Провадження № 11-кп/792/482/17
Справа № 678/4/16-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія:ч.2 ст.342, ч.2 ст.345 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 листопада 2017 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Хмельницької області у складі:

головуючої - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретарів

судового засідання ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

потерпілого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницькому матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000433 від 19 вересня 2015 року, за апеляційними скаргами прокурора, захисника ОСОБА_9 на вирок Летичівського районного суду Хмельницької області від 24 травня 2017 року щодо ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а:
Цим вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лисогірка Летичівського району Хмельницької області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, працюючого охоронцем дитячого оздоровчого табору Лісова Казка в с. Головчинці Летичівського району, раніше не судимого

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.342, ч.2 ст.345 КК України та призначено покарання: - за ч.2 ст.342 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік; - за ч.2 ст.345 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік 6 місяців, на підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 6 місяців.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік та покладено, передбачені п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України, обов`язки: - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; - повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

За вироком суду, у відповідності до доручення начальника Летичівського РВ УМВС України в Хмельницькій області підполковника міліції ОСОБА_11 № 80 «Про проведення на території Летичівського району профілактичних заходів щодо протидії браконьєрству та іншим порушенням правил рибальства» від 18 вересня 2015 року, вказаного дня, з 10 години, на Щедрівському водосховищі річки «Південний Буг» в Летичівському районі Хмельницької області старшим інспектором патрульної служби, керівником групи патрульної служби Летичівського РВ УМВС України в Хмельницькій області старшим лейтенантом міліції ОСОБА_10 , старшим дільничним інспектором міліції сектору дільничних інспекторів міліції Летичівського РВ УМВС України в Хмельницькій області капітаном міліції ОСОБА_12 спільно із органами рибохорони в Хмельницькій області, а саме держрибохоронцем ОСОБА_13 було проведено рейд на вказаному річковому масиві з метою недопущення та виявлення протиправних дій громадян, які займаються незаконним виловом риби та інших водних біоресурсів на території Летичівського району Хмельницької області.

Так, о 12 год. 10 хв. старший лейтенант міліції ОСОБА_10 , капітан міліції ОСОБА_12 та держрибінспектор ОСОБА_13 , перебуваючи на службовому човні реєстраційний номер ЯХМ-0-02, здійснювали відпрацювання вказаного річкового масиву в с. Головчинці Летичівського району Хмельницької області, де, ближче до лівого берега річки, виявили у водоймі безгосподарське заборонене знаряддя лову у вигляді риболовецької сітки довжиною 50 м, висотою 1 м, розміром вічка 40x40 см., яку відразу витягнули із води та помістили у човен для подальшого знищення. З берега річки за їхніми діями спостерігав ОСОБА_8 , який, після того як правоохоронці витягнули із води вказану сітку, на своєму дерев`яному човні підплив до них і усвідомлюючи, що вони є працівниками міліції, серед яких і рибохоронець ОСОБА_13 , почав поводити себе агресивно та, проявляючи неповагу до працівника правоохоронного органу, із застосуванням лайливих слів, висловлював образи та погрози фізичною розправою в їх адресу, розмахував руками, чим намагався нанести їм удари та спровокувати конфлікт, при цьому не реагуючи ні на які вимоги, з їх сторони, припинити протиправні дії.

Далі, старший лейтенант міліції ОСОБА_10 пред`явив ОСОБА_8 своє службове посвідчення та представивши капітана міліції ОСОБА_12 і рибінспектора ОСОБА_13 пояснив, що вони виконують свої службові обов`язки та згідно доручення начальника Летичівського РВ УМВС України в Хмельницькій області підполковника міліції ОСОБА_11 №80 від 18 вересня 2015 року здійснюють рейд на зазначеній водоймі. Однак ОСОБА_8 на це ніяк не відреагував та своїх протиправних дій не припинив, а натомість, маючи на меті спричинення тілесних ушкоджень працівнику правоохоронного органу у зв`язку з виконанням ним своїх службових обов`язків, взявши із свого човна дерев`яне весло, навмисно наніс старшому лейтенанту міліції ОСОБА_10 один сильний удар по голові, після чого, не припиняючи своїх протиправних дій, які були прямо спрямовані на спричинення працівнику міліції тілесних ушкоджень, ще раз замахнувся дерев`яним веслом, маючи на меті нанести один удар по голові ОСОБА_10 , однак капітан міліції ОСОБА_12 , який на човні сидів поряд, зумів виставити своє весло, чим пересік удар ОСОБА_8 . З метою затримати правопорушника та припинити його протиправні дії, держрибінспектор ОСОБА_13 відразу перестрибнув із свого човна у човен ОСОБА_8 , але останній, з метою уникнути відповідальності за скоєне, стрибнув у воду і почав тікати.

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_8 спричинив працівнику міліції ОСОБА_10 , який перебував під час виконання службових обов`язків, тілесні ушкодження у вигляді: рани шкіри на лобній ділянці справа, осадження шкіри лобної ділянки справа та струсу головного мозку, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, що призвели до короткочасного розладу здоров`я (не більше 21доби).

В подальшому близько 13 год. 30 хв. на лівобережній території Щедрівського водосховища річки «Південний Буг» між селами с. Головчинці та с. Митківці Летичівського району Хмельницької області, ОСОБА_8 , перебуваючи на березі річки взяв із води два камінці, із використанням яких продовжив привселюдно проявляти свою зневагу до працівників правоохоронного органу, висловлюючи словесні образи та погрози фізичною розправою старшому лейтенанту міліції ОСОБА_10 , капітану міліції ОСОБА_12 і рибохоронцю ОСОБА_13 . На неодноразові вимоги працівників міліції припинити протиправні дії та попередження про можливість застосування відносно нього заходів фізичного впливу, у разі не виконання законних вимог, ОСОБА_8 не реагував та продовжував свою протиправну поведінку. Далі, коли ОСОБА_8 мав на меті уникнути відповідальності за вчинене діяння та втекти з місця події, ОСОБА_10 , правомірно застосувавши заходи фізичного впливу у вигляді загину руки за спину, затримав його, але ОСОБА_8 продовжив пручатись та чинити опір, намагаючись ногами нанести удари по тілу ОСОБА_10 , однак на допомогу останньому підбіг ОСОБА_12 , який допоміг утримати ОСОБА_8 до моменту припинення ним протидії, після чого застосування заходів фізичного впливу відносно ОСОБА_8 працівниками міліції було припинено.

В поданій апеляційній скарзі, прокурор просить вирок суду скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання

-за ч. 2 ст. 342 КК України у виді 2 років позбавлення волі.

-За ч. 2 ст. 345 КК України у виді 3 років позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покрання більш суворим остаточно визначити покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Обрати ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого та правильність кваліфікації його дій, вважає, що вирок суду в частині призначеного покарання, підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого через м`якість. Вказує, що суд прийшов до безпідставного рішення про необхідність застосування стосовно ОСОБА_8 ст.75 КК України, що призвело до невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого.

Зазначає, що не надано судом першої інстанції належну оцінку при призначенні покарання і особі обвинуваченого ОСОБА_8 , який в ході всього досудового розслідування та судового розгляду навіть під тиском зібраних у провадженні доказів свою винуватість у вчиненні інкримінованих йому злочинів не визнав та не розкаявся.

Судом не враховано суспільну небезпечність вчинених злочинів та особливу зухвалість під час їх вчинення.

Думку потерпілого з приводу необхідності призначення суворого покарання обвинуваченому.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , просить вирок суду скасувати, а провадження по справі закрити.

Посилається на те, що вирок не відповідає вимогам абзацу першого пункту 2 частини 2 ст.374 КПК України, оскільки формулювання доведеного обвинувачення, із зазначенням місця, часу, форми вини і мотивів кримінального правопорушення а також способу його вчинення та відповідних наслідків (за ст.342 ч.2 КК України) не містить.

Вказує, що місцевий суд не взяв до уваги витяг з кримінального провадження №00000433 від 19.09.2015 року, здійснений слідчим ОСОБА_14 , з якого не стверджується про нанесення ОСОБА_8 удару веслом ОСОБА_10 , а також не розкривається диспозиція ст.342 КК України та не зазначається, в чому ж саме полягала обов`язкова для кваліфікації за цією нормою кримінального закону активна протидія ОСОБА_8 працівникам правоохоронного органу на плесі Щедрівського водосховища.

Зазначає, що незаконно пославшись у вироку, як на доказ вини ОСОБА_8 на рапорти ОСОБА_10 і ОСОБА_15 , суд, з іншого боку, жодної оцінки рапорту чергового Летичівського РВ УМВСУ від 18.09.2015 року у вироку не надав та не звернув уваги на відсутність у ньому відомостей про нанесення ОСОБА_8 удару веслом ОСОБА_10 .

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення обвинуваченого, його захисника, прокурора на підтримку поданих апеляційних скарг, з посиланням на зазначені у них доводи, думку потерпілого про законність і обґрунтованість вироку суду, свідків, перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів уважає, що вони не підлягають до задоволення з огляду на наступне.

Висновок суду щодо доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.342, ч.2 ст. 345 КК України, за обставин, викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та ґрунтується на сукупності отриманих відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства доказів, і є правильним.

Твердження в апеляційній скарзі захисту про те, що в діях ОСОБА_8 відсутній склад злочинів, передбачений ч.2 ст.342, ч.2 ст. 345 КК України та про необхідність закриття кримінального провадження щодо нього, з цих підстав, не заслуговують на увагу, оскільки протилежні висновки суду, в цій частині, ухвалено відповідно до вимог ст. 370 КПК України, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України.

Сам обвинувачений ОСОБА_8 , в суді першої інстанції та в апеляційному суді, не заперечував, що у вказаний день та місці побачив катер, в якому знаходилось троє чоловіків. За викладеною ним версією подальших подій, вони підплили до нього і ОСОБА_10 схватив його за шию та вдарив у вухо і по голові, разом з ОСОБА_13 вони плигнули у його човен, який почав тонути, тому він змушений був плести до берега. На березі ОСОБА_10 показав посвідчення працівника міліції і сказав, що буде його затримувати. До міліціонерів камінців не брав і ними їм не погрожував. Чув, як ОСОБА_12 казав до ОСОБА_10 , що у нього кров на лобі, проте де вона взялась він не знає, можливо той вдарився, коли плигав у човен. Вказані особи були у цивільному одязі, тому він не знав, що вони міліціонери. Вину у вчинених злочинах не визнає, оскільки ОСОБА_10 тілесних ушкоджень не наносив і опір працівникам міліції не чинив.

Проте суд першої інстанції вірно його показання відхилив як недостовірні і спростував сукупністю викладених у вироку доказів.

Так, за показаннями потерпілого ОСОБА_10 , які він підтвердив в апеляційному суді, 18 вересня 2015 року, перебуваючи на службовому човні рибохорони, разом з працівником міліції ОСОБА_12 та рибінспектором ОСОБА_16 , вони виявили незаконний засіб для вилову риби рибальську сітку, яку витягнули та склали у човен для подальшого знищення. В цей час, побачили, як, зі сторони с. Головчинці, до них пливе дерев`яний човен, в якому знаходився ОСОБА_8 . Останній почав висловлювати претензії з приводу забраної його сітки, вів себе агресивно, ображав їх. Вони не були у форменному одязі, але він представився для ОСОБА_8 працівником міліції та представив своїх колег, ще на водоймі показав посвідчення, пояснив причину вилучення сітки, однак той, несподівано, взяв весло та вдарив його по голові, намагався нанести ще удар, однак ОСОБА_12 перешкодив йому це зробити. Тоді ОСОБА_8 почав тікати і поплив до берега і вже на березі погрожував камінням. На його вимогу та рибалки ОСОБА_17 обвинувачений викинув каміння та знову почав тікати, тому до нього було застосовано заходи фізичного впливу. При цьому, він намагався нанести удар ногами. Після того, як його заспокоїли, відпустили. ОСОБА_8 будь-які тілесні ушкодження не наносились, лише правомірно застосувались заходи фізичного впливу з метою затримання.

Ці показання потерпілого суд обґрунтовано поклав в основу обвинувального вироку, оскільки вони є послідовними, узгоджуються з іншими доказами по справі, наведеними у вироку.

Свідки ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , кожен окремо, в місцевому суді та в апеляційній інстанції підтвердили, що були очевидцями вказаної події, бачили як ОСОБА_10 показував ОСОБА_8 службове посвідчення на човні та на березі, представився працівником міліції і представив їх. Проте, обвинувачений, зненацька, вдарив веслом ОСОБА_10 , намагався ще раз вдарити, але ОСОБА_12 перешкодив йому це зробити, після чого він плигнув у воду та поплив до берега. На березі погрожував їм камінням, в подальшому ОСОБА_10 його затримав, застосувавши заходи фізичного впливу, при цьому ОСОБА_8 пручався, намагався битись ногами.

Згідно з показаннями свідка ОСОБА_18 , в тому числі і в апеляційному суді, він бачив, як три особи, які пливли на металевому човні, у вказаному місці, витягнули риболовецьку сітку. До них, на дерев`яному човні, підплив ОСОБА_8 , який почав сваритись, замахнувся до ОСОБА_10 веслом та наніс удар, потім намагався нанести ще удар, але інший працівник міліції перешкодив це зробити. Працівники міліції почали затримувати його, але він поплив до берега. На березі ОСОБА_8 взяв два камінці та погрожував працівникам міліції фізичною розправою, ображав їх, тому до нього були застосовані заходи фізичного впливу і затримання. Крім того чув, як ОСОБА_8 хтось з працівників міліції представлявся.

Свідок ОСОБА_17 в суді першої та апеляційної інстанції підтвердив, що у вказаний день та місці бачив як на річці пливали одномісні човни та проплив човен із трьома людьми, чув сварку, потім побачив, що люди впали у воду і почав знімати це на відео. ОСОБА_8 почав плисти до берега, а його наздоганяли. Вже на березі обвинувачений був затриманий. У ОСОБА_10 з голови текла кров. ОСОБА_13 сказав ОСОБА_8 хто вони, працівник міліції пред`явив відповідні документи, службове посвідчення. Моменту, коли наносились удари, не бачив. Зі слів працівників міліції зрозумів, що ОСОБА_8 вдарив ОСОБА_10 веслом по голові.

Крім того, в основу обвинувального вироку суд поклав досліджені у встановленому законом порядку показання свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , ОСОБА_19 , висновок службової перевірки дій працівників міліції ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , дані протоколу огляду місця події, огляду речового доказу, протоколів проведення слідчих експериментів, висновків проведених по справі судово-медичних експертиз, показання у судовому засіданні експерта ОСОБА_20 .

Суд першої інстанції обґрунтовано критично оцінив показання ОСОБА_8 про його непричетність до цих злочинів, оскільки вони суперечать сукупності об`єктивних, досліджених судом доказів, покладених судом в основу доведеності вини обвинуваченого, які узгоджуються між собою та підтверджуються матеріалами кримінального провадження. З таким висновком погоджується і колегія суддів, так як не вбачає підстав для обмови обвинуваченого ОСОБА_8 як потерпілим так і свідками.

Колегія суддів вважає, що дослідивши ці та інші докази, наведені у вироку, суд першої інстанції, беручи до уваги обставини вчинених злочинів, дії ОСОБА_8 , прийшов до обґрунтованого висновку про вчинення обвинуваченим умисного заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, та опору працівникам правоохоронного органу під час виконання ними службових обов`язків.

Кваліфікація дій ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 345 КК України відповідає цьому висновку.

Твердження захисту про необхідність закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_8 , оскільки він вказаних злочинів не вчиняв, є безпідставними, так як протилежні висновки суду першої інстанції ґрунтуються на об`єктивному з`ясуванні обставин, які підтвердженні доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.

Колегія суддів вважає, що докази, зібрані у справі, є належними, відповідають вимогам допустимості й достовірності, а сукупність зібраних доказів суд оцінював з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення.

Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги долучені до матеріалів справи письмові докази, висновок додаткової судово-медичної експертизи обвинуваченого та його пояснення, з цього приводу, позбавлені підстав, оскільки в апеляційній скарзі не зазначено які саме письмові докази судом не взяті до уваги, а висновок додаткової судово-медичної експертизи обвинуваченого та його пояснення, з цього приводу, не впливають на висновок суду про доведеність його вини у вчиненні цих злочинів.

Захист не вказав в чому полягає неналежність оцінки судом показань свідка ОСОБА_17 та здійсненого ним відеозапису вказаного конфлікту, тому посилання апеляційної скарги, в цій частині, не заслуговують на увагу.

Позбавлені підстав і доводи захисника щодо покладення судом в основу обвинувального вироку сумнівних, з точки зору достовірності, показань діючих працівників правоохоронних органів, які є зацікавленими у даній справі ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , з приводу повідомлення ОСОБА_8 про те, що перші двоє є міліціонерами, а останній держрибінспектором, та що умисні дії ОСОБА_8 , спрямовані на нанесення тілесних ушкоджень саме працівнику правоохоронного органу, оскільки будь-яких доказів, на підтвердження зацікавленості потерпілого та зазначених в апеляційній скарзі свідків, у вирішенні даного кримінального провадження, апелянтом не надано, не встановлено таких і колегією суддів.

Апелянт стверджує, що висновки суду про усвідомлення ОСОБА_8 нападу на працівників правоохоронного органу, висловлювання погроз про застосування до них фізичної сили, заподіяння тілесних ушкоджень працівнику міліції ОСОБА_10 не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Проте, такі твердження, як вже зазначалось вище, спростовуються дослідженими судом і наведеними у вироку доказами, ставити під сумнів які колегія суддів не має підстав.

Жодних належних та допустимих доказів, які б викликали сумніви у об`єктивності вищевказаних матеріалів, їх фальсифікації, ні обвинуваченим, ні його захисником не надано.

Більше того, дані твердження сторони захисту були предметом дослідження місцевого суду та ним детально проаналізовані.

За таких обставин колегія суддів приходить до переконання, що докази вчинення злочину ОСОБА_8 , які покладені судом в основу обвинувального вироку були отриманні з дотриманням вимог кримінально-процесуального законодавства.

Твердження захисту про те, що вирок не відповідає вимогам абз.1 пункту 2 частини 2 ст.374 КПК України, оскільки формулювання доведеного обвинувачення, із зазначенням місця, часу, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, а також способу його вчинення та відповідних наслідків за ч.2 ст.342 КК України не містить, є помилковими. Сформульоване ОСОБА_8 обвинувачення за ч.2 ст.342 КК України відповідає вимогам до змісту вироку, передбаченим абз.1 пункту 2 частини 2 ст.374 КПК України. Слід зазначити, зокрема, що спосіб вчинення злочину це певний метод, порядок і послідовність рухів, прийомів, що застосовуються особою для вчинення злочину.

В оскаржуваному вироку спосіб вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.342 КК України, вказаний так, як суд вважав його встановленим, тому посилання апелянта на те, що у вироку відсутнє зазначення способу вчинення ним цього злочину, позбавлене підстав.

Об`єктивна сторона цього злочину полягає в опорі працівнику правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків.

Опір - це активна фізична протидія здійсненню відповідними працівниками своїх обов`язків, він може полягати в таких, наприклад, діях як спроба вирватися при затриманні, перешкодження законному застосуванню сили.

Колегія суддів вважає, що у сформульованому ОСОБА_8 обвинуваченні судом виписані всі ознаки вчиненого ним опору працівникам правоохоронного органу під час виконання ними службових обов`язків, тому посилання захисту на непричетність його до цього злочину не заслуговують на увагу.

Аналізуючи висновок судово-медичної експертизи в сукупності з іншими дослідженими доказами, колегія суддів приходить до обґрунтованого висновку, що виявлені у потерпілого ОСОБА_10 тілесні ушкодження, спричиненні внаслідок побиття обвинуваченим, оскільки це повністю узгоджується з належними, об`єктивними, вищенаведеними, дослідженими судом доказами.

Крім того, колегія суддів приходить до переконання, що характер вчинених ОСОБА_8 дій свідчить про спрямованість його умислу саме на вчинення умисного заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, та опору працівникам правоохоронного органу під час виконання ними службових обов`язків, що спростовує посилання апеляційної скарги на отримання потерпілим тілесних ушкоджень за інших обставин.

Наведені докази повністю спростовують доводи апеляційної скарги захисника про необґрунтованість порушення кримінального провадження щодо ОСОБА_8 та його засудження за ч.2 ст.345 КК України.

Посилання захисту на інші порушення, допущенні судом, не впливають на висновки суду про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні цих злочинів і не є підставою для зміни чи скасування вироку.

У вироку суд вказав з яких підстав конфісковує дерев`яний човен та дерев`яне весло до нього, які постановою слідчого від 12.12.2015 року визнанні речовими доказами і згідно постанови слідчого використанні ОСОБА_8 як засоби та знаряддя вчинення кримінального правопорушення, на що є посилання в апеляційній скарзі.

Щодо доводів апеляційної прокурора про невідповідність призначеного ОСОБА_8 покарання вимогам закону внаслідок його м`якості, то вони не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а при його призначенні суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням

Обґрунтовуючи висновок щодо виду й міри покарання та призначаючи ОСОБА_8 покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 6 місяців і звільняючи останнього від його відбування, на підставі ч. 1 ст. 75 КК України, місцевий суд врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного, який раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання, одружений.

Колегія суддів вважає, що покарання ОСОБА_8 призначене відповідно до вимог ст. 65 КК України, воно в повній мірі відповідає характеру і ступеню тяжкості вчинених ним злочинів, установленим у справі і наведеним у вироку даним, які характеризують особу обвинуваченого, є необхідним і достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів.

Колегія суддів приходить до переконання, що суд дійшов правильного та обґрунтованого висновку про можливість виправлення ОСОБА_8 без відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону, які були б підставою для зміни або скасування судового рішення, у справі не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.407, ч.1 ст.418, ст.419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

п о с т а н о в и л а :
Вирок Летичівського районного суду Хмельницької області від 24 травня 2017 року щодо ОСОБА_8 залишити без зміни, а апеляційні скарги прокурора та захисника без задоволення.

Ухвала підлягає касаційному оскарженню до касаційного суду протягом 3-х місяців з дня проголошення.

Судді (підписи)

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду

Хмельницької області ОСОБА_2