Провадження № 11-кп/792/723/17
Справа № 683/2227/17 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.286 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 грудня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Хмельницької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 , ОСОБА_7
потерпілої ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницькому кримінальне провадження внесене в ЄРДР за №0000163 від 03.07.2017 року за апеляційною скаргою прокурора на вирок Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 11 жовтня 2017 року,-

в с т а н о в и л а:
Вироком Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 11 жовтня 2017 року,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Красилова Хмельницької області, українця, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, проживаючого по АДРЕСА_1 , зареєстрованого по АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі. Відповідно до ст.75 КК України ОСОБА_9 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням і встановлено іспитовий строк тривалістю 3 (три) роки. На підставі ст.76 КК України зобов`язано ОСОБА_9 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід ОСОБА_9 до вступу вироку в законну силу залишено попередній домашній арешт.

Стягнуто з ОСОБА_9 в дохід Державного бюджету судові витрати за проведення експертизи в розмірі 1782 грн.

Питання про речові докази вирішено на підставі ст. 100 КПК України.

За вироком суду, 03 липня 2017 року, близько 05 години 40 хвилин, ОСОБА_9 , не маючи посвідчення водія та перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, нехтуючи вимогами п.п. 2.1 (а) та 2.9 (а) Правил дорожнього руху України, керуючи автомобілем «ВАЗ 2106», державний номерний знак НОМЕР_1 , у світлу пору доби, рухався в с. Оріхівка Старокостянтинівського району Хмельницької області по вул. Вигінна від вул. Центральна в напрямку до с. Великий Чернятин Старокостянтинівського району Хмельницької області.

Продовжуючи свій рух за кермом зазначеного автомобіля, по вул. Вигінна у вищевказаному напрямку, ОСОБА_9 , діючи легковажно, при проїзді повороту праворуч, недотримався вимог п. 12.1, 10.1 Правил дорожнього руху України, а саме не врахував дорожньої обстановки та стан транспортного засобу, не обрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу контролювати його рух і безпечно керувати ним, перед зміною напрямку руху ліворуч не переконався, що вказаний маневр буде безпечним та не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, здійснив виїзд автомобілем, на ліве узбіччя, де передньою лівою частиною допустив наїзд на стовбур дерева.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, пасажирка автомобіля ОСОБА_10 , 1975 року народження, отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої травми грудної клітки, непрямих переломів 2, 3, 4 ребер справа по середньо-ключичній лінії, непрямих переломів 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10 ребер зліва по передньо підмишичній лінії, забою органів межистіння, розриву аорти в низхідному її відділі на рівні 4-го грудного хребця з гострою крововтратою, закритої травми органів черевної порожнини з пошкодженням лівої долі печінки по передній поверхні, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, що знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням її смерті.

Вищевказані порушення правил безпеки дорожнього руху водієм автомобіля ВАЗ 2106», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_9 перебувають у прямому причинному зв`язку із вчиненням дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками спричиненням смерті ОСОБА_10 .

В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого, просить вирок скасувати у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості і ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_9 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити йому покарання у виді 3 років позбавлення волі. Вважає, що суд звільнивши ОСОБА_9 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, не в повній мірі врахував всі обставини справи, ступінь тяжкості та дійшов помилкового висновку про можливість виправлення останнього без реального відбування покарання.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора, який просив вирок суду скасувати і ухвалити новий вирок, пояснення обвинуваченого ОСОБА_9 та потерпілої ОСОБА_8 , які просили вирок залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні зазначених злочинних дій, за викладених у вироку обставинах, ґрунтуються на доказах одержаних у встановленому законом порядку і належно оцінених судом та не оспорюються в апеляційній скарзі.
Як встановлено судом апеляційної інстанції, 03 липня 2017 року, близько 05 години 40 хвилин, ОСОБА_9 , не маючи посвідчення водія та перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, нехтуючи вимогами п.п. 2.1 (а) та 2.9 (а) Правил дорожнього руху України, керуючи автомобілем «ВАЗ 2106», державний номерний знак НОМЕР_1 , у світлу пору доби, рухався в с. Оріхівка Старокостянтинівського району Хмельницької області по вул. Вигінна від вул. Центральна в напрямку до с. Великий Чернятин Старокостянтинівського району Хмельницької області. Діючи легковажно, ОСОБА_9 при проїзді повороту праворуч, недотримався вимог п. 12.1, 10.1 Правил дорожнього руху України, а саме не врахував дорожньої обстановки та стан транспортного засобу, не обрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу контролювати його рух і безпечно керувати ним, перед зміною напрямку руху ліворуч не переконався, що вказаний маневр буде безпечним та не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, здійснив виїзд автомобілем, на ліве узбіччя, де передньою лівою частиною допустив наїзд на стовбур дерева.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, пасажирка ОСОБА_10 , яка знаходилася на передньому пасажирському сидінні, отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої травми грудної клітки, непрямих переломів 2, 3, 4 ребер справа по середньо-ключичній лінії, непрямих переломів 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10 ребер зліва по передньо підмишичній лінії, забою органів межистіння, розриву аорти в низхідному її відділі на рівні 4-го грудного хребця з гострою крововтратою, закритої травми органів черевної порожнини з пошкодженням лівої долі печінки по передній поверхні, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, що знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням її смерті.

Суд першої інстанції дав вірну кримінально правову оцінку діям ОСОБА_9 за ч.2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої, що не оспорюється в апеляційній скарзі. Проте, призначив ОСОБА_9 покарання без урахування загальних засад передбачених ст.65 КК України.

У відповідності до вимог ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно зі статтею 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше 5 років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Проте, при призначенні покарання ОСОБА_9 судом першої інстанції допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосовано закон, який не підлягав застосуванню, оскільки ОСОБА_9 вчинив тяжкий злочин перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, що є обставиною, яка обтяжує покарання. В наслідок його дій настали тяжкі наслідки у вигляді смерті потерпілої. Обвинувачений не пройшовши відповідну підготовку та не отримавши навики керування транспортним засобом відповідної категорії, керував транспортним засобом не маючи посвідчення водія.

Суд першої інстанції врахувавши таку обставину, як примирення потерпілої з обвинуваченим та прохання її не позбавляти ОСОБА_9 волі, безпідставно, на думку колегії суддів, застосував ст. 75 КК України. Оскільки дані обставини необхідно враховувати при призначенні покарання ОСОБА_9 у межах санкції ч.2 ст. 286 КК України.

Ухвалюючи вирок відносно обвинуваченого ОСОБА_9 судом першої інстанції було допущено невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення, а тому він підлягає скасуванню в частині призначеного покарання з ухваленням нового вироку, відповідно до вимог ст. 420 КПК України.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , судом апеляційної інстанції враховуються дані про особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується посередньо, його щире каяття, те що він раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, думку потерпілої.

Проте враховуючи суспільну небезпеку вчиненого злочину, наслідки у виді смерті потерпілої, дані про особу винного не знаходить підстав для застосування ст. 75 КК України і звільнення від відбування покарання з випробування.

При цьому, колегія суддів враховує керування транспортним засобом обвинуваченим який не має посвідчення водія та обставину, що обтяжує покарання обвинуваченого, вчинення ним кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

Враховуючи вимоги ст.ст. 50, 65 КК України, колегія суддів, приходить до висновку, що ОСОБА_9 слід призначити покарання в межах санкції частини статті КК України за якою він визнаний винним. Таке покарання, на думку колегії сддів, буде достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого, а також для запобігання вчиненню ним нових злочинів.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції, вирок суду першої інстанції скасовує в частині призначеного покарання з ухваленням нового вироку, у зв`язку з неправильним застосуванням закони України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

На підставі наведеного та керуючись п.3 ч.1 ст.407, ч.2 ст.409, ст.414, ст.ст.418, п.2 ч.1 ст.420 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу прокурора задоволити.

Вирок Старокостянтинівського районного суду від 11 жовтня 2017 року щодо ОСОБА_9 в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок.

Призначити ОСОБА_9 за ч.2 ст. 286 КК України покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання рахувати з моменту виконання вироку суду.

В решті вирок залишити без зміни.

Вирок набирає чинності з моменту проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий /підпис/

Судді /підписи/

Згідно з оригіналом:
суддя Апеляційного суду
Хмельницької області ОСОБА_2