ТАРУТИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Справа№ 515/1241/17 Провадження по справі № 1-кп/514/76/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 вересня 2017 року смт Тарутине
Тарутинський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_3
обвинувачених: ОСОБА_4 , ОСОБА_5
захисників: ОСОБА_6 , ОСОБА_7
потерпілих: ОСОБА_8 , ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості за яким внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000077 від 28 лютого 2017 року відносно:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дивізія Татарбунарського району Одеської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, офіційно непрацюючого, мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 289 КК України,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Дивізія Татарбунарського району Одеської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, одруженого, офіційно непрацюючого, мешканця АДРЕСА_2 , раніше судимого за вироком Татарбунарського районного суду Одеської області від 14 травня 2010 року за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки; судимого за вироком Татарбунарського районного суду Одеської області від 22 жовтня 2010 року за ч. 1 ст. 115 КК України до 7 років позбавлення волі та на підставі ст. 71 КК України остаточно призначено 8 років позбавлення волі; на підставі ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 19 квітня 2016 року звільненого від відбування покарання умовно - достроково на не відбутий строк 1 рік 7 місяців 9 днів.
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 289 КК України,-
В С Т А Н О В И В:
25 лютого 2017 року приблизно о 03 годині 20 хвилин ОСОБА_4 разом з ОСОБА_5 , знаходячись на північній околиці с. Дивізія Татарбунарського району Одеської області, приблизно на відстані одного кілометру від зазначеного населеного пункту, на грунті особистих неприязних відносин зі ОСОБА_10 , вступили між собою в злочинний зговір, направлений на умисне спричинення тілесних ушкоджень останньому.
З цією метою ОСОБА_4 та ОСОБА_5 умисно нанесли кожен не менше 5 ударів ногами, обутими у взуття, по голові ОСОБА_10 , спричинивши йому тілесні ушкодження: садно в лобній області зліва, садно в лобній області справа, забійна рана на зовнішній третині правої надбрівної дуги, синець в правій параорбітальній області, синець та садно на спинці носа, перелом обох кісток носа, синець на лівих пара орбітальній та щічних областях, садно на верхній повіці лівого ока, садно на лівій щічній області, крововилив в ліву навколоочну клітковину, синець в лівій білякозелковій області, 2 забійні рани на лівій щічній області, крововилив під м`якими тканинами волосистої частини голови в лівій скроневій області, крововилив в лівий скроневий м`яз, крововилив під м`якими тканинами волосистої частини голови в правій лобно-скроневій області, крововилив під м`якими мозковими оболонками обох півкуль головного мозку.
Комплекс ушкоджень в області голови у своїй сукупності привів до смерті ОСОБА_10 через годину та по критерію небезпеки для життя, згідно п. 2.1.3 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України № 6 від 17 січня 1995 року, носить ознаки тяжких тілесних ушкоджень стосовно живих осіб та ушкоджень, що небезпечні для життя.
Смерть ОСОБА_10 перебуває в прямому причинному зв`язку з виявленою у нього закритою черепно-мозковою травмою у вигляді крововиливу під м`якими мозковими оболонками з наявністю множинних синців та саден, трьох забійних ран в області обличчя, крововиливів під м`якими тканинами волосистої частини голови, що привело до набряку головного мозку та настанню смерті.
Далі, продовжуючи свою злочинну діяльність, 25 лютого 2017 року, приблизно о 03 годині 25 хвилин, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , перебуваючи на північній околиці с. Дивізія Татарбунарського району Одеської області, приблизно на відстані одного кілометру від зазначеного населеного пункту, з корисливих мотивів, вступили між собою в злочинний зговір, направлений на незаконне заволодіння автомобілем марки «HYUNDAI TUCSON», державний номерний знак НОМЕР_1 , яким користався ОСОБА_10 .
З цією метою ОСОБА_4 за попередньою змовою з ОСОБА_5 , умисно, незаконно заволоділи транспортним засобом, яким користався ОСОБА_10 , а саме автомобілем марки «HYUNDAI TUCSON», державний номерний знак НОМЕР_1 , № шасі (кузова, рами): НОМЕР_2 , з об`ємом двигуна 1975 см3, 2007 року випуску, чорного кольору, що знаходився на північній околиці с. Дивізія Татарбунарського району Одеської області, на відстані одного кілометру від зазначеного населеного пункту, та проїхавши на ньому до смт Саврань Одеської області, продали громадянину ОСОБА_11 , тим самим розпорядившись вказаним автомобілем на власний розсуд.
В судовому засіданні обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 визнали себе повністю винними в інкримінованих їм злочинах та повністю підтвердили обставини, які викладені в обвинувальному акті. У вчиненому вони розкаюються.
Враховуючи показання обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та те, що вони не оспорюють фактичні обставини справи, які вказані в обвинувальному акті, правильно розуміють зміст цих обставин, не наполягають на дослідженні інших доказів у справі, розуміють неможливість в подальшому оскаржити дані фактичні обставини в апеляційному порядку, у суду відсутні сумніви в добровільності та правдивості їх позиції, тому відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України дослідження доказів відносно фактичних обставин справи визнано судом недоцільним, і суд обмежився допитом обвинувачених ОСОБА_4 і ОСОБА_5 та дослідженням доказів, які характеризують обвинувачених, при цьому інші учасники процесу проти цього не заперечували.
Суд дійшов висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 289 КК України, а саме: умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, вчинене групою осіб, що спричинило смерть потерпілого та незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене за попередньою змовою групою осіб.
Також, суд дійшов висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_5 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 289 КК України, а саме: умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, вчинене групою осіб, що спричинило смерть потерпілого та незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб.
До обставин, які пом`якшують покарання обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , згідно зі ст. 66 КК України суд відносить щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , згідно ст. 67 КК України, відсутні.
Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , згідно ст. 67 КК України, є: за епізодом вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України рецидив злочинів; за епізодом вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України відсутні.
При призначенні покарання обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , суд, у відповідності до вимог ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, які, згідно зі ст. 12 КК України відносяться до тяжких злочинів.
Також суд враховує особи винних, обставини, що пом`якшують покарання обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , обставину, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_5 за епізодом вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, і вважає за можливе призначити їм покарання у виді позбавлення волі.
Враховуючи, що обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 щиро розкаюються у вчиненні злочинів, визнали повністю свою вину, потерпілі цивільний позов не заявляли, а тому суд не призначає ОСОБА_4 та ОСОБА_5 додаткове покарання, передбачене ч. 2 ст. 289 КК України, у виді конфіскації майна.
Окрім того, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , до якого на підставі ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 19 квітня 2016 року застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, суд бере до уваги вчинення ним нового злочину протягом невідбутої частини покарання за вироком Татарбунарського районного суду Одеської області від 22 жовтня 2010 року, а отже в силу положень ч. 4 ст. 81 КК України обвинуваченому ОСОБА_5 слід призначити покарання за правилами, передбаченими ст. 71 КК України, а саме за сукупністю вироків.
Також, суд дійшов висновку, що відносно обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до набранням вироком законної сили необхідно залишити без змін запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
За приписами ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII) зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення», попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_4 перебуває у режимі попереднього ув`язнення з 17 березня 2017 року і по день ухвалення даного вироку, а обвинувачений ОСОБА_5 з 23 червня 2017 року і по день ухвалення даного вироку.
Законом України від 18 травня 2017 року № 2046-VІІІ, який набрав чинності 21 червня 2017 року, частину п`яту статті 72 КК України викладено в такій редакції: «Попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті. При призначенні покарань, не зазначених у частині першій цієї статті, суд, враховуючи попереднє увезення, може пом`якшити покарання або повністю звільнити засудженого від його відбування».
Отже, зазначений закон погіршує становище обвинувачених у порівнянні з попередньою редакцією ч. 5 ст. 72 КК України відповідно до Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII.
Разом з тим, відповідно до положень ч. 2 ст. 4 КК України злочинність і караність, а також інші кримінальні правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність (КК України), що діяв на час вчинення цього діяння.
За приписами ч.ч. 2, 4 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.
Якщо після вчинення особою діяння, передбаченого цим Кодексом, закон про кримінальну відповідальність змінювався кілька разів, зворотню дію в часі має той закон, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність особи або іншим чином поліпшує становище особи.
Враховуючи викладене, з урахуванням того, що злочин вчинено 25 лютого 2017 року, тобто в період дії КК України в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII, строк попереднього ув`язнення обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 має бути зарахований у строк відбування покарання на підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі по день постановлення даного вироку.
Долю речових доказів у справі необхідно вирішити відповідно до ст. 100 КПК України, цивільний позов не заявлявся.
Також з обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в рівних частках необхідно стягнути суму підтверджених процесуальних витрат на залучення експертів на загальну суму 43953,60 гривень.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 368-371, 373, 374 КПК України, суд,-
У Х В А Л И В :
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 289 КК України і призначити йому покарання:
за ч. 2 ст. 121 КК України у виді семи років позбавлення волі,
за ч. 2 ст. 289 КК України у виді п`яти років позбавлення волі без конфіскації майна.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання ОСОБА_4 у виді семи років позбавлення волі без конфіскації майна.
Запобіжний захід до ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили залишити без змін, у вигляді тримання під вартою в Ізмаїльській установі виконання покарань управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області (№ 22).
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII) зарахувати ОСОБА_4 у строк відбування покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі час перебування в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій та участі у судовому розгляді кримінального провадження з 17 березня 2017 року до моменту ухвалення вироку, тобто 26 вересня 2017 року.
Строк покарання ОСОБА_4 обчислювати з моменту взяття його під варту, а саме з 17 березня 2017 року.

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 289 КК України і призначити йому покарання:
за ч. 2 ст. 121 КК України у виді восьми років позбавлення волі,
за ч. 2 ст. 289 КК України у виді п`яти років позбавлення волі без конфіскації майна.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити покарання ОСОБА_5 у виді восьми років позбавлення волі без конфіскації майна.
На підставі ст. 71 КК України частково приєднати невідбуте покарання ОСОБА_5 за вироком Татарбунарського районного суду Одеської області від 22 жовтня 2010 року та остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді дев`яти років позбавлення волі без конфіскації майна.
Запобіжний захід до ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили залишити без змін, у вигляді тримання під вартою в Ізмаїльській установі виконання покарань управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області (№ 22).
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII) зарахувати ОСОБА_5 у строк відбування покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі час перебування в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій та участі у судовому розгляді кримінального провадження з 23 червня 2017 року до моменту ухвалення вироку, тобто 26 вересня 2017 року.
Строк покарання ОСОБА_5 обчислювати з моменту взяття його під варту, а саме з 23 червня 2017 року.

Речові докази у справі, а саме:
- автомобіль марки «HYUNDAI TUCSON», державний номерний знак НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу повернути власнику ОСОБА_12 ;
- мобільний телефон марки «Престижио» чорного кольору - вважати повернутим законному володільцю ОСОБА_13 ;
- мобільний телефон марки «LG», IMEI1 НОМЕР_3 IMEI2 НОМЕР_4 повернути потерпілому ОСОБА_8 ;
- грошові кошти в сумі 34 гривень - вважати повернутими потерпілому ОСОБА_8 ;
- решту речових доказів, як таких, що не мають цінності і не можуть бути використані знищити.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави документально підтверджені процесуальні витрати на залучення експертів при проведенні експертиз на суму 21976,80 гривень.
Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь держави документально підтверджені процесуальні витрати на залучення експертів при проведенні експертиз на суму 21976,80 гривень.
Скасувати арешти майна, накладені ухвалами Татарбунарського районного суду Одеської області від 06 березня 2017 року та Саратського районного суду Одеської області від 07 березня 2017 року у кримінальному провадженні № 0000077.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Тарутинський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.
Копію вироку обвинуваченим, захисникам, потерпілим та прокурору вручити негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1