У Х В А Л А
іменем України
20 грудня 2017 року м. Зміїв

Слідчий суддя Зміївського районного суду Харківської області ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 ,старшого слідчого СВ Зміївського ВП ГУНП в Харківській області майора поліції ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 розглянувши клопотання старшого слідчого СВ Зміївського ВП ГУНП в Харківській області майора поліції ОСОБА_4 , погоджене прокурором Зміївського відділу Чугуївської місцевої прокуратури Харківської області ОСОБА_3 , про арешт майна,

ВСТАНОВИВ:
18.12.2017 року старший слідчий СВ Зміївського ВП ГУНП в Харківській області майор поліції ОСОБА_4 звернувся до суду із клопотанням, в якому просив накласти арешт на майно, а саме на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_5 .

В обґрунтування клопотання зазначив, що в ході досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001133 від 07.11.2017 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України, встановлено, що 07 листопада 2017 року близько 06 години 30 хвилин ОСОБА_5 маючи умисел на вчинення розбійного нападу з метою заволодіння чужим майном, а саме грошовими коштами, поєднаного із застосуванням насильства, прийшов до домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_7 . З метою реалізації свого злочинного умислу, в той же момент ОСОБА_5 , одягнув шапку з отворами для очей, та тримаючи у руках обріз мисливської рушниці, який він заздалегідь взяв з собою, через вхідні двері проник до приміщення вищезазначеного будинку, в якому знаходилися власник ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , та ОСОБА_9 , після чого розуміючи свою перевагу, погрожуючи застосуванням обрізу мисливської рушниці, наказав ОСОБА_7 та ОСОБА_9 лягти на підлогу, а ОСОБА_8 наказав зв`язати їх мотузкою, яку він приніс з собою. Після того як ОСОБА_8 зв`язала руки та ноги ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , ОСОБА_5 за допомогою липкої стрічки зв`язав руки та ноги ОСОБА_8 . Вживши всіх заходів щодо запобігання спробам потерпілих вчинити опір, ОСОБА_5 взяв ключі, якими відчинив сейф у домоволодінні, та заволодів грошовими коштами в сумі 4000 гривень, які знаходилися в сейфі, а потім заволодів грошовими коштами в сумі 3000 гривень, які знаходилися у сумці ОСОБА_8 . Однак, покинути приміщення зазначеного будинку ОСОБА_5 не зміг, оскільки був затриманий на місці вчинення злочину ОСОБА_7 та ОСОБА_9 .

07.11.2017 року ОСОБА_5 було затримано в порядку ст. 208 КПК України та повідомлено про підозру у вчинені злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.

Санкція ч. 3 ст. 187 КК України, крім покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років, передбачає також додаткове покарання у вигляді конфіскації майна особи, що вчинила зазначений злочин.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 має у власності квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Враховуючи той факт, що на даний момент міститься достатньо доказів вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, є підстави для накладення арешту на квартиру розташовану за вищевказаною адресою, оскільки існує сукупність підстав вважати, що вона може бути конфіскована, а також для забезпечення цивільного позову, що має значення для досудового розслідування даного кримінального провадження.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 та слідчий ОСОБА_4 підтримали вказане клопотання з підстав, зазначених у ньому.

Підозрюваний ОСОБА_5 та захисник ОСОБА_10 проти задоволення клопотання заперечували з тих підстав, що вказана квартира є постійним місцем проживання дружини та малолітньої дитини підозрюваного.

Крім того, підозрюваний ОСОБА_5 пояснив, що квартира придбана за гроші його батьків, хоча і зареєстрована на його ім"я за договором купівлі-продажі.

Суд вислухавши поясненя учасників кримінального провадження, дослідивши письмові докази, дійшов наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

07.11.2017 року до ЄРДР за № 0001133 було внесено відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 187 КК України, яке виявилося у наступному 07.11.2017 року ОСОБА_5 проник до будинку АДРЕСА_2 , де із застосуванням обріза мисливської рушниці з метою заволодіння майном скоїв напад на власника зазначеного будинку ОСОБА_7 . Крім того, в ході досудового розслідування кримінального провадження № 0001133 від 07.11.2017 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, в ході огляду місця події за адресою АДРЕСА_2 у ОСОБА_5 було виявлено та вилучено обріз мисливської рушниці без прикладу, марки ЗК, серії НОМЕР_1 , одноствольний, 16 калібру, 1950 року виготовлення (а.с. 5-6).

З протоколу допиту потерпілого ОСОБА_7 від 07.11.2017 року вбачається, що 07.11.2017 року близько 06 год. 30 хв. у його домоволодіння, розташоване за адресою АДРЕСА_2 , увірвався незнайомий йому чоловік, одягнений у чорну куртку та зелені, комуфляжні штани із шапкою з отворами для очей, та тримаючи у руках обріз мисливської рушниці, погрожуючи застосуванням обрізу наказав ОСОБА_7 та ОСОБА_9 лягти на підлогу, а ОСОБА_8 наказав зв`язати їх мотузкою, яку він приніс з собою. Після того, як ОСОБА_8 зв`язала руки та ноги ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , незнайомець за допомогою липкої стрічки зв`язав руки та ноги ОСОБА_8 . Після цього злочинець спитав де гроші, на що ОСОБА_7 повідомив де знаходиться ключ від сейфу. Нападник взяв ключі, якими відчинив сейф у домоволодінні, та заволодів грошовими коштами в сумі близько 4000 гривень, які знаходилися в сейфі, а потім заволодів грошовими коштами в сумі 3000 гривень, які знаходилися у сумці ОСОБА_8 . Однак, покинути приміщення зазначеного будинку нападник не зміг, оскільки був затриманий на місці вчинення злочину ОСОБА_7 та ОСОБА_9 (а.с. 7-9).

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно вимог ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна. У випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Відповідно до ч.ч. 10, 11 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів. Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).

В матеріалах клопотання міститься копія Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 29.11.2017 року, відповідно до якої ОСОБА_5 , має у власності квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 право власності на цю картиру набуте ним на підставі договору купівлі-продажі від 30.10.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу ОСОБА_11 (а.с. 17-18).

За твердженням підозрюваного ОСОБА_5 вказану квартиру він купив не перебуваючи у зареєстрованому шлюбі.

Клопотання про накладення арешту майна відповідає вимогам ч. 2 ст. 171 КПК України.

Наданими доказами підтверджується наявність підстав для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, передбачених ст. 132 КПК України.

В клопотанні старший слідчий ОСОБА_4 вказав на ті обставини, що у разі визнання винуватим ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, йому має бути призначено додаткове покаранння у виді конфіскацій майна. Оскільки санкція ч.3 ст. 187 КК України щодо призначення додаткового покарання є абсолютно визначеною, тому, незастосування даних заходів забезпечення кримінального провадження призведе до неможливості виконання вироку суду в частині призначеного додаткового покарання.

За таких обставин, клопотання старшого слідчого підлягає задоволенню.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 131, 132, 170-173, 175 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання старшого слідчого СВ Зміївського ВП ГУНП в Харківській області майора поліції ОСОБА_4 , погоджене прокурором Зміївського відділу Чугуївської місцевої прокуратури Харківської області ОСОБА_3 , про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт на нерухоме майно, а саме на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_5 .

Ухвала про арешт майна підлягає виконанню негайно старшим слідчим СВ Зміївського ВП ГУНП в Харківській області майором поліції ОСОБА_4 та прокурором Зміївського відділу Чугуївської місцевої прокуратури Харківської області ОСОБА_3 .

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Харківської області протягом п`яти днів зі дня її оголошення.

Слідчий суддя: