УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08.01.2018 м. Херсон
Херсонський міський суд Херсонської області у складі:
слідчого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
слідчого ОСОБА_5 ,
захисників адвокатів ОСОБА_6 ,ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,
розглянувши у судовому засіданні клопотання слідчого слідчого відділу ГУ СБУ в автономній Республіці Крим з (дислокацією в м. Херсон) ОСОБА_5 , погоджене з прокурором у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно підозрюваного у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Скадовськ, Скадовського району, Херсонської області, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

в с т а н о в и в:
Слідчий звернувся до суду з клопотанням, погодженим з прокурором ГУ СБУ в автономній Республіці Крим з (дислокацією в м. Херсон), в якому просив суд застосувати у відношенні підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Обґрунтовуючи своє клопотання слідчий посилається на те, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 19, ст. 68 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Статтями 5, 72, 73 Конституції України передбачено, що Україна є республікою. Право визначати і змінювати конституційний лад в Україні належить виключно народові і не може бути узурповане державою, її органами або посадовими особами. Питання про зміну території України вирішується виключно всеукраїнським референдумом, який призначається Верховною Радою України або Президентом України відповідно до їх повноважень, встановлених Конституцією України.
Не зважаючи на це, у приміщенні Верховної Ради АР Крим 06.03.2014 у порушення ч. 3 ст. 2, ст. 73, п. 2 ч. 1 ст. 85, ст. 132 Конституції України та п. 2 ч. 3 ст. 3, ст.ст. 6, 18, 27 Закону України «Про всеукраїнський референдум» депутатами Верховної Ради АР Крим прийнято незаконну постанову № 1702-6/14 «О проведении общекрымского референдума» з визначенням дати такого волевиявлення, а саме на 16.03.2014, на яке виносилося питання про входження АР Крим до складу Російської Федерації на правах суб`єкта федерації.
Відповідно до зазначеної постанови 16.03.2014 проведено незаконний референдум, результатом якого стала тимчасова окупація території АР Крим і міста Севастополя, а також їх входження до складу Російської Федерації на правах суб`єкта федерації.
У подальшому, 17.03.2014 депутатами Верховної Ради АР Крим прийнято постанову № 1745-6/14 «О независимости Крыма», згідно з якою на підставі Декларації про незалежність Республіки Крим, прийнятої на позачерговому пленарному засіданні Верховної Ради АР Крим 11.03.2014 та позачерговому пленарному засіданні Севастопольської міської ради 11.03.2014, створено нелегітимне державне утворення «Республика Крым».
Крім того, Верховною Радою АР Крим ухвалено постанову № 1748-6/14 від 17.03.2014 «О правоприемстве Республики Крым», пунктом 1 якої передбачено, що «с момента провозглашения Республики Крым как независимого суверенного государства высшим органом власти Республики Крым является Государственный Совет Республики Крым парламент Республики Крым в депутатском составе шестого созыва Верховной Рады Автономной Республики Крым на срок полномочий до сентября 2015 года».
Надалі, 18.03.2014 між Російською Федерацією та представниками нелегітимного державного утворення «Республика Крым» підписано договір про входження території АР Крим та м. Севастополя до складу Російської Федерації.
Разом з цим, 20.03.2014 Державною Думою Російської Федерації прийнято Федеральний конституційний закон від от 21.03.2014 № 6-ФКЗ «О принятии в Российскую Федерацию Республики Крым и образовании в составе Российской Федерации новых субъектов Республики Крым и города федерального значения Севастополя».
Відповідно до ст. 10 вказаного закону співробітники органів безпеки, митниці та міліції Республіки Крим, співробітники інших державних органів, що заміщують посади у вказаних органах на день прийняття до Російської Федерації Республіки Крим та утворення у складі Російської Федерації нових суб`єктів, мають переважне право на вступ до служби до органів федеральної служби безпеки, митні органи Російської Федерації та органи внутрішніх справ російської Федерації, інші державні органи, створювані у відповідності до законодавства Російської Федерації на території Республіки Крим та міста федерального значення Севастополя, при наявності в них громадянства Російської Федерації, а також за умови здачі ними екзамену на знання законодавства Російської Федерації та також їх відповідності вимогам, що пред`являються законодавством Російської Федерації до співробітників вказаних органів.
Створення та діяльність органів іноземної держави на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим призвели до заходів посилення тимчасової окупації невід`ємної території України та порушення її суверенітету.
Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 № 1207-VII, зокрема ст. ст. 1-3 визначено, що сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя є тимчасово окупованою внаслідок збройної агресії Російської Федерації з 20 лютого 2014 року.
ОСОБА_8 , фактично проживаючи на території АР Крим, у період з 01.01.2012 по 28.02.2014 займав посаду директора Кримського республіканського закладу «Клінічного територіального медичного об`єднання «Університетська клініка», що на території Автономної Республіки Крим.
Громадянин України ОСОБА_8 , достеменно знаючи про факт окупації півострова Крим збройними силами Російської Федерації, знаючи, що суверенітет України поширюється на всю її територію, Україна є унітарною державою, а територія України в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною, згідно ст. 2 Конституції України конституційний лад включає встановлені Конституцією України основні засади життєдіяльності суспільства, держави і людини і у відповідності до ч. 2 ст. 5 Конституції України право визначати і змінювати конституційний лад в Україні належить виключно народові, відповідно до ч. 1 ст. 38 Конституції України громадяни мають право брати участь в управлінні державними справами, у всеукраїнському та місцевому референдумі, вільно обирати і бути обраними до органів державної влади та органів місцевого самоврядування і у відповідності до ст. 69 Конституції України народне волевиявлення здійснюється через вибори, референдум та інші форми безпосередньої демократії, а також, що згідно ст. 6 Конституції України Державна влада в Україні, здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу і судову, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України, єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада України (ст. 75 Конституції України), Президент України є главою держави і виступає від її імені (ч. 1 ст. 102 Конституції України), Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади (ч. 1 ст. 113 Конституції України), правосуддя в Україні здійснюється виключно судами (ч. 1 ст. 124 Конституції України) і порядок формування, обрання і діяльності вищевказаних державних органів України визначається зокрема розділами ІV-VІ, VIIІ Конституції України, будучи обізнаним про те, що Автономна Республіка Крим є невід`ємною складовою частиною України і в межах повноважень, визначених Конституцією України, вирішує питання, віднесені до її відання, відповідно до статті 134 Конституції України, усвідомлюючи, що Автономна Республіка Крим має Конституцію Автономної Республіки Крим, яку приймає Верховна Рада Автономної Республіки Крим та затверджує Верховна Рада України не менш як половиною від конституційного складу Верховної Ради України, нормативно-правові акти Верховної Ради Автономної Республіки Крим та рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим не можуть суперечити Конституції і законам України та приймаються відповідно до Конституції України, законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України та на їх виконання, згідно статті 135 Конституції України та іншими законодавчими актами України, які повинні їй відповідати, згідно ст. 102 Конституції України Президент України є главою держави і виступає від її імені, Президент України є гарантом державного суверенітету, територіальної цілісності України, ОСОБА_8 умисно, з корисливих мотивів, добровільно погодився на пропозицію Російської Федерації самопроголошених незаконно утворених органів влади Республіки Крим перейти в незаконно створений орган окупаційної влади на тимчасово окупованій території України АР Крим з підпорядкуванням РФ та обійняти посаду так званого «міністра охорони здоров`я Республіки Крим».
На вищевказаній посаді, громадянин України ОСОБА_8 діяв на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній, інформаційній безпеці України та надавав сприяння іноземній державі РФ, іноземній організації та їх представникам, в особі незаконно утворених органів влади Республіки Крим в період з 28.02.2014 по 10.06.2014 на тимчасово окупованій території Україні, шляхом проведення політики окупаційного режиму в сфері охорони здоров`я, з метою сприяння легалізації тимчасової окупації півострова Крим, порушенню прав і свобод громадян України, порушення встановленого законодавством України конституційного порядку на території України.
В подальшому, громадянин України ОСОБА_8 , переслідуючи власні інтереси залишив територію АР Крим та прибув на підконтрольну Україні територію, де працевлаштувався, приховуючи при цьому факт сприяння у підривній діяльності на шкоду України в ході здійснення повноважень так званого «міністра охорони здоров`я Республіки Крим», оскільки усвідомлював характер протиправності своїх діянь на території АР Крим.
Таким чином, ОСОБА_8 , підозрюється у вчиненні державної зради - діянь, умисно вчинених громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України: надання іноземній державі, іноземній організації та їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, тобто кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. 1 ст. 111 КК України.
В судовому засіданні слідчий та прокурори підтримали клопотання з обставин викладених у ньому. Просили задовольнити його у повному обсязі.

Підозрюваний та його захисник в судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання. Вважали клопотання не обгрунтованим.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

2. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
У відповідності до ч. 5 ст. 176 КПК України запобіжні заходи у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту, застави не можуть бути застосовані до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-1, 258-258-5, 260, 261 Кримінального кодексу України.
Обгрунтованість підозри підтверджують наступні докази:
-Копія протоколу обшуку від 05.01.2018 року, з встановленими фактичними даними;
-Копія протоколів допиту свідків, з показаннями щодо діяльності ОСОБА_8 в уряді АР Крим з підпорядкуванням РФ;
-Копії протоколів огляду, що підтверджують діяльність ОСОБА_8 .
Вирішуючи питання про наявність підстав (ризиків) для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд приймає до уваги те, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, покарання у виді позбавлення волі на строк від дванадцяти до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна або без такої.
Крім того, метою застосування запобіжного заходу відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України є забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_8 покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду.
Враховуючи характер, обставини вчинення та суспільну небезпеку злочину у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 , а також те, що перебуваючи на свободі підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду (зважаючи на те покарання, яке йому загрожує у разі визнання винним), перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, і зважаючи на те, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не передбачено законом, суд вважає, що відносно підозрюваного необхідно обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
За вищевказаних обставин, суд погоджується з клопотанням слідчого щодо обрання відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
В той же час, зважаючи на те, що ОСОБА_8 має постійне місце проживання та роботи в м. Києві, позитивно характеризується, має на утриманні неповнолітнього сина та не працездатну мати, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, а також зважаючи на строки досудового розслідування, яке триває з 2015 року та може і повинно бути закінчено в найкоротший термін, необхідним обрати запобіжний захід на один місяць, а саме до 05.02.2018 року.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 176-205, 309 КПК України, слідчий суддя
УХВАЛИВ:
Клопотання слідчого задовольнити.
Обрати відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України, запобіжний захід у вигляді «тримання під вартою» строком до 05.02.2018 року включно.

Ухвала підлягає негайному виконанню.
Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді, може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до апеляційного суду. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Слідчий суддя:

Ухвала мені оголошена та вручена : 08.01.2018 року________________________