Ухвала

23 березня 2018 р.

м. Київ
справа № 725/4303/17

провадження № 51-4841 ск 18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 28 грудня 2017 року щодо нього,
встановив:
У касаційній скарзі порушується питання про перегляд вказаного судового рішення у касаційному порядку.
Перевіривши відповідність касаційної скарги вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог пунктів 1 та 4 ч. 2 цієї статті.
Згідно зі ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити найменування суду касаційної інстанції та правове обґрунтування заявлених вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.

Проте засуджений подав касаційну скаргу без додержання зазначених приписів кримінального процесуального закону.
15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким, відповідно, внесено зміни до КПК і визначено, що судом касаційної інстанції є Верховний Суд. Однак засуджений неправильно зазначив найменування суду касаційної інстанції, до якого він подав касаційну скаргу.

Разом з тим, як убачається зі змісту касаційної скарги, не погоджуючись з рішенням суду щодо правильності свого засудження, ОСОБА_4 не згідний з оцінкою доказів, наявних у матеріалах провадження, надає їм власну оцінку, по суті вказує на неповноту судового розгляду, посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. При цьому, з матеріалів провадження за скаргою вбачається, що кримінальне провадження щодо ОСОБА_4 розглядалося у порядку ч. 3 ст. 349 КПК, якою передбачено, зокрема, що учасники судового провадження позбавлені права оскаржити ті обставини, щодо яких суд визнав недоцільним дослідження доказів. Також зі змісту КПК вбачається, що зазначені обставини не можуть бути предметом перегляду і суду касаційної інстанції з огляду на положення ч. 1 ст. 433 КПК.

Крім того, засуджений ОСОБА_4 , вказуючи у своїй касаційній скарзі на незаконність ухвали апеляційного суду через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, не наводить обґрунтування явної несправедливості призначеного йому покарання, як це встановлено ст. 414 КПК, отже й необхідності зміни оспорюваного рішення на підставі, передбаченій п. 3 ч. 1 ст. 438 цього Кодексу, зважаючи також на положення статей 50, 65 Кримінального кодексу України (далі -КК) й особливості застосування ст. 69 цього Кодексу. Також ОСОБА_4 не вказує на підстави для пом`якшення призначеного покарання, окрім тих, які вже були враховані судом апеляційної інстанції при призначенні йому покарання із застосуванням ст. 69 КК.
Оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 КПК залишити її без руху та встановити строк, необхідний для усунення зазначених в ухвалі недоліків (засудженим має бути підтверджено, що ним не пропущено встановлений ухвалою суду строк під час повторного звернення до суду).
Враховуючи викладене та керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Верховний Суд
постановив:
касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 28 грудня 2017 року щодо нього залишити без руху та надати засудженому строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня отримання ухвали.
У разі невиконання вимог касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3