У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 листопада 2017 року м. Ужгород
Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судових засідань ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах слідчого управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором ОСОБА_3 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Великий Бичків Рахівського району Закарпатської області, українця за національністю, громадянина України, з загальною повною середньою освітою, одруженого, раніше не судимого, працюючого приватним підприємцем, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, -
В С Т А Н О В И В :
Головним управлінням Національної поліції в Закарпатській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження №0000161 від 01.08.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

З клопотання випливає наступне.

ОСОБА_4 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , з прямим умислом спрямованим на заволодіння чужим майном, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, достовірно знаючи що у ОСОБА_9 відсутні перед ним будь-які боргові зобов`язання фінансового характеру, погрожуючи застосуванням фізичного насильства та знищенням майна, у період з 24.01.2017 до 03.10.2017 неодноразово пред`являли до ОСОБА_9 незаконні вимоги про передачу грошових коштів та незаконно заволоділи частиною майна та грошовими коштами ОСОБА_9 за наступних обставин.

Так, 24 січня 2017 року о 10 годині 00 хвилин ОСОБА_4 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , з прямим умислом спрямованим на заволодіння чужим майном, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, достовірно знаючи що у ОСОБА_9 відсутні перед ним будь-які боргові зобов`язання фінансового характеру, пред`явили незаконну вимогу до ОСОБА_9 про передачу їм грошових коштів у загальній сумі 340 000 доларів США, що згідно офіційного курсу валют встановленого Національним банком України станом на 24.01.2017 еквівалентно 9 292 200 (дев`ятьом мільйонам двісті дев`яносто двом тисячам двісті) гривень, з яких 180 000(сто вісімдесят тисяч) доларів США для ОСОБА_7 та 160 000(сто шістдесят тисяч) доларів США для ОСОБА_4 , начебто, в рахунок погашення боргу ОСОБА_10 , який є сином ОСОБА_9 .

Цього ж дня 24.01.2017 ОСОБА_11 приїхав разом з ОСОБА_8 додому до ОСОБА_9 за адресою АДРЕСА_2 та погрожуючи вбивством та знищенням будинку, повторно пред`явив вимогу до ОСОБА_9 про передачу належного ОСОБА_9 автомобіля Хюндай Сантафед.н.з. НОМЕР_1 та всіх грошових коштів, які наявні в його будинку. ОСОБА_9 , побоюючись реалізації погроз ОСОБА_7 та ОСОБА_8 передав ОСОБА_7 грошові кошти у сумі 3000 євро, 4000 доларів США та ключі від автомобіля Хюндай Сантафед.н.з. НОМЕР_1 . В свою чергу ОСОБА_7 передав частину незаконно отриманих грошей ОСОБА_8 у сумі 4000 доларів США та, скориставшись ключами заволодів автомобілем Хюндай Сантафед.н.з. НОМЕР_1 та поїхав у невідомому напрямку.

В подальшому, цього ж дня 24.01.2017 близько 18 години 00 хвилин, ОСОБА_4 діючи у попередній змові з ОСОБА_8 та ОСОБА_7 прийшов додому до ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_2 та погрожуючи вбивством і знищенням будинку, повторно пред`явив до ОСОБА_9 вимогу про передачу всіх наявних у нього грошей та автомобіля СінтроенДжамперд.н.з. НОМЕР_2 . В свою чергу, ОСОБА_9 побоюючись реалізації погроз ОСОБА_4 передав йому грошові кошти у сумі 5000 доларів США та ключі від автомобіля СінтроенДжамперд.н.з. НОМЕР_2 , якими ОСОБА_4 заволодів.

Таким чином, ОСОБА_4 , діючи у попередній змові з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 завдали потерпілому майнової шкоди у сумі 1 017 060(один мільйон сімнадцять тисяч шістдесят) гривень, яка перевищує шістсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян встановлених на 01 січня 2017 року.

В подальшому, ОСОБА_4 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у період з 24.01.2017 до 03.10.2017 неодноразово здійснювали телефонні дзвінки до потерпілого ОСОБА_9 під час яких пред`являли незаконні вимоги про передачу грошових коштів.

20.10.2017 стороною обвинувачення, відповідно до ст.278 КПК України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Великий Бичків, Рахівського району, Закарпатської області, українця, громадянина України, з загальною повною середньою освітою, одруженого, приватного підприємця, раніше не судимого, мешканця АДРЕСА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 189 КК України вимагання, тобто вимога передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим та його близькими родичами, вчинене за попередньою змовою групою осіб, з погрозою знищення майна, що завдало майнової шкоди в особливо великих розмірах

Наявність обґрунтованої підозри, повідомленої стороною обвинувачення ОСОБА_4 підтверджується наступними зібраними матеріалами досудового розслідування, а саме: протоколом від 28.10.2016 прийняття заяви ОСОБА_9 про вчинюване відносно нього кримінальне правопорушення, в якому зазначені обставини вимагання у нього грошових коштів; показанням потерпілого ОСОБА_9 , даними під час досудового розслідування; показаннями свідка ОСОБА_12 ; показаннями свідка ОСОБА_13 ; протоколом обшук від 03.10.2017, проведеного в будинку АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_4 , під час якого вилученого грошові кошти у сумі 5000(п`ять тисяч) доларів та свідоцтво серії НОМЕР_3 про реєстрацію транспортного засобу Сітроен Джампер д.н.з. НОМЕР_2 видане на ім`я ОСОБА_9 , якими ОСОБА_4 24.01.2017 незаконно заволодів; протоколом огляду від 03.10.2017 під час якого на прилеглій території до будинку АДРЕСА_3 : виявлено та вилучено транспортний засіб потерпілого ОСОБА_9 , а саме Сітроен Джампер державний номерний знак НОМЕР_2 , яким ОСОБА_4 незаконно заволодів 24.01.2017.

Враховуючи характер та спосіб вчиненого кримінального правопорушення, а саме здійснення залякування та висунення погроз до потерпілого ОСОБА_9 та членів його сім`ї, сторона обвинувачення вважає, що ОСОБА_4 в ході досудового розслідування незаконно впливатиме на потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , співучасників злочину ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , схилятиме їх до зміни своїх показань або в загалі відмови від них, з метою пом`якшення або уникнення відповідальності, а тому жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч.1 ст. 176 КПК України, аніж тримання під вартою не зможе запобігти наведеним вище ризикам.

Клопотання мотивоване тим, що з метою забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_4 процесуальних обов`язків та запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, перешкоджати кримінальному провадженню шляхом незаконно впливу на співучасників, потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_10 , який ще не допитаний у даному кримінальному провадженні, чи у будь-який інший спосіб перешкоджати кримінальному провадженню, а також враховуючи, що ОСОБА_4 на даний момент підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.4 ст.189 КК України, який відноситься до категорії особливо тяжких та за який Кримінальним Кодексом України передбачено покарання у вигляді позбавленні волі на строк від семи до 12 років та приймаючи до уваги, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів передбачених ч.1 ст. 176 КПК України, аніж тримання під вартою не зможе запобігти наведеним вище ризикам, слідчий просить застосувати відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримала та просила його задовольнити. Зазначила, що обґрунтованість підозри та наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України підтверджена, а тому просила обрати міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, пов`язаними із перешкоджанням здійсненню кримінального провадження. Водночас, наголосила на тяжкості можливого покарання, яке може бути призначене підозрюваному.

Підозрюваний та його захисник у судовому засіданні заперечували проти обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки підозра не є обґрунтованою, посилання на групу осіб є також необґрунтованим і базується виключно на показах потерпілого. Ризики, про які йдеться в клопотанні не підтверджені. Громадянин ОСОБА_4 жодного разу не виїжджав за кордон; не впливав і не перешкоджав кримінальному провадженню. Наміру ухилятись від відповідальності та перешкоджати кримінальному провадженню ОСОБА_4 не має. А тому, просили суд, з урахуванням наведених захистом обставин, відмовити у задоволенні клопотання.

Заслухавши думки прокурора з приводу внесеного клопотання, підозрюваного та його захисника, слідчий суддя приходить до наступних висновків.
Головним управлінням Національної поліції в Закарпатській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження №0000161 від 01.08.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

20.10.2017 року гр. ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).
Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182), те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).
При дослідженні доданих до клопотання доказів, суд приходить до висновку, що органом досудового розслідування гр. ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України. Обґрунтованість підозри стверджується наявними в долучених на обґрунтування клопотання документах даними, які на даній стадії процесу є достатніми для висновку про обґрунтованість підозри. Також слідчим суддею враховано обставини вчинення інкримінованого діяння та його суспільну небезпечність.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.
При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.
Не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_4 , виходячи з наявних в наданих суду матеріалах клопотання, слідчий суддя приходить до висновку про наявність обґрунтованої підозри про причетність останнього до вчинення кримінального правопорушення, за викладених у клопотанні обставин.
В той же час, слідчий суддя вважає за необхідне роз`яснити, що згідно з ст. 198 КПК України, висловлені в ухвалі слідчого судді, суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального проваджень.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, враховуються обставини, передбачені ст.178 КПК України: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Вирішуючи питання про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу, слідчий суддя враховує не тільки положення, які передбачені КПК, а й вимоги пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення.
Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі Клоот проти Бельгії (Cloot v. Belgium, § 40) серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших порушень. Однак необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідний в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться.
В той же час, як зазначає слідчий у клопотанні ризиками є те, що ОСОБА_4 :
-незаконно впливатиме на потерпілого, свідків, співучасників злочину, схилятиме їх до зміни показань або, взагалі, відмови від них;
-тяжкість покарання;
-переховуватиметься від органів досудового розслідування та суду.
Як встановлено слідчим суддею, клопотання не містить переконливого обґрунтування припущень слідчого про наявність у підозрюваного наміру перешкоджати ходу досудового розслідування у такий спосіб, що застосування більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім для запобігання ризикам, передбаченими ст. 177 КПК України. Разом з цим, доводи, які зазначені в клопотанні слідчого про застосування запобіжного заходу щодо можливості переховування підозрюваного від органів досудового слідства та суду, не знайшли свого підтвердження, наданими та дослідженими в судовому засіданні доказами, долученими до матеріалів клопотання, а відтак є непропорційними легітимній меті, яка ставиться до застосування запобіжних заходів.
Разом з тим, в клопотанні слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_4 відсутнє обґрунтування, що більш м`який запобіжний захід від такого виняткового запобіжного заходу, як тримання під вартою, не здатний запобігти ризикам у кримінальному провадженні, не доведено і прокурором в судовому засіданні необхідність застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді взяття під варту.
Посилання прокурора на тяжкість кримінального правопорушення, передбаченого, ч.4 ст.189 КК України як на підставу для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою є необґрунтованим, оскільки лише сама тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 не може бути підставою для застосування до підозрюваного такого виняткового запобіжного заходу як тримання під вартою, виходячи з сукупності заявлених ризиків.
Слідчий суддя бере до уваги дані щодо особи підозрюваного ОСОБА_4 в їх сукупності, зокрема, те, що останній 1960 року народження, працює приватним підприємцем, раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, має постійне місце проживання та роботи.
За вказаних обставин, проаналізувавши всі надані сторонами докази та дані про особу підозрюваного, слідчий суддя не знаходить підстав для задоволення клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).
На підставі наведеного, зважаючи на необхідність дотримання цілей кримінального провадження, загальних засад кримінального провадження, слідчий суддя, з метою забезпечення виконання підозрюваним, покладених на нього процесуальних обов`язків, у зв`язку з тим що в ході розгляду клопотання доведено обґрунтованість підозри та наявність існування ризику незаконного впливу на інших учасників кримінального провадження, з урахуванням початкової стадії досудового розслідування, приходить до висновку про наявність підстав для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, а також покласти на підозрюваного ОСОБА_4 наступні обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора та суду за вимогою; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування з потерпілим ОСОБА_9 та іншими підозрюваними по даному кримінальному провадженню.
Відповідно до ст. 179 КПК України, особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу. В разі невиконання вищезазначених обов`язків до підозрюваного може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно з ч. 6 ст. 194 КПК України, обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на підозрюваного, обвинуваченого були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.
Керуючись ст. ст. 177, 178, 179, 193, 196, 205, 309 КПК України, слідчий суддя, -
У Х В А Л И В:
У задоволенні клопотання відмовити.
Обрати відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.
Покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:
-прибувати до слідчого, прокурора та суду за вимогою;
-не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;
-повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;
-утримуватися від спілкування з потерпілим ОСОБА_9 та іншими підозрюваними по даному кримінальному провадженню.
Строк дії обов`язків, покладених на підозрюваного - до 20 січня 2018 року.
Роз`яснити підозрюваному, що в разі невиконання вищезазначених обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Контроль за виконанням особистого зобов`язання покласти на старшого слідчого в особливо важливих справах слідчого управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_6 .
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Закарпатської області протягом п`яти днів з дня ї проголошення.
Повний текст ухвали складено і проголошено 24 листопада 2017 року о 16 год. 40 хв.
Слідчий суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1