Ухвала
Іменем України
12 лютого 2018 р.

м. Київ
Провадження № 51-3537 ск 18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 07 вересня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 21 грудня 2017 року у кримінальному провадженні щодо
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Артемівськ Донецької області, мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого:
24 грудня 2013 року Солом`янським районним судом м. Києва на 2 роки позбавлення волі із звільненням від відбування покарання на підставі ст.ст. 75, 104 КК України з іспитовим строком на 2 роки. Ухвалою Бородянського районного суду Київської області від 27 лютого 2015 року направлено для відбування покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки. Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 02 листопада 2016 року ОСОБА_5 замінено невідбуту частину покарання 3 місяці 25 днів позбавлення волі на 120 годин громадських робіт, з яких він відбув 16 годин,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,
Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 07 вересня 2017 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
На підставі ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Солом`янського районного суду м. Києва з урахуванням ухвали Ізяславського районного суду Хмельницької області від 02 листопада 2016 року остаточно визначено ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 10 днів.
Зараховано в строк відбування покарання термін попереднього ув`язнення за правилами ст. 72 КК України.
Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 21 грудня 2017 року вказаний вирок залишено без змін.
Згідно з вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено за те, що він 13 квітня 2017 року приблизно о 22.20 год. біля банкомата по вул. Малишка, 3, в м. Києві штовхнув потерпілого ОСОБА_6 , який намагався зняти кошти зі своєї картки, від чого останній впав. ОСОБА_5 витягнув картку потерпілого з банкомату і з місця події зник, після чого того ж дня зняв з неї грошові кошти потерпілого ОСОБА_6 , спричинивши йому матеріальну шкоду на загальну суму 2050 грн.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ставить питання про зміну оскаржуваних судових рішень та звільнення ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. Вважає, що суд першої інстанції не конкретно визначив порядок зарахування строку попереднього ув`язнення в строк відбування покарання, що унеможливлює виконання вироку в цій частині. Крім цього захисник зазначає, що судами не було враховано щире каяття засудженого, сприяння слідству та позицію потерпілого, який претензій не мав та на покаранні не наполягав, тому виправлення засудженого можливе без ізоляції від суспільства.
Мотиви суду
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину та кримінально-правова оцінка його діянь за ч. 2 ст. 186 КК України у касаційній скарзі не оспорюється.
Що ж стосується доводів захисника про порушення щодо засудженого загальних засад призначення покарання, то вони, на думку колегії суддів, є безпідставними.
Як убачається з долученої до касаційної скарги копії вироку, суд першої інстанції, при призначенні ОСОБА_5 покарання врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким, дані про особу засудженого, який на обліку у лікаря нарколога не перебуває, має постійне місце проживання, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, вчинив новий злочин до повного відбуття покарання за попереднім вироком, а також думку потерпілого, який претензій до засудженого не мав, та за відсутності обтяжуючих покарання обставин визнав пом`якшуючою обставиною щире каяття. З огляду на це суд призначив ОСОБА_5 мінімальне основне покарання, визначене санкцією ч. 2 ст. 186 КК України, але не знайшов підстав для звільнення від його відбування на підставі ст. 75 КК України, з чим погоджується і колегія суддів.
Таким чином, призначивши засудженому остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 10 днів, яке слід відбувати реально, суд не порушив вимог статей 6567 КК, оскільки вказане покарання відповідає конкретним обставинам справи, характеру й тяжкості вчиненого, є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_5 та попередження вчинення нових злочинів.
Стосовно доводів сторони захисту про те, що суд першої інстанції у вироку не конкретно зазначив про зарахування строку попереднього ув`язнення в строк відбування покарання, що перешкоджає виконання вироку, то на думку колегії суддів це не може бути підставою для зміни чи скасування судових рішень, оскільки згідно з ст. 380 КПК України учасники судового провадження мають право звернутись до суду з заявою про роз`яснення судового рішення якщо воно є незрозумілим.
Апеляційний суд, переглянувши справу в апеляційному порядку, обґрунтовано залишив вирок місцевого суду без змін, зазначивши в ухвалі підстави прийняття такого рішення.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Ураховуючи викладене, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги захисника і вважає, що у відкритті провадження за його касаційною скаргою слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 07 вересня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 21 грудня 2017 року.

Судді

ОСОБА_7 ОСОБА_2 ОСОБА_3