Постанова
Іменем України
12 квітня 2018 р.
м. Київ
Справа № 756/14553/16--к
Провадження № 51-934км18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора - ОСОБА_5
розглянув в судовому засіданні касаційну скаргу прокурора на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 29 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 12 квітня 2017 року в межах кримінального провадження № 0009444 по обвинуваченню
ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ), громадянина Грузії, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Кутаїсі, Грузія, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК.
Рух справи, зміст судових рішень і встановлені судами
першої та апеляційної інстанцій обставини:
Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 29 листопада 2016 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ст. 75 КК ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК. Цим же вироком вирішено питання щодо процесуальних витрат.
Як встановлено судом першої інстанції, 16 вересня 2016 року близько 15 год. 40 хв. ОСОБА_8 , реалізуючи умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, піднявся на 8 поверх будинку АДРЕСА_2 , де відкрив замок квартири АДРЕСА_3 , проник в житло, звідки викрав майно загальною вартістю 2200 грн, яке належить ОСОБА_9 , чим завдав останній майнову шкоду на зазначену суму.
Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12 квітня 2017 року зазначений вирок місцевого суду залишений без зміни.
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, вказуючи на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 75 КК, що призвело до невідповідності призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення, просить судові рішення скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції у вироку не навів достатніх та об`єктивних мотивів щодо обґрунтування свого рішення про можливість виправлення ОСОБА_8 без реального відбуття покарання у виді позбавлення волі, не надав належної оцінки ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, способу та характеру його вчинення, підвищеної суспільної небезпеки, даним про особу засудженого, який, незаконно перебуваючи на території України, суспільно корисною працею не займається і при цьому вчинив умисний тяжкий злочин, обставинам вчинення засудженим злочину та його наслідкам. Вказується, що суд першої інстанції, звільняючи ОСОБА_8 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням на підставі ст. 75 КК, фактично не розмежував мотиви призначення самого покарання і мотиви звільнення від його відбування. Крім того зазначається, що апеляційним судом також не взято до уваги наведені обставини. Поряд з цим вказується, що 20 квітня 2017 року ОСОБА_8 знову вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК, що свідчить про неможливість його виправлення без відбування реального покарання.
Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор, яка взяла участь у судовому засіданні, підтримала касаційну скаргу, просила ухвалу апеляційного суду скасувати.
Інші учасники судового провадження були належним чином повідомлені про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися. Клопотань про особисту участь у касаційному розгляді, заперечень або повідомлень про поважність причин їх неприбуття до Верховного Суду від них не надходило.
Мотиви Суду
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Доводи касаційної скарги прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 75 КК, та, як наслідок, невідповідності призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення, є безпідставними.
Як вже зазначено у постанові, згідно з вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим за ч. 3 ст. 185 КК і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з подальшим звільненням від відбування цього покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК.
Не погоджуючись із застосуванням відносно ОСОБА_8 положень ст. 75 КК та звільненням останнього від відбування призначеного покарання з випробуванням, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій фактично наводив доводи, аналогічні доводам касаційної скарги. Зокрема в апеляційній скарзі зазначалось, що суд першої інстанції належним чином не врахував обставини вчинення злочину, підвищену суспільну небезпечність особи обвинуваченого, який до вчинення тяжкого умисного корисливого злочину та під час розгляду кримінального провадження в суді не працював, вказувалось на незаконність перебування ОСОБА_8 на території України, що може унеможливити реальне виконання покладених на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК.
Апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження у межах, встановлених ст. 404 КПК, та у порядку, визначеному ст. 405 КПК, дійшов висновку про безпідставність наведених прокурором в апеляційній скарзі доводів та погодився з висновками суду першої інстанції щодо виду та розміру призначеного ОСОБА_10 покарання та щодо можливості застосування до нього положень ст. 75 КК.
Відповідно до вимог ст. 75 КК, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Вирішуючи питання щодо можливості звільнення ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання, суд першої інстанції врахував: ступінь тяжкості вчиненого злочину та особи обвинуваченого (який не працює, одружений, вперше притягується до кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризується задовільно, має на утриманні малолітню дитину), відсутність обставин, що обтяжують покарання, а також обставину, що пом`якшує покарання визнання вини.
З огляду на наведене, суд дійшов обґрунтованого висновку про доцільність звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням.
За таких обставин, висновки судів першої та апеляційної інстанції, які стосуються рішення про застосування відносно ОСОБА_8 положень ст. 75 КК, є належним чином мотивовані. Вважати ці висновки необґрунтованими чи сумнівними підстав немає.
Судові рішення відповідають вимогам кримінального процесуального закону.
Поряд з цим доводи касаційної скарги прокурора про те, що 20 квітня 2017 року ОСОБА_8 знову вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК, не є слушними, оскільки ОСОБА_8 не засуджений судом за вчинення зазначеного кримінального правопорушення.
Відповідно до положень ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Виходячи з наведеного, перевіривши правильність застосування апеляційним судом норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин провадження, керуючись статтями 433, 434, 436-438, 441, 442 КПК, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.
З цих підставСуд постановив:
Касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Оболонського районного суду м. Києва від 29 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 12 квітня 2017 року відносно ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ) без зміни.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3