Справа № 307/1708/16-к
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

20.12.2017 року м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі ОСОБА_4 , за участю прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченої ОСОБА_6 , захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_6 на вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 28 вересня 2017 року, яким
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка та мешканка АДРЕСА_1 , громадянка України, з професійно-технічною освітою, пенсіонерка, одружена, раніше не судима,
засуджена за ч.2 ст.125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.
Запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_6 не обирався.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 1000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, а решті позовних вимог відмовлено.
Згідно вироку, ОСОБА_6 визнана винуватою і засуджена за те, що 8 квітня 2016 року, близько 18-ої години, перебуваючи на подвір`ї дворогосподарства АДРЕСА_1 , діючи умисно, в ході словесного конфлікту зі своєю сусідкою ОСОБА_8 , на грунті тривалих неприязних відносин, підійшла до неї та, взявши в руки штикову лопату, яка знаходилась неподалік біля будинку, кинула нею в бік ОСОБА_8 , яка стояла напроти неї, внаслідок чого заподіяла ОСОБА_8 штиковою лопатою тілесні ушкодження у вигляді синця лівого стегна, а також інфікованої продовгуватої форми забійної рани на фоні синця в області лівої гомілки, які відносяться до групи легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.
В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_6 просить вирок щодо неї скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в її діях складу злочину. Зазначає про однобічність та неповноту дослідження обставин справи, внаслідок чого вважає, що висновки суду про її винуватість в інкримінованому злочині підтверджується лише показаннями потерпілої, які містять очевидні розбіжності та свідків, які є зацікавленими особами, які не відповідають фактичним обставинам справи. На думку обвинуваченої про істотність порушень кримінального процесуального закону при розгляді кримінального провадження щодо неї свідчить і невідповідність вироку вимогам ст..374 КПК України, у зв`язку з відсутністю в ньому належного викладення мотивів неврахування доводів сторони захисту. Крім того вважає, що поза увагою суду першої інстанції залишено неузгодженість у висновках судово-медичних експертиз з приводу локалізації тілесних ушкоджень потерпілої. Також зазначає, що в порушення вимог кримінального процесуального закону, судом першої інстанції, після останнього слова обвинуваченої в судовому засіданні 16.11.2016 року, суд першої інстанції поновив судовий розгляд з метою допиту з власної ініціативи експерта, поясненням якого про те, що наявні у потерпілої тілесні ушкодження не могли виникнути від однієї травматичної дії, суд оцінки у вироку не дав. Вважає, що вона діяла в стані необхідної оборони, захищаючи себе від неправомірних діянь потерпілої, яка перша почала їй наносити удари, що стверджується вироком Тячівського районного суду Закарпатської області від 20 липня 2016 року, яким ОСОБА_8 була засуджена за ч.2 ст.125 КК України.
Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, доводи обвинуваченої ОСОБА_6 , її захисника адвоката ОСОБА_7 , які просили задовольнити апеляційну скаргу повністю, промову прокурора, який вважає вирок законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляції та скасування вироку щодо ОСОБА_6 не вбачається, виходячи з наступних мотивів.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_6 були дотримані.
Так, висновки суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого їй злочину відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються сукупністю доказів, досліджених у судовому засіданні та наведеними у вироку.
ОСОБА_6 у судовому засіданні вину у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.125 КК України не визнала та показала, що 8 квітня 2016 року до її дворогосподарства зайшла потерпіла ОСОБА_8 і почала нецензурно кричати та ображати її. Вона сказала потерпілій, щоб та вийшла з її городу, на що ОСОБА_8 кинула в неї бляхою, потім - куском шиферу, а далі - каменем, влучивши їй у руку. Після чого між її будинком та будинком потерпілої вони зустрілися і ОСОБА_8 кинула в неї горщик з квіткою і втекла. Після чого вона цей самий горщик кинула у відповідь потерпілій ОСОБА_8 , на що ОСОБА_8 взяла шматок дерева і кинула в неї. Після цього вона схопила штикову лопату та пішла виганяти потерпілу ОСОБА_8 . В цей момент син потерпілої ОСОБА_9 , побачивши інцидент, став між їхніми будинками та не пускав її до потерпілої. Можливості кинути лопату в ОСОБА_8 вона не мала, так як між нею та потерпілою стояв її син ОСОБА_10 . Близько 18-ї години вона пішла до сусідів, які викликали їй швидку допомогу. Конфлікт з потерпілою бачив також її брат ОСОБА_11 . Свідок ОСОБА_9 , який є сином потерпілої, тільки стояв і дивився. Ствердила, що конфлікт розпочала саме потерпіла ОСОБА_8 , знаходячись на території її дворогосподарства, а лопату вона взяла для захисту, після того як ОСОБА_12 вдарила її каменем по руці. Вказує, що з приводу нанесених їй ОСОБА_8 тілесних ушкоджень зверталася до правоохоронних органів.
Однак, цим показанням ОСОБА_6 , як і показанням свідків, що свідчили на її користь і це видно із матеріалів кримінального провадження та вироку суду, судом першої інстанції з дотриманням, передбачених процесуальним законом положень судового розгляду справи, дано відповідну оцінку, як і дослідженим усім наявним доказам у справі.
Винуватість ОСОБА_6 підтверджено наведеними у вироку показаннями потерпілої ОСОБА_8 та свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , які були безпосередньо допитані в судовому засіданні і підтвердили її вину.
Зокрема, потерпіла ОСОБА_8 ствердила, що 8 квітня, о 18 годині, у власному дворі вона побачили розкидані квіти та глину. Будучи впевненої, що це зробила ОСОБА_6 , оскільки остання вважає, що земельна ділянка між її будинками належить їй, вона зробила ОСОБА_6 зауваження, на що ОСОБА_6 кинула в неї кусок шиферу, який вона кинула у відповідь в бік ОСОБА_6 . Потім ОСОБА_6 взяла лопату і кинула в її ліву ногу, заподіявши їй тілесні ушкодження.
Такі показання потерпілої стосовно способу нанесення побоїв ОСОБА_6 в цілому відповідають характеру та локалізації тілесних ушкоджень, і підтверджують отримання нею цих тілесних ушкоджень, при наведених в обвинуваченні обставинах.
Свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_13 в судовому засіданні підтвердили, що тілесні ушкодження ОСОБА_8 були заподіяні ОСОБА_6 в процесі сварки між ними, чого не заперечує і сама ОСОБА_6 , зазначаючи, що діяла в стані самооборони.
Безпідставними є доводи обвинуваченої про те, що свідчення вказаних свідків є недостовірними, оскільки такі особи є зацікавленими, позаяк покази свідки ОСОБА_9 і ОСОБА_13 давали з дотриманням вимог КПК України, вони є логічно послідовними та узгоджуються з показами потерпілої та іншими доказами у справі. Підстав вважати їх неналежними чи недостовірними немає.
Вина ОСОБА_6 в сукупності з показами цих потерпілої та свідків підтверджується також іншими доказами, що містяться в матеріалах справи, зокрема, протоколом проведення слідчих експериментів з доданими фото-таблицями від 10.05.2016 року, 26.05.2016 року; висновком судово-медичної експертизи від 21.04.2016 року за №321, згідно якого ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження у вигляді: синців лівого стегна, лівої гомілки та забійної рани лівої гомілки, що кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я; висновком додаткової судово-медичної експертизи від 12.12.2016 року № 1027, згідно якого у ОСОБА_8 мали місце тілесні ушкодження у вигляді синця лівого стегна та інфікованої продовгуватої форми забійної рани на фоні синця в області лівої гомілки. Дані тілесні ушкодження могли виникнути: синець лівого стегна від локальної дії тупого твердого предмету, яким могла бути ручка штик лопати, або ж сама штик лопата з прикладанням незначної сили. Дані тілесні ушкодження відносяться до групи легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я, чи незначну стійку втрату працездатності. Синець та забійна рана лівої гомілки від локальної дії твердого ребристого предмету, яким могла бути ребриста частина штик лопати. Вище вказані тілесні ушкодження відносяться до групи легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я так як подібного характеру тілесні ушкодження викликають розлад здоров`я більше 6-ти, але менше 21-го дня. Строку події 8 квітня 2016 року вказані вище тілесні ушкодження відповідають. Тілесні ушкодження, виявлені на тілі ОСОБА_8 не характерні для виникнення їх при падінні. Враховуючи характер ушкоджень, експерт вважає, що вони могли бути спричинені як від локальних ударів лопатою та її ручкою, так і від удару тою ж лопатою, кинутою в сторону потерпілої з відстані. Ушкодження у ОСОБА_8 не характерні для отримання їх при ударі ногою у металевий лист під час боротьби.
Крім того, згідно висновку повторної судово-медичної експертизи від 15.06.2017 року за №17 на основі даних судово-медичного обстеження ОСОБА_8 , з врахуванням даних висновку спеціаліста №311 від 14.04.2016 року, висновку експерта №321 від 21.04.2016 року, додаткового висновку експерта №1029 від 12.12.2016 року та даних медичної документації (карти амбулаторного хворого на ім`я ОСОБА_8 ) у ОСОБА_8 виявлено рубець на передній поверхні лівої гомілки у верхній третині, який є наслідком загоєння рани. Станом на 18.04.2016 року ОСОБА_8 виявлено тілесні ушкодження у вигляді синця лівого стегна та інфікованої продовгуватої форми забійної рани на фоні синця в області лівої гомілки. Дані тілесні ушкодження підтверджуються консультацією травматолога від 14.04.2016 року та 15.04.2016 року. Зазначені вище тілесні ушкодження могли виникнути: синець лівого стегна від локальної дії тупого твердого предмета по механізму удару, яким могла бути ручка або ж металева частина штикової лопати з прикладанням незначної сили. Згідно пункту 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 року вказані тілесні ушкодження відносяться до групи легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я чи незначну стійку втрату працездатності. Синець та забійна рана на передній поверхні лівої гомілки могли виникнути від локальної дії твердого ребристого предмета, яким могла бути металева частина штикової лопати. Згідно пункту 2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 року вказані тілесні ушкодження відносяться до групи легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я, що викликають розлад здоров`я більше 6-ти, але менше 21-го дня. Вказані тілесні ушкодження відповідають строку події 8 квітня 2016 року. Локалізація та характер тілесних ушкоджень свідчить, що вони могли бути заподіяні як внаслідок локальних ударів металевою частиною та ручкою лопати, так і від ударів лопатою, кинутою в бік потерпілої з певної відстані. Тілесні ушкодження, виявлені в ОСОБА_8 не є характерними внаслідок падіння на коліна, чи від ударяння під час конфлікту об металевий лист.
Судом не встановлено, а в апеляції обвинуваченої ОСОБА_6 не наведено даних, які б ставили під сумнів неправдивість показань потерпілої, свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_13 та висновків проведених у справі судово-медичних експертиз, а тому твердження обвинуваченої в її апеляції про те, що висновки суду щодо її вини в інкримінованому злочині, будуються на суперечливих показах потерпілої та свідків та висновках експертиз, які містять неузгодженості з приводу локалізації тілесних ушкоджень потерпілої, є необґрунтованими.
Дослідивши в судовому засіданні усі докази у справі та оцінивши їх у відповідності до вимог кримінального процесуального закону суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що у діях ОСОБА_6 міститься склад злочину, передбачене ч.2 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Посилання ОСОБА_6 у своїх показаннях та доводах в апеляційній скарзі на те, що діяла у стані необхідної оборони не ґрунтується на матеріалах справи і доказах, які досліджено судом.
За змістом ч. 1 ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.
Частиною другою зазначеної статті передбачено, що кожна особа має право на необхідну оборону незалежно від можливості уникнути суспільно небезпечного посягання або звернутися за допомогою до інших осіб чи органів влади.
При наведених обставинах ОСОБА_6 не перебувала у стані необхідної оборони, а характер і засоби, які вона застосувала в даній ситуації щодо потерпілої не відповідали характерові і небезпечності посягання, незалежно від особи ініціатора сварки, яка виникла.
Не заслуговують на увагу і посилання ОСОБА_6 , як на підставу своєї невинуватості, на вирок Тячівського районного суду від 20.07.2016 року, яким ОСОБА_8 засуджена за ч.2 ст.125 КК України, оскільки встановлені в рамках цього кримінального провадження обставини та винуватість ОСОБА_8 , винуватість ОСОБА_6 у пред`явленому їй обвинуваченні, не спростовує.
Апеляційні доводи обвинуваченої про невмотивованість судового рішення також є необґрунтованими. У вироку міститься достатня мотивація як оцінки доказів, які досліджені судом, так і кваліфікації дій обвинуваченої, і спростування наведених доводів сторони захисту.
Виходячи з наведеного колегія суддів вважає, що на підставі тих доказів, які були предметом перевірки в судовому засідання, судом першої інстанції з достатньою повнотою з`ясовано всі обставини, які могли мати істотне значення для правильного вирішення справи.
Об`єктивних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження доводів, викладених обвинуваченим в апеляційній скарзі надано не було ні ним, ні захисником, і такі не були встановлені судом апеляційної інстанції.
Як видно із вироку при обранні ОСОБА_6 покарання суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винної, її позитивну характеристику за місцем проживання, обставини за яких було вчинено злочин і призначив її покарання у виді штрафу згідно санкції ч.2 ст.125 КК України.
Таке покарання ОСОБА_6 відповідає вимогам ст. 65 КК України і воно є необхідним і достатнім для її виправлення і попередження нових злочинів.
Вирішуючи питання про задоволення позовних вимог потерпілої ОСОБА_8 , судом відповідно до ст.ст.23,1167 ЦК України та п. 9 постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» враховано як характер та обсяг страждань потерпілої й інші обставини, зокрема, фізичний біль, душевні страждання та несприятливі наслідки злочину та прийнято обґрунтоване рішення в частині часткового задоволення цивільного позову потерпілої.
Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на правильність, і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, та які є безумовною підставою для його скасування, колегія суддів не вбачає.
З врахуванням наведеного, апеляційна скарга ОСОБА_6 до задоволення не підлягає.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 - залишити без задоволення.
Вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 28 вересня 2017 року щодо ОСОБА_6 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення її апеляційним судом.

Судді: