Справа № 152/11/18
В И Р О К
іменем України
02 лютого 2018 року Шаргородський районний суд Вінницької області
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора Жмеринської
місцевої прокуратури ОСОБА_3 ,
потерпілого ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
представника Шаргородського
РВ з питань пробації ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Шаргороді Вінницької області в залі суду кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Федорівка, проживає без реєстрації в АДРЕСА_1 , тимчасово проживав без реєстрації в АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з неповною загальною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, невійськовозобов`язаного, раніше судимого 22.12.2017 року Шаргородським районним судом Вінницької області за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на три роки, з випробуванням та іспитовим строком у один рік шість місяців на підставі ст.75 КК України та з покладенням обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України,

Обвинувачений ОСОБА_5 , будучи особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ч.3 ст.185 КК України та будучи судимим 22.12.2017 року Шаргородським районним судом за вчинення крадіжки (таємного викрадення чужого майна) з проникненням у житло, повторно скоїв умисний злочин, пов`язаний з таємним викраденням чужого майна, а саме: 01.08.2017 року приблизно о 01 годині, перебуваючи в м. Шаргород на вул. Героїв Майдану та сидячи на лавці на площі біля міського фонтану, помітивши на сусідній лавці мобільний телефон, залишений його знайомим ОСОБА_4 , вирішив викрасти мобільний телефон. Пересвідчившись, що за його діями ніхто не спостерігає, обвинувачений ОСОБА_5 підійшов до лавки, на якій ОСОБА_4 залишив свій мобільний телефон, і умисно, таємно, повторно, з корисливих мотивів, викрав належний ОСОБА_4 мобільний телефон марки «Xiaomi» моделі «Redmi Note 3», вартістю 1870 грн., після чого залишив місце крадіжки і розпорядився викраденим майном на власний розсуд.
При цьому, обвинувачений ОСОБА_5 заподіяв збитку потерпілому ОСОБА_4 на суму 1870 грн.
Будучи допитаним під час судового розгляду, обвинувачений ОСОБА_5 винуватим себе у вчиненні злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті від 26.12.2017 року, визнав повністю, щиро покаявся, просив його суворо не карати. Суду показав, що дійсно був засуджений за вчинення крадіжки. До постановлення вироку він вчинив ще одну крадіжку. Так, 01.08.2017 року приблизно о 01 годині він перебував у центрі м. Шаргорода на площі біля фонтану. Сидячи на лавці поблизу фонтану, він побачив свого знайомого ОСОБА_4 , якого знає досить давно, так як раніше проживав з останнім по сусідству. Через певний час він побачив, що ОСОБА_4 встав із лавки, підійшов до автомобіля і поїхав з площі. На лавці, де сидів ОСОБА_4 , він побачив мобільний телефон, залишений останнім, який задзвонив. Він вирішив викрасти мобільний телефон, тому підійшов до лавки, взяв телефон у руки і намагався розблокувати, щоб виключити звук, аби ніхто не звернув на нього уваги. Виключивши телефон, він викрав його, поклав до кишені і привіз в с. Джурин Шаргородського району, так як на той час проживав у вказаному населеному пункті. На наступний день він вийняв із мобільного телефону сім-карту і використовував його в своїх цілях, зокрема, слухав музику, так як власного мобільного телефону не мав. Через два дні після крадіжки телефону він пішов у с. Хоменки Шаргородського району до ставка, де ненароком випустив телефон у воду. Вийнявши мобільний телефон з води, він встановив, що телефон зламався, так як не включався. В цей час до ставка прийшли відпочивати хлопці із с. Джурин, серед яких він впізнав ОСОБА_7 , котрому запропонував купити у нього за 50 грн. вказаний телефон, на що останній погодився і купив у нього телефон. Приблизно через тиждень після цього він приїхав у Шаргородське відділення поліції, щоб виготовити паспорт, де його зустрів дільничний інспектор по с. Джурин і запитав, чи йому нічого не відомо про крадіжку телефона у ОСОБА_4 , на що він відразу зізнався про крадіжку і повідомив, кому продав телефон. У вчиненому він щиро розкаюється, запевняє суд, що в подальшому не вчинятиме злочинів, виправить свою поведінку, так як створив сім`ю, хоча шлюб не зареєстрував, має тимчасові заробітки, за рахунок яких проживає сам та утримує сім`ю. Просить його суворо не карати.
Виходячи з аналізу норм частини 1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання, в тому числі: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення; чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме; яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати; як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.
Згідно із ст.8 Конституції України, в Україні діє принцип верховенства права.
Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч.1 ст.8 КПК України).
Статтею 2 КПК України встановлено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Виходячи з аналізу частини 2 статті 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Крім того, відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч.6 ст.22 КПК України).
Суд створив необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Так, обвинувачений ОСОБА_5 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованому йому злочині, який передбачений ч.2 ст.185 КК України і викладений в обвинувальному акті від 26.12.2017 року.
Прокурор Жмеринської місцевої прокуратури ОСОБА_3 вважає за можливе не досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і здійснювати судовий розгляд на підставі ч.3 ст.349 КПК України.
Обвинувачений ОСОБА_5 не заперечує щодо здійснення судового розгляду за правилами, передбаченими ч.3 ст.349 КПК України.
Потерпілий ОСОБА_4 не заперечує щодо здійснення судового розгляду за правилами, передбаченими ч.3 ст.349 КПК України.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_5 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованому йому злочині, який передбачений ч.2 ст.185 КК України і викладений в обвинувальному акті від 26.12.2017 року, та беручи до уваги думки прокурора ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , за згодою учасників судового розгляду, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
При цьому, суд з`ясував, чи правильно обвинувачений ОСОБА_5 та потерпілий ОСОБА_4 розуміють зміст цих обставин, які не оспорюються. Сумнівів щодо добровільності та істинності їх позиції у суду немає.
Суд також роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_5 та потерпілому ОСОБА_4 , що при таких обставинах вони позбавляються права оскаржити ці обставини справи у апеляційному порядку.
Переконавшись у добровільності позиції учасників судового розгляду, а також в тому, що вони усвідомлюють неможливість оскаржити обставини, встановлені під час досудового розслідування, в апеляційному порядку, суд прийшов до висновку про судовий розгляд кримінальної справи за правилами ч.3 ст.349 КПК України.
За таких обставин, виходячи з аналізу обвинувального акту, допитавши обвинуваченого, вивчивши матеріали справи, що характеризують його особу, суд прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті від 26.12.2017 року, доведена повністю.
Таким чином, суд вважає доведеним, що ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.185 КК України, тобто крадіжку (таємне викрадення чужого майна), вчинену повторно, а саме: будучи особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ч.3 ст.185 КК України та будучи судимим 22.12.2017 року Шаргородським районним судом за вчинення крадіжки (таємного викрадення чужого майна) з проникненням у житло, повторно скоїв умисний злочин, пов`язаний з таємним викраденням чужого майна, а саме: 01.08.2017 року приблизно о 01 годині, перебуваючи в м. Шаргород на вул. Героїв Майдану та сидячи на лавці на площі біля міського фонтану, помітивши на сусідній лавці мобільний телефон, залишений його знайомим ОСОБА_4 , вирішив викрасти мобільний телефон. Пересвідчившись, що за його діями ніхто не спостерігає, обвинувачений ОСОБА_5 підійшов до лавки, на якій ОСОБА_4 залишив свій мобільний телефон, і умисно, таємно, повторно, з корисливих мотивів, викрав належний ОСОБА_4 мобільний телефон марки «Xiaomi» моделі «Redmi Note 3», вартістю 1870 грн., після чого залишив місце крадіжки і розпорядився викраденим майном на власний розсуд.
При цьому, обвинувачений ОСОБА_5 заподіяв збитку потерпілому ОСОБА_4 на суму 1870 грн.
Отже, обвинувачений ОСОБА_5 повинен нести кримінальну відповідальність за вчинений злочин за ч.2 ст.185 КК України.
При цьому, суд виходить також із того, що, відповідно до ч.1 ст.32 КК України, повторністю злочинів визнається вчинення двох або більше злочинів, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу.
Відповідно до примітки до ст.185 КК України, у статтях 185, 186 та 189-191 повторним визнається злочин, вчинений особою, яка раніше вчинила будь-який із злочинів, передбачених цими статтями або статтями 187, 262 цього Кодексу.
Як встановлено судом, ОСОБА_5 вчинив крадіжку мобільного телефону, належного ОСОБА_4 , 01.08.2017 року, до постановлення вироку у попередній справі, тобто вироку Шаргородського районного суду Вінницької області від 22.12.2017 року, яким його було засуджено за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на три роки з випробуванням та іспитовим строком на один рік шість місяців та з покладенням обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України (а.с.61-64).
Таким чином, ОСОБА_5 вчинив злочин повторно.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , згідно з вимогами ст.ст.65-67 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання та вимоги ч.2 ст.50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.
Виходячи з норми ст.12 КК України, вчинений ОСОБА_5 злочин, що передбачений ч.2 ст.185 КК України, є злочином середньої тяжкості.
ОСОБА_5 щиро покаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю злочину. Ці обставини суд враховує як пом`якшуючі покарання обвинуваченого ОСОБА_5 .
При цьому, суд при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 враховує таку пом`якшуючу покарання обставину, як щире каяття, оскільки упродовж всього досудового розслідування та судового розгляду обвинувачений визнав вину, надав показання, які відповідають обставинам, встановленим під час досудового розслідування і викладеним у обвинувальному акті від 26.12.2017 року, що свідчить про наявність належної критичної оцінки своєї протиправної поведінки та про готовність нести кримінальну відповідальність.
Обставин, обтяжуючих покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , судом не встановлено.
ОСОБА_5 на диспансерному обліку у лікаря-психіатра чи лікаря-нарколога Шаргородської ЦРЛ не перебуває (а.с.56).
За місцем проживання в с. Джурин Шаргородського району, де ОСОБА_5 проживав без реєстрації, останній характеризується позитивно, як особа, щодо якої Джуринська сільська рада не володіє компрометуючими матеріалами, щодо якої не надходило скарг на поведінку (а.с.57).
Відповідно до абзацу 17 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.
З досудової доповіді, що складена представником персоналу органу пробації Шаргородського районного відділу з питань пробації Центрально-Західного управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України від 31.01.2018 року вбачається, що ОСОБА_5 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, вчинив повторно умисний злочин середньої тяжкості, власного житла не має, проживає в с. Селище Тиврівського району в будинку співмешканки ОСОБА_8 , працевлаштувався без укладення трудового договору різноробочим у приватному підприємстві в м. Гнівань. З рідними ОСОБА_5 не підтримує зв`язків, зсилаючись на постійні суперечки. Спиртних напої ОСОБА_5 не вживає, зв`язків із особами з асоціальною поведінкою не підтримує. Мотивації до позитивних змін, на думку представника органу пробації, обвинувачений не виявляє (а.с.28-30).
Також, з розділу 3 «Оцінка ризику вчинення повторного кримінального правопорушення» досудової доповіді вбачається, що ризик вчинення ОСОБА_5 повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки останнього для суспільства чи окремих осіб визначений як високий (а.с.30).
З висновку органу пробації про можливість виправлення ОСОБА_5 вбачається, що виправлення останнього можливе в умовах ізоляції його від суспільства (а.с.30).
Відповідно до ч.1 ст.7 ЗУ «Про пробацію», під час вирішення питання про застосування до особи пробації суд бере до уваги характер вчиненого кримінального правопорушення та соціально-психологічну характеристику особи обвинуваченого або засудженого, яку готує персонал органу пробації або адміністрація установи виконання покарань.
Згідно з п.2 ч.1 ст.2 ЗУ «Про пробацію», досудова доповідь письмова інформація для суду, що характеризує обвинуваченого.
Абзацом 17 ч.1 ст.368 КПК України встановлено, що ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.
У зв`язку із наведеним суд приймає до відома соціально-психологічну характеристику представником органу пробації ОСОБА_5 та погоджується із висновком про неможливість виправлення останнього без ізоляції від суспільства, оскільки ОСОБА_5 , достовірно знаючи, що щодо нього здійснюється кримінальне провадження в Шаргородському районному суді за вчинення умисного тяжкого корисливого злочину, до постановлення вироку повторно вчинив умисний корисливий злочин середньої тяжкості.
Разом з тим, суд не погоджується із висновком представника органу пробації про те, що ОСОБА_5 мотивації до позитивних змін не має, оскільки під час судового розгляду обвинувачений запевняв суд, що не вчинятиме в майбутньому злочинів, так як створив сім`ю, цивільна дружина має на нього позитивний вплив, він тимчасово працевлаштувався, і ці обставини встановлено також органом пробації, що вбачається із викладу умов життєдіяльності ОСОБА_5 .
З урахуванням обставин, що пом`якшують покарання, та з врахуванням відсутності обтяжуючих покарання обставин і особи ОСОБА_5 , його ставлення до вчиненого діяння та наслідків діяння, а саме: що він щиро розкаявся у скоєному, з врахуванням думки потерпілого ОСОБА_4 , який просить про призначення покарання, передбаченого законом, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_5 можливе в умовах ізоляції від суспільства, тобто в умовах призначення покарання у виді арешту.
Покарання у виді арешту полягає в триманні засудженого в умовах ізоляції і встановлюється на строк від одного до шести місяців (ч.1 ст.60 КК України).
Зазначене вище узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якими встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом… Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.
При цьому, суд призначаючи ОСОБА_5 зазначене вище покарання виходить із того, що воно є достатнім для виправлення обвинуваченого, для запобігання вчиненню ним нових злочинів, таким, що відповідає його особі, справедливим, а також є достатнім для досягнення передбачених ч.2 ст.50 КК України цілей покарання, та відповідає принципу верховенства права.
Так, щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю злочину, як пом`якшуючі покарання обвинуваченого обставини, позитивно характеризують його особу після вчинення злочину, та, на переконання суду, вчинений ним злочин порушує конституційні права потерпілого на вільне володіння своїм майном, збитки, заподіяні злочином, потерпілому не відшкодовано.
Також, судом встановлено, що ОСОБА_5 засуджений вироком Шаргородського районного суду від 22.12.2017 року за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на три роки з випробуванням та іспитовим строком на один рік шість місяців в силу ст.75 КК України, з покладенням обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України. Цей вирок суду набрав законної сили 22.01.2018 року (а.с.61-64).
Таким чином, ОСОБА_5 вчинив злочин до постановлення вироку у першій справі, яким до нього застосовано звільнення від відбування покарання.
Частиною 4 ст.70 КК України встановлено, що якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, то покарання призначається за правилами, передбаченими в частинах першій-третій цієї статті.
Відповідно до роз`яснень, що містяться в абз.2 п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), коли особа, щодо якої застосовано звільнення від відбування покарання, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.
Так як за цим вироком ОСОБА_5 вчинив злочин, за який засуджується до покарання у виді арешту, яке належить відбувати реально, а вироком Шаргородського районного суду від 22.12.2017 року він звільнений від відбування покарання з випробуванням, то покарання, призначене за цим вироком і за вироком Шаргородського районного суду від 22.12.2017 року слід виконувати самостійно.
Цивільний позов у кримінальній справі не заявлявся.
Крім того, відповідно до вимог ст.331 КПК України, враховуючи відсутність клопотань учасників судового розгляду про обрання обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу, підстав для його обрання немає.
Відповідно до п.12 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, що належить вчинити з речовими доказами.
Мобільний телефон марки «Xiaomi» моделі «Redmi Note 3» з ІМЕІ НОМЕР_1 , що визнаний речовим доказом, приєднаний до матеріалів кримінального провадження (а.с.50) і знаходиться на зберіганні в камері зберігання речових доказів Шаргородського ВП до вирішення кримінальної справи, слід, відповідно до п.5 ч.9 ст.100 КПК України, повернути законному володільцю ОСОБА_4 .
Відповідно до п.13 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити: на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі.
З матеріалів кримінальної справи вбачається, що по справі понесені процесуальні витрати за проведення товарознавчої експертизи у зв`язку із залученням стороною обвинувачення експерта спеціалізованої державної установи.
Зокрема, експертом Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮ України проведено: 21.08.2017 року товарознавчу експертизу і надано висновок за №4707/17-21 (а.с.51-53), вартість експертизи становить 198 грн. (а.с.54).
Таким чином, ці процесуальні витрати в сумі 198 грн. на залучення експерта з ініціативи сторони обвинувачення, відповідно до ч.2 ст.122 та ч.2 ст.124 КПК України, слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 .
Керуючись ст.368, ч.1 ст.369, ст.ст.373-376 КПК України, на підставі ч.2 ст.185 КК України, суд
засудив:
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, за якою засудити до покарання у виді арешту строком на чотири місяці.
На підставі ч.4 ст.70 КК України призначене ОСОБА_5 за цим вироком покарання у виді арешту строком на чотири місяці та покарання, призначене ОСОБА_5 за вироком Шаргородського районного суду від 22.12.2017 року за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на три роки з випробуванням та іспитовим строком на один рік шість місяців в силу ст.75 КК України з покладенням обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, виконувати самостійно.
Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_5 вираховувати з дня звернення вироку до виконання.
До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 не застосовувати.
Речовий доказ: мобільний телефон марки «Xiaomi» моделі «Redmi Note 3» з ІМЕІ НОМЕР_1 повернути потерпілому ОСОБА_4 .
Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь держави на відшкодування процесуальних витрат за проведення експертизи залученими стороною обвинувачення експертами спеціалізованої державної установи Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮ України: 198 (сто дев`яносто вісім) гривень за проведення товарознавчої експертизи 21.08.2017 року за №4707/17-21.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий суддя ОСОБА_1