Справа №359/5319/17
Провадження №1-кп/359/109/2018
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 січня 2018 року м. Бориспіль
Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарях ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
за участю прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , та його захисника адвоката ОСОБА_6 ,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бориспіль Київської області, громадянина України, українця, неодруженого, з середньотехнічною освітою, працюючого робітником з комплексного обслуговування й ремонту будинків ТОВ «Енкомм», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, засудженого за вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20.10.2016 року за ч.1 ст. 185 КК України до одного року позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України та з іспитовим строком на один рік, -
у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, -
ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.186 КК України, під час іспитового строку, будучи засудженим за ч.1 ст. 185 КК України за вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20.10.2016 року, за наступних обставин.
21.05.2017 року, приблизно о 05 год. 00 хв., ОСОБА_5 перебував на зупинці громадського транспорту «Авіаторів» по вул. Київський шлях в м. Борисполі Київської області, в напрямку м. Харків, де зустрів громадянку ОСОБА_7 , яка сиділа на лавці зупинки громадського транспорту. Цей момент ОСОБА_8 помітив у ОСОБА_7 на шиї золотий ланцюжок з хрестиком, після чого у нього, повторно виник умисел направлений на незаконне збагачення шляхом відкритого викрадення належного потерпілій ОСОБА_7 майна, а саме: золотого ланцюжка з хрестиком.
Таким чином, ОСОБА_5 вчинив умисні дії, які виразились у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненого повторно, тобто скоїв кримінальне правопорушення - злочин, передбачений ч.2 ст.186 КК України.
Доказами вчинення указаного кримінального правопорушення, є особисті покази обвинуваченого, надані ним в судовому засіданні.
З урахуванням позиції обвинуваченого та думки прокурора і захисника, суд, в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження обставин вчинення ОСОБА_5 інкримінованого йому злочину, крім допиту обвинуваченого, зважаючи на те, що учасниками судового провадження указані обставини не оспорювались (щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, зокрема щодо часу, місця, способу, мотиву та мети, форми вини, завданих матеріальних збитків потерпілій, та повторності скоєного під час іспитового строку).
В судовому засіданні, ОСОБА_5 свою вину у інкримінованому йому злочині визнав повністю, розкаявся у скоєному та зазначив, що зрозумів значення вчиненого ним, приніс свої вибаченні потерпілій, відшкодував їй повністю матеріальні збитки та моральну шкоду, завдані злочином, та висловив намагання виправити свою поведінку в подальшому, не вчиняти порушень законодавства України в майбутньому, надати йому можливість виправитись.
Просив врахувати при обранні міри покарання те, що він перебуває на обліку в лікарні у зв`язку з захворюванням на гепатит «С», має мати пенсійного віку, живе без батька, який помер.
Щодо обставин вчиненого злочину, повідомив, що він дійсно на весні 2017 року, зранку, біля 05.00 год., перебуваючи в м. Борисполі Київської області, на зупинці громадського транспорту «Авіаторів», помітив потерпілу, на шиї якої побачив золотий ланцюжок та хрестик, які він в подальшому викрав, зірвавши останні з неї, та втік з місця скоєння злочину.
Крім того, судом також досліджені докази, що свідчать про особу обвинуваченого та речові докази у справі.
Інші докази судом не досліджувались, зважаючи на позицію обвинуваченого, його захисника та відсутність з цього приводу клопотань прокурора.
При цьому розгляд провадження проводився відносно обвинуваченого в межах пред`явленого йому обвинувачення. Зміни обвинувачення та визнання частини обвинувачення необґрунтованою судом не здійснювались, а підстав для цього не встановлено.
Повторність вчинення злочинів, як кваліфікуюча ознака, відповідає встановленим судом обставинам, оскільки ОСОБА_5 має непогашену та не зняту судимість за вчинення попереднього злочину проти власності, за що був засуджений вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20.10.2016 року, та мав покарання з іспитовим строком, під час дії якого і вчинив новий злочин проти власності.
З урахуванням наведеного, показів обвинуваченого, суд вважає, що ОСОБА_5 дійсно вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.186 КК України, внаслідок чого у суду відсутні сумніви щодо притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності за санкцією указаної статті кримінального закону.
Злочини вчинено за обставин, наведених в обвинувальному акті.
Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, обставини їх вчинення, дані про особу обвинуваченого й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, у зв`язку з чим суд прийшов до висновку про необхідність обрання покарання, з урахуванням ст. 69 КК України, та застосуванням ст. 71 КК України.
Так, судом враховується те, що ОСОБА_5 вчинив умисний тяжкий злочин, з урахуванням положень ст. 12 КК України. Так, санкцією ч.2 ст. 186 КК України передбачено покарання від чотирьох до шести років позбавлення волі.
За час судового розгляду справи в суді, обвинувачений вів себе позитивно, дотримувався встановленого в суді порядку, зауважень головуючого не отримував.
Суд враховує, що у відповідності до ст. 67 КК України, обставин, що обтяжує покарання не встановлено.
Щодо наявності пом`якшуючих відповідальність ОСОБА_5 обставин, суд, у відповідності до ст. 66 КК України, відносить щире каяття, сприяння органам досудового слідства в розкритті злочину, та повне відшкодування завданих збитків потерпілій ОСОБА_7 , що підтверджується відповідною нотаріально оформленою заявою (а.с. 72).
Крім того, суд відносить до обставин, що пом`якшують відповідальність ОСОБА_5 у відповідності до ч.2 ст. 66 КК України, також наявність у обвинуваченого захворювання на гепатит «С», щодо якого він підлягає тривалому лікуванню, докази чому наявні в матеріалів судового провадження (а.с. 66-68, 78-82).
Доказів вчинення кримінального правопорушення внаслідок скрутного матеріального становища обвинуваченого, - стороною захисту та самим обвинуваченим не надано, доказів цьому не встановлено і під час дослідження судом документів судового провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. Згідно ч. 2 даної статті на цих же підставах, суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове, за винятком випадків призначення покарання за вчинення злочину, за який передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян.
Так, суд враховує, що щире каяття характерне тим, що воно засновано на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки через визнання вини і готовність нести кримінальну відповідальність. Згідно матеріалів встановлено і активне сприяння органу досудового слідства в розкритті злочину, що підтверджується обвинувальним актом та прокурором в суді. Відшкодування потерпілій шкоди, завданої злочином, також знайшло своє підтвердження в суді.
З цього приводу, суд вважає за доцільне застосувати такі положення по відношенню до обвинуваченого та призначити покарання з урахуванням наведеної норми закону.
Крім того, суд враховує, що ОСОБА_5 на обліку у лікарів психіатра та нарколога за місцем проживання не перебуває. За місцем проживання характеризується посередньо. ОСОБА_5 офіційно працевлаштований, та має сталі соціальні зв`язки, однак притягався до кримінальної відповідальності за скоєння умисного злочину середньої тяжкості, спрямованого проти власності.
Потерпіла ОСОБА_7 претензій майнового та морального характеру до обвинуваченого не має, оскільки ним здійснено відшкодування в повному обсязі.
Указані обставини потребують додаткового врахування при призначенні покарання обвинуваченому, оскільки мають істотне значення щодо вивчення його особистості та відношення до скоєного ним.
З цього приводу, суд вважає за доцільне призначити ОСОБА_5 покарання за вчинення злочину, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді двох років позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст. 71 КК України призначаючи покарання за сукупністю вироків, шляхом частково приєднання невідбутого покарання за вироком від 20.10.2016 року, слід визначити ОСОБА_5 остаточне покарання у виді двох років одного місяця позбавлення волі.
Дана міра покарання відносно обвинуваченого є необхідною і достатньою для виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів, враховуючи тяжкість вчинених злочинів та його особу.
В той же час, підстав для повторного застосування ст. 75 КК України, та призначення ОСОБА_5 покарання з іспитовим строком, судом не встановлено, зважаючи на те, що раніше вже ст. 75 КК України до обвинуваченого була застосована, а новий умисний тяжкий злочин вчинено ним саме під час дії іспитового строку.
Долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.
До набрання вироком суду законної сили, на думку суд, слід застосувати до обвинувачених запобіжний захід у виді домашнього арешту із визначенням відповідних обов`язків та забороною залишення приміщення за місцем проживання в нічний час.
Процесуальні витрати в кримінальному провадженні не встановлені, про них не зазначив і прокурор. Цивільний позов не заявлявся.
Керуючись ст.ст. 100, 122, 124, 126, 318, 322, 363-368 КПК України, суд
ОСОБА_5 визнати винним у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначити йому покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді 2 (двох) років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, шляхом частково приєднання невідбутої частини покарання за вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20.10.2016 року за ч.1 ст. 185 КК України, остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді 2 (двох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту його затримання.
Запобіжний захід ОСОБА_5 до набрання вироком суду законної сили обрати у вигляді домашнього арешту із забороною залишення місця проживання в період з 22.00 год. до 06.00 год. наступного дня та зобов`язанням повідомляти суд та прокурора про необхідність зміни місця проживання, виїзду за межі Київської області, обов`язкової явки на виклик до суду чи прокурора.
Речові докази, після набрання вироком суду законної сили: золотий ланцюжок 585 проби з плетінням у формі канату, вагою 11,85 грама, з хрестиком із золота 585 проби, прикрашеним камінням білого кольору, вагою 1,51 грама, виробництва «Ремточмеханіка», - залишити в користуванні потерпілої ОСОБА_7 .
Вирок суду може бути оскаржений до апеляційного суду Київської області на протязі 30 днів з дня його проголошення через Бориспільський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя ОСОБА_1