Справа №366/488/18
Провадження №1-кп/366/72/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
4 квітня 2018 року смт. Іванків
Іванківський районний суд Київської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілого ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5 ,
представника ССД ОСОБА_6 ,
законного представника ОСОБА_7 ,
малолітньої особи ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру у виді обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки малолітнього та передачу під нагляд матері, у кримінальному провадженні №0000008 від 04.01.2018 року відносно
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Макарівка Іванківського району Київської області, громадянина України, учня 7 класу Макарівської НВО, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ст. 185 ч.3 КК України,
В С Т А Н О В И В:
24.12.2017, в нічну пору доби, більш точний час слідством не встановлено, ОСОБА_9 за попередньою змовою з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за пропозицією останнього, вирішили вчинити таємне викрадення чужого майна (крадіжку) з території господарства АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_4 .

З метою таємного викрадення чужого майна, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 прибули до господарства ОСОБА_4 та через незамкнуту вхідну хвіртку проникли на вказану територію. Перебуваючи на території господарства ОСОБА_9 та ОСОБА_8 підійшли до господарської споруди (сараю), де помітили камеру відеоспостереження, після чого у них виник умисел на таємне викрадення відеокамери.

В подальшому ОСОБА_8 та ОСОБА_9 таємно викрали камеру відеоспостереження торгової марки «Dahlia» продукт «HDCVI CAMERA» моделі DH-HAC-HFW1200RP вартістю 653 грн. 13 коп., чим причинили потерпілому ОСОБА_4 матеріальну шкоду на вказану суму.

Особа, яка не досягла віку настання кримінальної відповідальності ОСОБА_8 , у судовому засіданні пояснив, що точної дати він не пам`ятає, але це було перед Новим роком на вихідних, вони з ОСОБА_9 прийшли до господарства потерпілого, щоб викрасти якийсь метал. Заходили через хвіртку. Спочатку зайшли в сарайчик, але там нічого не взяли. Коли прийшли під навіс, то він помітив там камеру відеоспостереження (світилось червоним). Тоді він відірвав цю камеру думав, що не буде знімати. Але на хаті побачили другу камеру, якусь тінь у хаті, і ОСОБА_10 крикнув: «Тікай!». Розбіглися: він через город, а ОСОБА_10 попід ставком. Камеру спалили у ОСОБА_10 вдома. Чому так поступив пояснити не може. Запевняє, що більше не полізе. Просить вибачення у потерпілого.
Законний представник малолітнього ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснила, що вона проживає разом з чоловіком, сином ОСОБА_11 та ще одним сином. Того дня вона ввечері ходила шукати сина ввечері до клубу, підходила до будинку , де живе ОСОБА_12 . Там не світилось, тому вона пішла додому і чекала сина там. Він прийшов додому десь біля 3 години ночі. Тоді ні в чому не зізнався. Вже на другий день, як приїхала поліція, все розказав. Вона, зі своєї сторони, може гарантувати, що таке більше не повториться.
У судовому засіданні неповнолітній ОСОБА_9 дав показання, які зводяться до того, що він проживає в с. Макарівка з матір`ю. Навчається в м. Київ на слюсаря. Має стипендію 490 грн. Додому приїздить раз на два тижні. На територію господарства потерпілого вони з двоюрідним братом ОСОБА_13 домовились піти біля клубу приблизно о 21 год. Вночі пішли туди, зустрівшись на зупинці біля клубу приблизно о 1 годині. Мати в цей час була на роботі. Заходили через хвіртку. Йшли, щоб красти метал. Коли зайшли, то ОСОБА_11 на одному із сараїв побачив камеру відео спостереження (зверху у кутку). Він її і знімав. Коли відходили, побачили ще одну, і у вікні тінь, тоді він крикнув Арсену «Тікаємо!» і розбіглись. Пізніше спалили відеокамеру у нього вдома. Яка була необхідність красти пояснити не може. Йому соромно, просить вибачення у потерпілого.
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_14 дала показання про те, що вона є вчителькою у Макарівській школі. Навчала у молодших класах Арсена. Тоді проблем не було. Як став ставати старшим, то не завжди став реагувати на зауваження. Мати завжди шукає винних. Казала: «Не лайте його». Звинувачувала ОСОБА_15 , що якби не він, то ОСОБА_11 би не поліз красти. Під час досудового розслідування їй давали дивитися запис із камери відеоспостереження з місця події, і вона там впізнала саме Арсена. Після цієї події він був поставлений в групу ризику.
Потерпілий у судовому засіданні дав показання, які зводяться до того, що з травня 2017 року у будинку, який їм з братом дістався після батьків і розташований в АДРЕСА_2 , сталася ціла серія крадіжок. Саме тому він вирішив поставити відеоспостереження. Десь за тиждень до події він вже її встановив, але інсталював лише в суботу. І завдяки цьому був зафіксований з суботи на неділю випадок з крадіжкою відеокамери. В той час у будинку був і брат, який фактично їх налякав. Всього було поставлено 4 відеокамери, які він придбав десь за три місяці до події. Викрали одну. Їі вартість на той час була приблизно 870 грн. Частково кошти йому повернуті, претензій з цього приводу не має, бо на даний час така камера коштує дешевше, ніж він купував. Хтось із них просив вибачення. Після цієї події поки що крадіжок не було. Загалом згоден з позицією прокурора щодо передачі малолітнього під нагляд матері.
Представник Служби у справах дітей ОСОБА_6 у судовому засіданні зазначила, що малолітній ОСОБА_8 не перебував на обліку у службі, були лише усні повідомлення сільської ради про те, що він заміченний у крадіжках. Вважає, що можна застосувати до малолітнього примусові заходи виховного характеру: передання під нагляд матері з обмеженням дозвілля.
Факт вчинення малолітнім ОСОБА_8 суспільно-небезпечного діяння підтверджується також зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме:
-витягом з кримінального провадження №0000008 від 03.01.2018 року;
-рапортом про подію від 24.12.2017 року;
-заявами потерпілого від 24.12.2017 року та від 10.01.2018 року про дозвіл на проведення огляду його господарства;
-протоколами огляду місця події від 24.12.2017 року та від 10.01.2018 року господарства АДРЕСА_2 з ілюстративними таблицями до них;
-заявою ОСОБА_16 про дачу згоди на проведення огляду її господарства від 10.01.2018 року;
-протоколом огляду від 10.01.2018 року території господарства АДРЕСА_3 , яке належить ОСОБА_16 з ілюстративною таблицею до нього, де, зі слів ОСОБА_17 та ОСОБА_18 вони спалили викрадену камеру відео спостереження;
-заявами потерпілого від 24.12.2017 року та від 10.01.2018 року про добровільне надання відеозапису з камер відео спостереження з його господарства в с. Макарівка за ніч 24.12.2017 року ;
-протоколом огляду речей від 10.01.2018 року відеозаписів з камер: о 6:56:45 з*явились два силуети невідомих осіб чоловічої статі, які зовні схожі на неповнолітніх осіб. О 06:57 одна з цих осіб потягнулась до відеокамери і зображення зникло;
-постанова про визнання речовим доказом відеофайлів та передачу його на зберігання у матеріали кримінального провадження від 10.01.2018 року;
-протоколом пред`явлення особи для впізнання за матеріалами відеозапису від 11.01.2018 року: свідок ОСОБА_14 впізнала малолітнього ОСОБА_19 ;
-постановою про призначення судово-товарознавчої експертизи від 04.01.2018 року;
-висновком експерта № 12-4/13 від 01.02.2018 року про те, що ринкова вартість камери відео спостереження, яка викрадена у потерпілого могла становити 653,13 грн.,
-протоколом слідчого експерименту за участю ОСОБА_9 від 09.02.2018 року.
Таким чином, суд приходить до висновку, що суспільно-небезпечне діяння мало місце, воно вчинене малолітнім ОСОБА_8 у віці тринадцяти років. Зазначене суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч.3 ст.185 КК України (таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у сховище), і до малолітнього необхідно застосувати примусовий захід виховного характеру.
Відповідно до ст. 498 КПК України, кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється внаслідок вчинення особою, яка після досягнення одинадцятирічного віку до досягнення віку, з якого може настати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.
Кримінальній відповідальності за ч. 3 ст. 185 КК України підлягають особи, які до моменту вчинення крадіжки досягли 14 років.
На момент вчинення суспільно-небезпечного діяння 24.12.2017 року ОСОБА_8 виповнилося 13 років, тобто, відповідно до ст.22 КК України, останній не досягнув віку, з якого настає кримінальна відповідальність за його вчинення.
Відповідно до ч.2 ст.97 КК України примусові заходи виховного характеру, передбачені ч.2 ст.105 цього Кодексу, суд застосовує і до особи, яка до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу.
Ч.2 ст.105 КК України визначено види примусових заходів виховного характеру, які суд застосовує до неповнолітнього.
Прокурор у судовому засіданні підтримала клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру у виді обмеження дозвілля та передачі його під нагляд матері.
Захисник, законний представник, малолітній не заперечували проти вказаного клопотання.
Суд вважає за необхідне застосувати відповідно до п.п.2,3 ч.2 ст.105 КК України до малолітнього ОСОБА_8 примусові заходи виховного характеру: обмеження дозвілля та передачу під нагляд матері.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.18, 22, 97, 105 КК України, ст. 376, 498-501 КПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання слідчого Іванківського ВП Вишгородського ВП ГУ НП в Київській області, погоджене з прокурором Іванківського відділу Броварської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_3 , про застосування відносно ОСОБА_8 , 2004 р.н., примусових заходів виховного характеру за скоєння суспільно-небезпечного діяння, відповідальність за яке передбачена ч.3 ст. 185 КК України, відомості про які внесені 04.01.2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000008 задовольнити.
Визнати малолітнього ОСОБА_8 таким, що вчинив суспільно-небезпечне діяння, передбачене ч.3 ст.185 КК України.
Застосувати до ОСОБА_8 строком на 1 (один) рік 6 місяців примусові заходи виховного характеру, передбачені п.2, 3 ч.2 ст. 105 КК України, у вигляді:
1)обмеження дозвілля шляхом заборони перебування поза межами місця проживання після 21 год.;
2)передачі неповнолітнього під нагляд матері ОСОБА_7 , яка проживає по АДРЕСА_1 ,
На ухвалу може бути подано апеляцію до Апеляційного суду Київської області через Іванківський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Суддя