Справа № 368/1276/17
Провадження № 1-в/368/198/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"06" жовтня 2017 р. Кагарлицький районний суд Київської області в складі:
головуючий суддя - ОСОБА_1
при секретарі - ОСОБА_2
з участю учасників процесу:
прокурор - ОСОБА_3
представник ОСОБА_4

засуджений - ОСОБА_5

- розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м Кагарлику:
- подання начальника Державної установи «Кагарлицька виправна колонія (№115)» підполковника внутрішньої служби ОСОБА_6 про застосування до засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Путрівка Васильківського району Київської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого 21.04.2015 року Васильківським міськрайонним судом за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України до основного покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі та додаткового покарання у виді 2 (двох) років позбавлення прав керування транспортними засобами, який відбуває покарання у Державній установі «Кагарлицька виправна колонія (№115)», п. «ґ» ст. 1 Закону України «Про амністію в 2016 році» від 22 грудня 2016 року № 1810 VIII, який набрав чинності 07 вересня 2017 року;
- клопотання засудженого ОСОБА_5 про застосування до нього положень ст. 15 Закону України «Про амністію в 2016 році» від 22 грудня 2016 року № 1810 VIII, який набрав чинності 07 вересня 2017 року, суд, -
В С Т А Н О В И В :
20.09.2017 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшло подання начальника Державної установи «Кагарлицька виправна колонія (№115)» підполковника внутрішньої служби ОСОБА_6 про застосування до засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Путрівка Васильківського району Київської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого 21.04.2015 року Васильківським міськрайонним судом за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України до основного покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі та додаткового покарання у виді 2 (двох) років позбавлення прав керування транспортними засобами, який відбуває покарання у Державній установі «Кагарлицька виправна колонія (№115)», п. «ґ» ст. 1 Закону України «Про амністію в 2016 році» від 22 грудня 2016 року № 1810 VIII, який набрав чинності 07 вересня 2017 року.
20.09.2017 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі ч. 3 ст. 35 КПК України для слухання даного кримінального провадження був визначений суддя Кагарлицького районного суду ОСОБА_1
27.09.2017 року Кагарлицьким районним судом винесено ухвалу, на підставі якої відкрито провадження та призначено кримінальне провадження до слухання на 06.10.2017 року в режимі відеоконференції з Державною установою «Кагарлицька виправна колонія (№115)».
02.10.2017 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшло письмове клопотання засудженого ОСОБА_5 , в якій він просить суд:
- задовольнити подання ДУ Кагарлицька виправна колонія № 115 про застосування до нього Закону України «Про амністію» та додатково звільнити його від додаткового покарання на підставі ст. 15 вищевказаного Закону.
В судовому засіданні, яке відбулося 06.10.2017 року, засуджений ОСОБА_5 підтримав подання ВК 115 щодо звільнення його від основного покарання у виді позбавлення волі, та підтримав своє клопотання щодо звільнення його від додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.
На запитання суду засуджений ОСОБА_5 пояснив суду наступне.
Станом на час слухання справи він має повних 64 роки. Загальний стаж роботи у нього становить близько 45 років, так як після звільнення з лав армії він постійно офіційно працював.
Вину у вчиненні злочину визнає повністю, щиро розкаюється, за час відбування покарання не допускав порушення вимог відбування покарання, напроти за добросовісне відношення до праці має два заохочення у вигляді подак від керівництва установи виконання покарань.
Також просить звільнити його від відбування додаткового покарання, - позбавлення прва керувати транспортними засобами, так як він є особою похилого віку, має на сьогоднішній день повних 64 роки, а тому, зглядаючись на вік, має певні вікові порушення опорно рухового апарату.
По можливому звільненню з місць позбавлення волі має намір в подальшому займатися викладацькою діяльністю, а тому без автомобіля це йому буде складно робити, так як йому складно буде добиратися до місця роботи без автомобіля в такому похилому віці.
В судовому засіданні, яке відбулося 06.10.2017 року, представник Державної установи «Кагарлицька виправна колонія (№115)», - ОСОБА_7 клопотання установи виконання покарань підтримав, підтримав також клопотання засудженого щодо звільнення його від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.
Зазначив також, що засуджений ОСОБА_5 за час відбування покарання характеризується лише з позитивної сторони, за що мав від адміністрації установи виконання покарань заохочення.
Засуджений, окрім того, що не має дисциплінарних стягнень, в тому числі погашених чи знятих в установленому законом порядку, з ним ні разу не проводилися профілактичні бесіди, а тому на профілактичному обліку не стояв.
В судовому засіданні, яке відбулося 06.10.2017 року, прокурор ОСОБА_3 не заперечував проти клопотання Державної установи Кагарлицька ВК - 115, а саме, - не заперечував проти звільнення засудженого ОСОБА_5 від подальшого відбування основного призначеного покарання за вироком суду у виді позбавлення волі, та не заперечував проти задоволення клопотання засудженого ОСОБА_5 щодо звільнення його від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, так як вважає, що є підстави для звільнення засудженого від відбування як основного, так і додаткового покарання.
Суд, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження, приходить до висновку щодо задоволення подання Державної Установи «Кагарлицька виправна колонія (№115)», та задоволення клопотання засудженого ОСОБА_5 , а саме, - звільнення засудженого ОСОБА_5 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі, та звільнення засудженого ОСОБА_5 від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, обґрунтовуючи своє рішення наступним.
Що стосується звільнення засудженого ОСОБА_5 від призначеного основного покарання у виді позбавлення волі, то суд зазначає наступне.
Фактичні обставини справи, встановлені в судовому засіданні.
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Путрівка Васильківського району Київської області, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , засуджений:
- 21.04.2015 року Васильківським міськрайонним судом за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України до основного покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі та додаткового покарання у виді 2 (двох) років позбавлення прав керування транспортними засобами;
- 17.09.2015 року ухвалою Апеляційного суду Київської області апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_5 , - ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Васильківського районного суду Київської області від 21 квітня 2015 року в частині цивільних позовів скасовано, в решті вирок (кваліфікація дій, призначене покарання), - залишено без змін.
Згідно розпорядження про виконання вироку, що набрав законної сили, яке видане 25.09.2015 року Васильківським міськрайонним судом, вирок Васильківського міськрайонного суду від 21.04.2015 року у відношенні ОСОБА_5 набрав законної сили 17.09.2015 року.
29.07.2016 року засуджений ОСОБА_5 був затриманий, та почав відбувати покарання.
Початок строку відбування основного покарання - 29.07.2016 року.
Кінець строку відбування основного покарання - 29.07.2020 року.

10.08.2016 року засуджений ОСОБА_5 прибув для відбування покарання в Кагарлицьку виправну колонію Київської області (№115), де і відбуває покарання на даний час, - час слухання подання установи виконання покарань та клопотання засудженого про застосування до нього положень Закону України «Про амністію у 2016 році».
За період перебування у Київському СІЗО засуджений ОСОБА_5 порушень не допускав, стягнень не мав. До праці в СІЗО не залучався, заходи заохочення не застосовувались.

У державній установі «Кагарлицька виправна колонія (№ 115)» відбуває покарання з 10.08.2016 року.

За період перебування в колонії засуджений ОСОБА_5 ні одного разу не допускав порушення вимог режиму відбування покарання, напроти виявляв добросовісне відношення до праці, за що має два заохочення від керівництва установи.

Засуджений ОСОБА_5 , окрім того, що не має дисциплінарних стягнень, в тому числі погашених чи знятих в установленому законом порядку, на профілактичному обліку не стояв, відповідно, не допускав не значних порушень режиму відбування покрання.
За весь час відбування покарання засуджений ОСОБА_5 дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня в установі. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктує. Дотримується правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення з персоналом.

Спальне місце та при ліжкову тумбочку утримує в чистоті та порядку, має охайний зовнішній вигляд. Працевлаштований різноробочим на МТФ. Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує тільки за призначенням. Виконує законні вимоги персоналу установи виконання покарань. Виконує роботу з самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок.

Згідно висновку комісії установи засуджений ОСОБА_5 підпадає під дію п. «ґ» ст. 1 Закону України «Про амністію в 2016 році» від 22 грудня 2016 року № 1810 VIII.
Відповідно, за час відбування покарання засуджений ОСОБА_5 має:
З а о х о ч е н н я:
1. 27.10.2016 року За добросовісне відношення до праці в Подяка Начальник ВК

огородній бригаді.

2. 22.06.2017 року За добросовісне відношення до праці в Подяка Начальник ВК

огородній бригаді.

С т я г н е н н я:
Дисциплінарних стягнень, в тому числі погашених чи знятих в установленому законом порядку, - не має.

Норми матеріального права, використані судом при вирішенні клопотання.
Конституція України:
- згідно п. 14 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються судоустрій, судочинство, статус суддів, засади судової експертизи, організація і діяльність прокуратури, органів дізнання і слідства, нотаріату, органів і установ виконання покарань; основи організації та діяльності адвокатури.
- згідно п. 22 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються засади цивільно правової відповідальності; діяння, які є злочинами, адміністративними або дисциплінарними правопорушеннями, та відповідальність за них.
- згідно ч. 3 ст. 92 Конституції України Законом України оголошується амністія.
Кримінальний кодекс України:
- згідно ч. 1 ст. 74 КК України звільнення засудженого від покарання або подальшого його відбування, заміна більш м`яким, а ткож пом`якшення призначеного покарання, крім звільнення від покарання або пом`якшення покарання на підставі Закону України про амністію чи акта про помилування, може застосовуватися тільки судом у випадках, передбачених цим Кодексом.
- згідно ч. 2 ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.
- згідно ст. 86 КК України:
1. Амністія оголошується законом України стосовно певної категорії осіб.
2. Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.
Закон України «Про застосування амністії в Україні».
- згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили.
- згідно ч. 2 ст. 1 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального кодексу України, та цього Закону.
- згідно ч. 3 ст. 1 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністія не застосовується до осіб, визначених статтею 4 цього Закону.
- згідно п. а ч. 1 ст. 2 Закону України «Про застосування амністії в Україні» законом про амністію може бути передбачено повне звільнення зазначених у ньому осіб від відбування призначеного судом покарання (повна амністія).
- згідно ч. 1 ст. 3 Закону України «Про застосування амністії в Україні» рішення про застосування чи не застосування амністії приймається судом стосовно кожної особи індивідуально після ретельної перевірки матеріалів особової справи та відомостей про поведінку засудженого за час відбування покарання.
- згідно ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в України» амністія не може бути застосована до:
б) осіб, яким смертну кару в порядку помилування замінено на позбавлення волі, і до осіб, яких засуджено до довічного позбавлення волі;

в) осіб, які мають дві і більше судимості за вчинення умисних тяжких та/або особливо тяжких злочинів, крім випадків індивідуальної амністії;

г) осіб, яких засуджено за злочини проти основ національної безпеки України, терористичний акт, бандитизм, умисне вбивство при обтяжуючих обставинах;

д) осіб, яких засуджено за злочин або злочини, що спричинили загибель двох і більше осіб;

е) осіб, стосовно яких протягом останніх десяти років було застосовано амністію або помилування незалежно від зняття чи погашення судимості та які знову вчинили умисний злочин.

Амністія також не застосовується до осіб, засуджених за умисне вбивство; катування; насильницьке донорство; незаконне позбавлення волі або викрадення людини, якщо при цьому сталося заподіяння смерті, або нанесення тяжких тілесних ушкоджень, що потягнули за собою смерть.

Законом про амністію можуть бути визначені й інші категорії осіб, на які амністія не поширюється.

- згідно ст. 8 Закону України «Про застосування амністії в Україні» особи, засуджені за вчинення злочину, які відповідно до закону про амністію підлягають звільненню від відбування (подальшого відбування) покарання, звільняються не пізніш як протягом трьох місяців після опублікування закону про амністію.
Закон України «Про амністію в 2016 році».
Отже, 06.09.2017 року в загальнодержавному засобі друкованої інформації, - газеті «Урядовий Кур`єр», № 165 (6034), опубліковано Закон України «Про амністію в 2016 році» від 22 грудня 2016 року, № 1810 VII.
Згідно ст. 18 Закону України «Про амністію в 2016 році» цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, і підлягає виконанню протягом трьох місяців.
Відповідно, вищевказаний закон набрав чинності 07.09.2017 року.
Згідно п. «ґ» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно яких не набрали законної сили, -
- які на день набрання чинності цим Законом досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Згідно ст. 10 Закону України «Про амністію в 2016 році» виконання цього Закону покладається на суди.
Згідно п. «в» ч. 2 ст. 10 Закону України «Про амністію у 2016 році» застосування цього Закону здійснюється щодо засуджених, які перебувають в установах виконання покарань, - за поданням начальника установи, погодженим з відповідною спостережною комісією або службою у справах дітей, або за клопотанням самого засудженого, його захисника чи законного представника.
Згідно ч. 1 ст. 11 Закону України «Про амністію в 2016 році» рішення про застосування чи не застосування амністії приймається судом щодо кожної особи індивідуально після ретельної перевірки матеріалів особової справи та відомостей про поведінку засудженого за час відбування покарання.
Згідно ст. 15 Закону України «Про амністію в 2016 році» особи, на яких поширюється дія цього Закону, можуть бути звільнені від відбування основного і додаткового покарання, призначеного судом, крім конфіскації майна, у частині вироку, що не була виконана на день набрання чинності цим Законом.
Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Згідно ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Застосування вищевказаних норм матеріального права до фактичних обставин справи.
Отже, в матеріалах кримінального провадження містяться:
- ксерокопія паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 , який видано 2 липня 1996 року Залізничним РУ ГУ МВС України в м. Києві, в якому зазначено, що ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Путрівка Васильківського району Київської області, відповідно, на день набрання чинності Законом України «Про амністію в 2016 році» ОСОБА_5 має повних 64 роки;
- копія пенсійного посвідчення серії НОМЕР_2 , яке видане 28.10.1998 року на ім.»я ОСОБА_5 .
У посвідченні зазначено, що пенсія призначена за вислугу строків служби (за вислугу років).
Отже, судом встановлено наступне:
1. ОСОБА_5 на час набрання чинності Законом України «Про амністію в 2016 році» мав, та має станом на час розгляду даного подання статус засудженого, відповідно, злочин, який вчинено ОСОБА_5 25.09.2014 року, - до набрання чинності Законом України «Про амністію в 2016 році», а тому він підпадає під положення ч. 1 ст. 13 Закону України «Про амністію в 2016 році» від 22 грудня 2016 року № 1810 VII, який набрав чинності 7 вересня 2017 року.
2. Злочин, вчинений ОСОБА_5 , а саме, злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, - на підставі ч. 4 ст. 12 КК України.
Так, санкція ч. 2 ст. 286 КК України передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.
Згідно ч. 4 ст. 12 КК України тяжким злочином є злочин, за який передбачене основне покрання у виді штрафу в розмірі не більше двадцяти п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів громадян або позбавленням волі на строк не більше десяти років.
Окрім того, злочин, який передбачено ч. 2 ст. 286 КК України, згідно положень ст. 25 КК України відноситься до категорії злочинів, вчинених з необережності.
3. Відповідно, засуджений ОСОБА_5 підпадає під положення п. «ґ» ч. 1 ст. 1 Закону України «Про амністію в 2016 році», адже:
1). Злочин, вчинений засудженим ОСОБА_5 є тяжким злочином, вчиненим з необережності.
2). Засуджений ОСОБА_5 є особою пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
4. Засуджений ОСОБА_5 не підпадає під положення ст. 9 Закону України «про амністію в 2016 році».
Що ж стосується задоволення клопотання засудженого ОСОБА_5 щодо звільнення його від відбування додаткового покарання, - позбавлення права керування транспортними засобами, то слід зазначити наступне.
Перш за все слід зазначити, що у відповідності до вимог ст. КВК України строк відбуття додаткового покарання обчислюється з моменту відбуття основного покарання.
Відповідно, враховуючи вищевикладене, засуджений ОСОБА_5 станом на час слухання клопотання не розпочав відбувати додаткове покарання у виді позбавлення прав керування транспортними засобами.
Відповідно, слід зазначити, що Закон України «Про амністію в 2016 році» в свої структурі мітить як імперативні норми, (такі, що підлягають до застосування в будь якому випадку), - п. «ґ» ч. 1 ст. 1, так і альтернативні норми, (такі, які передбачають вибір суду при її застосуванні), - ст. 15 Закону.
Відповідно, в даному випадку до засудженого ОСОБА_5 у будь якому випадку необхідно застосувати імперативну норму Закону України «Про амністію в 2016 році», - п. «ґ» ст. 1 Закону, що ж стосується альтернативної норми, - ст. 15 Закону, то в даному випадку, на думку суду слід застосовувати ч. 1 ст. 11 Закону, в якій, зокрема, вказано, що рішення про застосування чи не застосування амністії приймається судом щодо кожної особи індивідуально після ретельної перевірки матеріалів особової справи та відомостей про поведінку засудженого за час відбування покарання.
Отже, зглядаючись на норму, яка передбачена ст. 15 Закону України «Про амністію в 2016 році», слід зазначити, що застосування акту амністії в частині звільнення засудженого від призначеного додаткового покарання є правом а не обов`язком суду, яке застосовується судом з урахування всих обставин вчиненого кримінального правопорушення, та поведінку засудженого під час всього періоду відбування покарання на предмет правослухняності, правомірності його поведінки в ракурсі КВК України, та інших нормативно правових актів, які регулюють порядок та режим відбування покарання засудженими.
Відповідно, в даному випадку, на думку суду, в зв`язку з тим, що законодавець не передбачив конкретно визначених підстав, при наявності яких слід застосовувати звільнення від відбування додаткового покарання, при слуханні проваджень даної категорії, - звільнення від додаткового покарання, слід застосовувати положення ч. 6 ст. 9 КПК України.
Так, згідно ч. 6 ст. 9 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою ст. 7 КПК України.
Так, в даному випадку, на думку суду, при вирішенні питання щодо звільнення від додаткового покарання, окрім п.п. 1 4, слід застосувати таку засаду кримінального провадження, яка передбачена п. 15 ч. 1 ст. 7 КПК України.
Згідно п. 15 ч. 1 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинна відповідати змагальності сторін та свободі в поданні ними суду своїх доказів і доведені перед судом їх переконливості.
Норма, яка передбачена п. 15 ч. 1 ст. 7 КПК України, більш чітко деталізована в положеннях ст. 22 КПК України, - змагальність сторін та свобода в поданні ними до суду своїх доказів у доведенні перед судом їх переконливості.
Так, згідно ч.ч. 1, 2 ст. 22 КПК України:
Кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Відповідно, як встановлено в судовому засіданні, клопотання засудженого ОСОБА_5 щодо можливості звільнення його від відбування додаткового покарання, призначеного судом, - позбавлення права керування транспортними засобами, ґрунтується не лише на посилання на норму, яка передбачена ст. 15 Закону України «Про амністію», а й належним чином, як на думку суду, так і думку інших учасників процесу, - прокурора, представника ВК 115, обґрунтована.
До вищевказаної позиції засудженого суд відноситься позитивно.
Відповідно, враховуючи положення п. 15 ч. 1 ст. 7, положення ч.ч. 1, 2 ст. 22 КПК України суд вважає, що позиція засудженого ОСОБА_5 обгрунтована, що є підставою, на думку суду, у задоволенні засудженому його клопотання щодо звільнення від додаткового покарання.
Окрім того, суд вважає, що застосування положення ст. 15 Закону України «Про амністію в 2016 році» в частині звільнення від відбування додаткового покарання є по своїй правовій природі ідентичним положенням ст. 81 КК України, - умовно достроковому звільненню, звісно ж, без застосування поняття «умовно», а тому при вирішенні питання про звільнення від призначеного судом додаткового покарання слід враховувати як формально юридичні, так і оціночні підстави звільнення від додаткового покарання.
Отже, що стосується наявності формально юридичних підстав для звільнення засудженого ОСОБА_5 від відбування додаткового покарання, призначеного судом, - позбавлення права керування транспортними засобами, то такі є в наявності, зокрема:
- засуджений підпадає під п. «ґ» ст. 1 Закону України «Про амністію»;
- засуджений не входить до переліку осіб, які зазначені в ст. 9 Закону України «Про амністію»;
- процедура подання засудженим клопотання не суперечить положенню п. «в» ст. 10 Закону України «Про амністію»;
- можливість звільнення засудженого від відбування додаткового покарання передбачена ч. 1 ст. 15 Закону України «Про амністію».
Окрім того, суд вважає, що є в наявності в достатньому обсязі оціночні критерії, які дають змогу суду застосувати до засудженого ОСОБА_5 положення ст. 15 Закону України «Про амністію в 2016 році», - звільнення від відбування додаткового покарання, призначеного судом у виді позбавлення прав керування транспортними засобами, з огляду на наступні обставини справи:
- під час відбування покарання засуджений отримав два заохочення за добросовісне відношення до праці, напроти, дисциплінарних стягнень, в тому числі знатих чи погашених в установленому законом порядку, не мав.
На думку суду даний факт свідчить про достатній рівень правослухняності засудженого під час відбування покарання, його ставлення на шлях виправлення та перевиховання;
- засудженим відшкодовується шкода, яка завдана кримінальним правопорушенням, що, на думку суду, може свідчити про реальне, а не про мниме (про очі) визнання вини, при реальному розумінні інтересів потерпілої сторони.
Відповідно, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку щодо наявності як формально юридичних, так і оціночних підстав для звільнення засудженого ОСОБА_5 від відбування додаткового покарання у виді позбавлення прав керування транспортними засобами.
Норми процесуального права, використані судом при вирішенні подання.
Згідно п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України;
Згідно ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.
Згідно п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного з виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питання, передбаченого п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України.
Відповідно, враховуючи положення п. 13 ч. 1 ст. 537, ч. 1 ст. 539, п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України, дане кримінальне провадження підсудне Кагарлицькому районному суду Київської області, як суду загальної юрисдикції першої інстанції.
Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку щодо можливості звільнення засудженого ОСОБА_5 від призначеного як основного покарання у виді позбавлення волі на підставі п. «ґ» ст. 1 Закону України «Про амністію в 2016 році», так і звільнення засудженого від відбування додаткового покарання у виді позбавлення прав керування транспортними засобами на підставі ч. 1 ст. 15 Закону України «Про амністію в 2016 році», так як даний акт амністії усуває застосування до засудженого ОСОБА_5 покарання за вчинене кримінально каране діяння, (злочин), яке передбачає ч. 2 ст. 2869 КК України.
Враховуючи вищевикладене, керуючись п.п. 14, 22 ч. 1 ст. 92, ч. 3 ст. 92 Конституції України, ч. 3 ст. 12, ст. 24, ч. 1 ст. 74, 86, ч. 2 ст. 2869 КК України, ч.ч. 1 3 ст. 1, п. «а» ч. 1 ст. 2, ч. 1 ст. 3, ст.ст. 4, 8 Закону України «Про застосування амністії в Україні», п. «ґ» ст. 1, ч. 1, п. «в» ч. 2 ст. 10, ст.ст. 11, 13, 15 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року № 1810 VII, який набрав чинності 7 вересня 2017 року, п. 13 ч. 1 ст. 537, ч. 1 ст. 539, п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В :
Подання начальника Державної установи «Кагарлицька виправна колонія (№115)» підполковника внутрішньої служби ОСОБА_6 про застосування до засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Путрівка Васильківського району Київської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого 21.04.2015 року Васильківським міськрайонним судом за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України до основного покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі та додаткового покарання у виді 2 (двох) років позбавлення прав керування транспортними засобами, який відбуває покарання у Державній установі «Кагарлицька виправна колонія (№115)», п. «ґ» ст. 1 Закону України «Про амністію в 2016 році» від 22 грудня 2016 року № 1810 VIII, який набрав чинності 07 вересня 2017 року, - задовольнити.
Клопотання засудженого ОСОБА_5 про застосування до нього положень ст. 15 Закону України «Про амністію в 2016 році» від 22 грудня 2016 року № 1810 VIII, який набрав чинності 07 вересня 2017 року, - задовольнити.
Засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Путрівка Васильківського району Київської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого 21.04.2015 року Васильківським міськрайонним судом за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України до основного покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі та додаткового покарання у виді 2 (двох) років позбавлення прав керування транспортними засобами, який відбуває покарання у Державній установі «Кагарлицька виправна колонія (№115)»:
- звільнити від відбування основного покарання у виді позбавлення волі, призначеного вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21.04.2015 року на підставі п. «ґ» ст. 1 Закону України «Про амністію в 2016 році» від 22 грудня 2016 року № 1810 VIII, який набрав чинності 07 вересня 2017 року;
- звільнити від відбування додаткового покарання у виді позбавлення прав керування транспортними засобами, призначеного вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21.04.2015 року на підставі ч. 1 ст. 15 Закону України «Про амністію в 2016 році» від 22 грудня 2016 року № 1810 VIII, який набрав чинності 07 вересня 2017 року.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Київської області протягом семи днів з моменту проголошення через Кагарлицький районний суд Київської області.

Суддя: ОСОБА_1