Справа №475/798/16-к 21.09.2017
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 вересня 2017 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув матеріали кримінального провадження №0000431 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Доманівського районного суду Миколаївської області від 29 березня 2017 року, стосовно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Олександрівка, Доманівського району, Миколаївської області, громадянина України, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
- яким його визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 309, ч.2 ст. 310 КК України.

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_6
обвинувачений ОСОБА_5
захисник ОСОБА_7
встановив:
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду змінити. Призначити більш м`яке покарання із застосуванням ст. 75 КК України.
Короткий зміст заперечення прокурора на апеляційну скаргу обвинуваченого.
В запереченнях на апеляційну скаргу обвинуваченого, прокурор просить залишити апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Короткий зміст вироку.
Вироком суду ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.309 та ч.2 ст.310 КК України, і призначено покарання:
-за ч.2 ст.309 КК України з застосуванням ст.69 КК України у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі;
-за ч.2 ст.310 КК України з застосуванням ст.69 КК України у виді 2 років позбавлення волі.
Відповідно до ч.1 ст.70 КК України остаточно призначено покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 2 років позбавлення волі.
На підставі ст.71 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Доманівського районного суду Миколаївської області від 10 листопада 2014 р. та остаточно призначено ОСОБА_5 покарання за сукупністю вироків у виді 2 років 5 місяців позбавлення волі.
Стягнуто з ОСОБА_5 судові витрати по справі за проведення судово-хімічних експертиз 1 540 (одну тисячу п`ятсот сорок) грн. 70 коп., перерахувавши їх НДЕКЦ при МВС України в Миколаївській області.
Вирішено питання щодо речових доказів.
Узагальнені доводи апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі обвинувачений не оспорюючи кваліфікації інкримінуємого йому злочину, вважає, що вирок суду є занадто суворим.

Вказує, що при призначенні покарання суд не врахував поганий стан його здоров`я, матеріальний нестабільний стан, позитивну характеристику за місцем проживання, те, що він має на утриманні неповнолітнього сина-студента, клопотання односельчан, які характеризують обвинуваченого виключно з позитивного боку та просили суд не позбавляти його волі.

Звертає увагу, що суд призначаючи йому покарання враховує ту обставину, що він раніше вчинив аналогічний злочин, передбачений ч.1 ст. 309 КК України, хоча при цьому сам посилається на те, що зазначений в обвинувальному акті рецидив злочинів, як обтяжуюча ознака відсутня в силу положень ч.4 ст. 67 КК України та п. 19 Постанови Пленуму ВСУ від 04.06.2010р. №7 «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки».

Зазначає, що на досудовому слідстві та під час розгляду справи повністю визнав свою вину, активно сприяв розкриттю злочину, дав правдиві свідчення, що на думку апелянта, свідчить про те, що він розкаюється.

Зауважує, що судом не взято до уваги те, що він хоче та буде ставати на шлях виправлення, шляхом відмови від вживання наркотичних засобів, буде лікуватися від наркотичної залежності.

Крім того, апелянт вказує, що за місцем проживання характеризується позитивно, скарг стосовно нього до правоохоронних органів не надходило, веде звичайний спосіб життя та є віруючою людиною.

Вважає, що йому може бути призначене покарання без позбавлення волі, яке буде достатнє та необхідне для його виправлення.

Узагальнені доводи заперечення
В своїх запереченнях прокурор зазначає, що судом в повному обсязі досліджені долучені прокурором докази, матеріали, які характеризують особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують та обтяжують вину обвинуваченого.

Зазначає, що вказане знайшло своє підтвердження, а тому суд призначаючи покарання ОСОБА_5 застосував положення ст. 69 КК України як за ч.2 ст. 309 КК України так і за ч.2 ст. 310 КК України.

Не погоджується із проханням обвинуваченого, щодо необхідності застосування до нього положень ст. 75 КК України.

Обставини встановлені судом першої інстанції.
ОСОБА_5 вироком Доманівського районного суду Миколаївської області від 10 листопада 2014 р. був засуджений за ч.1 ст.309 КК України з застосуванням ст.75 КК України до 1 року позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.
У період іспитового строку на шлях виправлення не став та вчинив нові злочини за наступних обставин.
Восени 2015 р., точної дати слідством не встановлено, ОСОБА_5 у лісі неподалік с. Мостове Доманівського району Миколаївської області зібрав насіння з рослин коноплі, яка самостійно насіялася, та переніс його до приміщення свого житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , де залишив для подальшого використання.
Весною 2016 р., точної дати слідством не встановлено, ОСОБА_5 раніше принесене з лісу насіння рослин коноплі висадив на присадибній ділянці свого домоволодіння, а також у палісаднику за приміщенням будинку. У подальшому здійснював догляд за рослинами конопель: обсапував та поливав їх, давши змогу рослинам у подальшому нормально рости.
14.09.2016 р. у ході санкціонованого обшуку домоволодіння ОСОБА_5 вилучено 12 кущів рослин коноплі, які містять у своєму складі тетрагідроканабінол та відносяться до рослин роду коноплі, що містять наркотичні засоби та психотропні речовини, обіг яких допускається для промислових цілей.
Своїми діями ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.310 КК України, а саме незаконний посів та незаконне вирощування конопель у кількості 12 рослин особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений статтею 309 КК України.
Крім того, будучи засудженим за скоєння злочину, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, та вчинивши злочин, передбачений ч.2 ст.310 КК України, ОСОБА_5 продовжив злочинну діяльність, вчинив новий умисний злочин.
На початку вересня 2016 р. ОСОБА_5 за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 з раніше насаджених ним же рослин конопель зірвав частини гілля та суцвіття, переніс їх до житлового будинку, а саме до приміщення кухні та веранди, де висушив та зберігав для подальшого вживання без мети збуту. Частину гілля заніс до погребу, де залишив зберігати для власного вживання без мети збуту.
14.09.2016 р. у ході санкціонованого обшуку домоволодіння ОСОБА_5 вилучений особливо-небезпечний засіб канабіс, обіг якого заборонений. Маса канабісу в перерахунку на висушену речовину становить 22,54 г.
Дії обвинуваченого ОСОБА_5 судом кваліфіковані за ч.2 ст.309 КК України, а саме: незаконне виготовлення, придбання та зберігання наркотичних засобів без мети збуту, вчинене повторно, а також особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ст.310 КК України.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд врахував обставини, які пом`якшують покарання повне визнання своєї вини, перебування на утриманні сина-студента, клопотання односельців не позбавляти його волі, стан здоров`я, догляд за батьками похилого віку. Обставини, що обтяжують покарання судом не встановлені.
Крім того, суд зазначив, що ОСОБА_5 у період іспитового строку вчинив умисні закінчені злочини: середньої тяжкості ч.2 ст.309 КК України, та тяжкий злочин ч.2 ст.310 КК України.
Разом з тим, суд оцінивши пом`якшуючі обставини, поведінку обвинуваченого після скоєння злочинів, та прийшов до висновку, що ОСОБА_5 усвідомив наслідки своїх дій та став на шлях виправлення, що на думку суду, істотно знижує ступінь тяжкості вчинених злочинів. Вважав за можливе при призначенні покарання ОСОБА_5 застосувати положення ч.1 ст. 69 КК України та призначити покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкціях ч.2 ст. 309 КК України та ч.2 ст. 310 КК України.
Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого та його захисника на підтримку апеляційної скарги, заперечення прокурора про законність та обґрунтованість вироку суду, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_5 у вчинені злочину за обставин, встановлених судом, є обґрунтованими, відповідають дослідженим в судовому засіданні доказам, які викладені у вироку. Дії ОСОБА_5 судом кваліфіковані за ч. 2 ст. 309, ч.2 ст. 310 КК України вірно. В цій частині вирок та апелянт не оспорює.

Посилання обвинуваченого в апеляційній скарзі на суворість вироку є непереконливими.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України та п.п.1,9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Суд дотримався даних вимог закону та належним чином мотивував своє рішення призначаючи обвинуваченому вид та міру покарання.

Як зазначено у вироку, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, які відповідно до вимог ст. 12 КК України відноситься до категорії середньої тяжкості (ч.2 ст.309 КК України), та тяжкий злочин (ч.2 ст.310 КК України), особу обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, вчинив злочин у період іспитового строку, за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні сина-студента, батьків похилого віку, позитивні характеризуючи дані зазначені в клопотанні односельців, які просили суд не позбавляти ОСОБА_5 волі, стан здоров`я обвинуваченого. Обставинами, що пом`якшують покарання, суд обґрунтовано зазначив щире каяття обвинуваченого та його активне сприяння розкриттю злочину.

Призначаючи покарання ОСОБА_5 , суд першої інстанції з достатньою повнотою врахував суспільну небезпечність вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який позитивно характеризується, має ряд тяжких захворювань, визнав вину, тобто врахував всі ті обставини, на які посилається в апеляційній скарзі обвинувачений, та обґрунтовано призначив ОСОБА_8 покарання нижче від найнижчої межі, в встановленої в санкції ч.2 ст. 309 та ч.2 ст. 310 КК України, застосувавши положення ст. 69 КК України.
На думку апеляційного суду, саме таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів та відповідає меті покарання, визначеній в ст. 50 КК України.
При призначенні обвинуваченому покарання суд першої інстанції також обґрунтовано застосував вимоги ст..71 КК України, оскільки із матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_5 вчинив злочини, за які його визнано винним за оскаржуваним вироком до повного відбуття покарання, призначеного за вироком Доманівського районного суду Миколаївської області від 10.11.2014.
Враховуючи, що ОСОБА_5 раніше притягувався до кримінальної відповідальності та вчинив аналогічні злочини, пов`язанні з незаконним обігом наркотичних засобів, в період іспитового строку, апеляційний суд не знаходить підстав для застосування до нього вимог ст.75КК України та звільнення його від відбування покарання з випробуванням, оскільки це суперечить загальним засадам призначення покарання та позиції Верховного Суду України та позиції Верховного Суду України, викладеній в Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання».

Таким чином, всі обставини, на які посилається апелянт, судом першої інстанції, при призначенні покарання обвинуваченому, враховані, тому доводи про суворість призначеного покарання не заслуговують на увагу і спростовуються вищенаведеним, у зв`язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 .

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Доманівського районного суду Миколаївської області від 29 березня 2017 року стосовно ОСОБА_5 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий
Судді