Справа180/1303/16-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 жовтня 2017 р.

Марганецький міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з секретарями ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Марганець кримінальне провадження, внесене 06 травня 2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000374, за яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець міста Марганець Дніпропетровської області, з вищою освітою, не одружений, працюючий продавцем в магазині «Талісман», зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою АДРЕСА_2 , раніше не судимий,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин України, уродженець міста Марганець Дніпропетровської області, з вищою освітою, не одружений, не працюючий, проживаючий за адресою: АДРЕСА_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , засуджений вироком Марганецького міського суду від 16 червня 2017 року за ч.1 ст.369-2 КК України, призначено покарання у виді штрафу в розмірі 3400 (три тисячі чотириста) гривень. Штраф не сплачено,

обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.355 КК України,

за участю:

прокурорів ОСОБА_8 , ОСОБА_9

захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_6 , будучи раніше знайомим з ОСОБА_12 та маючи з ним неприязні відносини, вирішив пред`явити вимогу ОСОБА_12 в передачі майна, а саме грошових коштів в розмірі 2000 гривень.

28 квітня 2016 року приблизно о 15:00 годині ОСОБА_6 знаходився поблизу будинку № 27, розташованого по вул.Лермонтова в м.Марганці Дніпропетровської області, де зустрів раніше знайомих йому ОСОБА_13 (провадження відносно якого закрито судом у зв`язку зі смертю останнього) та ОСОБА_7 , яким запропонував сумісно пред`явити вимогу ОСОБА_12 , з метою заволодіння майном останнього, на що ОСОБА_13 та ОСОБА_7 дали свою добровільну згоду, вступивши таким чином зі ОСОБА_6 в попередню змову.

Того ж дня, приблизно о 15 годині 30 хвилин, ОСОБА_6 , ОСОБА_13 та ОСОБА_7 попрямували до будинку АДРЕСА_5 , де проживає потерпілий ОСОБА_12 .

Викликавши останнього з будинку на розмову, ОСОБА_6 , діючи умисно, з корисних мотивів, за попередньою змовою групою осіб, погрожуючи потерпілому ОСОБА_12 насильством, небезпечним для життя та здоров`я, висловив вимогу в подальшій передачі 2000 грн., яку ОСОБА_13 та ОСОБА_7 підтримали шляхом морального тиску на потерпілого, що виразилося в погрозах вчинення відносно потерпілого насильства, небезпечного для життя та здоров`я, на що потерпілий, боячись за своє життя та здоров`я, вимушений був погодитись.

В подальшому ОСОБА_6 , ОСОБА_13 і ОСОБА_7 , в період часу з 28 квітня 2016 року по 02 червня 2016 року телефонували на мобільний телефон потерпілого ОСОБА_12 і, зустрічаючись з останнім віч-на-віч, продовжували погрожувати насильством, з метою передачі раніше заявленої грошової суми.

В даний період часу, тобто з 28 квітня 2016 року по 02 червня 2016 року, точних дат не встановлено, потерпілий ОСОБА_12 передав ОСОБА_14 500 гривень, ОСОБА_13 - 250, 200 та 150 гривень, разом 1100 гривень.

02 червня 2016 року близько о 17 годині 30 хвилин в м.Марганці ОСОБА_6 отримав від потерпілого грошові кошти в сумі 2000 гривень, що було зафіксовано в ході проведення негласних слідчих розшукових дій у формі контролю за вчиненням злочину.

02 червня 2016 року приблизно о 18 годині, в ході особистого обшуку ОСОБА_6 були виявлена та вилучена частина переданих потерпілим ОСОБА_12 грошових коштів в сумі 1000 гривень; інша частина яких в сумі 600 грн. була вилучена в ході обшуку ОСОБА_13 .

Органом досудового розслідування та прокурором дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч.2 ст.189 КК України як вимагання, тобто вимога передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим, вчинене за попередньою змовою групою осіб. В ході судового розгляду кримінального провадження дії ОСОБА_6 перекваліфіковані на ч.2 ст.355 КК України як примушування до виконання цивільно-правових зобов`язань, з погрозою насильства над потерпілим, вчинене за попередньою змовою групою осіб.
Допитаний під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_6 свою вину в інкримінованому йому, як за ч.2 ст.189 КК України, так і за ч.2 ст.355 КК України, злочину не визнав, зазначив, що ОСОБА_12 працював в магазині його матері, ремонтував велосипеди і при ремонтах використовував запчастини, що продавалися в магазині. Пропрацював у магазині близько двох-трьох місяців, коли одного разу не вийшов на роботу. Велосипед ОСОБА_12 , на якому він прїздив до магазину, залишився в магазині. В подальшому була розмова між ним і ОСОБА_15 з приводу боргу і повернення велосипеду, і він відмовився повертати велосипед, оскільки ОСОБА_16 повинен був йому 2000 гривень.

Пройшло приблизно десять місяців, коли в один з днів йому зателефонувала мати, і сказала, що ОСОБА_15 вкрав велосипед. Він проїжджав поблизу будинку, де живе його кум, ОСОБА_17 , і побачив там ОСОБА_7 і ОСОБА_17 , зупинився, розповів про крадіжку велосипеда. Згодом до них приєднався ОСОБА_13 , який попросив підвезти його до вокзалу, бо йому потрібно було отримати посилку. Він погодився. Тут же подзвонив ОСОБА_15 . Останній сказав, що нічого йому не винен і запропонував приїхати, поговорити. Побоюючись нарватися на неприємності, він попросив ОСОБА_18 , ОСОБА_19 і ОСОБА_20 заїхати з ним до ОСОБА_15 . Заїхали, поспілкувалися з ОСОБА_15 і його матір`ю. Ніяких погроз з його боку не було. Мати ОСОБА_15 ОСОБА_21 погодилася, що борг існує і пообіцяла, що ОСОБА_16 борг віддасть.

Після того, десь через два тижні, він дізнався, що ОСОБА_22 сплачує гроші ОСОБА_20 . Зателефонувавши ОСОБА_20 , він поцікавився, а до чого тут він, ОСОБА_20 , якщо ОСОБА_16 заборгував йому. ОСОБА_20 сказав, що ОСОБА_15 віддає гроші «просто так», і що він, ОСОБА_23 , тут ні до чого.

Через деякий час в районі «Інституту» він зустрівся з ОСОБА_15 і спитав його, навіщо він віддавав гроші ОСОБА_20 , на що останній повідомив, що ОСОБА_20 з ОСОБА_18 запропонували йому віддавати гроші їм, а з ним, ОСОБА_24 , вони «порішають». Через тиждень пообіцяв віддати 2000 гривень, що й зробив. Після чого його затримали працівники СБУ.

Органом досудового розслідування та прокурором дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч.2 ст.189 КК України як вимагання, тобто вимога передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим, вчинене за попередньою змовою групою осіб. В ході судового розгляду кримінального провадження дії ОСОБА_7 перекваліфіковані на ч.2 ст.355 КК України як примушування до виконання цивільно-правових зобов`язань, з погрозою насильства над потерпілим, вчинене за попередньою змовою групою осіб.
Допитаний під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_7 свою вину в інкримінованому йому, як за ч.2 ст.189 КК України, так і за ч.2 ст.355 КК України, злочину визнав частково. Надав показання, що він з братом ОСОБА_17 , відпочивав біля будинку № 27 по вул.Лермонтова в м.Марганець. Мимо проїжджав на своєму автомобілі ОСОБА_25 і зупинився привітатися. Зав`язалася розмова «ні про що», і десь через п`ять хвилин підійшов ОСОБА_26 . Далі спілкувалися вчотирьох, коли ОСОБА_23 хтось зателефонував. З розмови було зрозуміло, що у ОСОБА_23 якісь проблеми з якимось-то велосипедом. На запитання пояснив, що у його матері працював ОСОБА_12 , набрався боргів, і за борги залишив велосипед, після чого пропав на рік, а сьогодні з`явився і забрав велосипед. ОСОБА_20 поцікавився, чи не довезе ОСОБА_23 його до вокзалу, на що останній погодився і попросив їх по дорозі заїхати з ним до ОСОБА_12 .

Приїхали до потерпілого на вул.Каховську, 24. ОСОБА_25 вийшов з машини і пішов у двір до ОСОБА_15 і його матері, а він, ОСОБА_20 і ОСОБА_19 сиділи в машини. Побачивши ОСОБА_15 , він зрозумів, що знає його, і вирішив приєднатися до розмови. Після чого всі вони вийшли з машини і зайшли у двір до ОСОБА_15 . Він спочатку спілкувався з матір`ю ОСОБА_15 , а потім приєднався до розмови ОСОБА_23 з ОСОБА_15 . ОСОБА_20 з ОСОБА_15 відійшли за будинок, і він почув якісь-то крики. Знаючи, що ОСОБА_20 запальний і може нагрубити, дати запотиличник, він поспішив до них і як міг заспокоїв ОСОБА_20 . В подальшій розмові ОСОБА_15 погодився, що винен ОСОБА_23 1300 гривень, а борг в 2000 тисячі він не визнавав. Згодом вони вийшли з двору, сіли в автомобіль і поїхали по своїх справах. Після того з ОСОБА_15 він спілкувався лише в телефонному режимі і від нього довідався, що він передавав ОСОБА_20 гроші.

Потерпілий ОСОБА_12 в ході судового розгляду надав показання, що деякий час, приблизно два-три місяці він працював в магазині у ОСОБА_23 . Його робота полягала в тому, що він ремонтував чужі велосипеди, використовуючи для цього запчастини з магазину ОСОБА_23 , які брав у борг до розрахунку із замовником послуги. В трудових відносинах ні з ОСОБА_6 , ні з його матір`ю, він не перебував, однак отримував від ОСОБА_24 заробітну плату: за вихід на роботу щоденно 50 гривень. На роботу він деколи приїздив на своєму велосипеді і залишав його в магазині. Так сталося і перед захворюванням. Він не вийшов на роботу, хворів близько тижня, і ОСОБА_23 сказав, що через нього втратив замовників і заробіток, і що йому такий працівник не потрібний. Тому, видужавши, він влаштувався на іншу роботу і зателефонував ОСОБА_23 , попросив повернути йому велосипед, який залишився у ОСОБА_23 в магазині, однак ОСОБА_27 відмовився віддати велосипед, сказав, що він, ОСОБА_16 , йому заборгував, тому велосипед це компенсація. Після того він ще один раз звернувся до ОСОБА_24 , просив повернути велосипед, однак той відмовлявся, казав, що він заборгував 2000 гривень: за поламаний мопед, за запчастини з магазину і за те, що ОСОБА_25 не отримав дохід (втратив гроші) від потенційних покупців та замовників.

Через 10-11 місяців, 28 квітня 2016 року, він прийшов до магазину ОСОБА_23 і забрав велосипед, який стояв в той момент на вулиці біля магазину. Матері ОСОБА_23 , яка на той час була в магазині, він повідомив, що забирає велосипед, залишив номер свого телефону і поїхав додому.

В той же день, 28 квітня 2016 року, приблизно через 20-30 хвилин зателефонував ОСОБА_25 і сказав, що зараз приїде з міліцією.

Приблизно о 16-17 годині до нього додому на АДРЕСА_5 , приїхав ОСОБА_23 , зайшов на подвір`я і почав з ним та його матір`ю дуже грубо розмовляти, потім схопив його за горло. Він відштовхнув ОСОБА_23 і в цей час у двір зайшли ОСОБА_18 , ОСОБА_20 , і ще один хлопець, якого він не знає і який не приймав участі в розмові і грався з собакою. ОСОБА_23 був вкрай агресивно налаштований, сказав, що він неправильно поступив, коли вкрав велосипед, і вимагав або повернути велосипед, або віддати гроші 1200 гривень йому, а 800 гривень ОСОБА_20 і ОСОБА_18 , і взагалі, він його вбити готовий. ОСОБА_18 намагався заспокоїти ОСОБА_23 . Грошей на той момент в нього не було, і ОСОБА_23 встановив йому строк п`ять днів. ОСОБА_20 сказав, що якщо він протягом п`яти днів не поверне грошей, вони вивезуть його, і ще казав, аби він не звертався до міліції, йому ніхто не допоможе. Погрози він сприйняв серйозно, злякався за себе і за матір, не знав що йому робити, де брати гроші, і вирішив звернутися в міліцію.

Після того, протягом десяти днів до нього телефонували ОСОБА_20 і ОСОБА_18 , нагадували про борг і тиснули, аби він скоріше розраховувався. ОСОБА_23 не дзвонив.

Він віддавав гроші частками по 200, 300, 500 гривень. В перший раз він віддав 500 гривень через два-три дні після розмови ОСОБА_18 , потім три рази - ОСОБА_20 , всього сплатив їм 1100 гривень. ОСОБА_20 запропонував йому віддати їм з ОСОБА_18 півтори тисячі гривень, а вони владнають це питання зі ОСОБА_23 , і ОСОБА_23 його більше не чіпатиме. Передача грошей відбувалася за попередньою домовленістю особисто в руки ОСОБА_20 і ОСОБА_18 . Лише один раз від ОСОБА_20 приїхала машина таксі, і через водія він передав суму, не пам`ятає яку.

Після того, він довідався, що ОСОБА_20 і ОСОБА_18 отримані гроші ОСОБА_23 не передавали. Тоді він зателефонував ОСОБА_28 і домовився про зустріч. В ході розмови з`ясувалося, що 1100 гривень, які він віддавав ОСОБА_20 і ОСОБА_18 , в борг ОСОБА_23 не зараховуються, тобто, за словами ОСОБА_23 , він «подарував» їх ОСОБА_20 і ОСОБА_18 .

Ще через декілька днів він зустрівся зі ОСОБА_29 , віддав йому 2000 гривень.

Також зазначив, що за час роботи він повинен був ОСОБА_24 100 гривень за автомагнітолу і за ніж-сувенір 150 гривень, однак віддав ці гроші. Боргів перед ОСОБА_23 та його матір`ю в нього не було.

Свідок ОСОБА_21 суду пояснила, що її син ОСОБА_30 неофіційно працював в магазині у ОСОБА_23 , ремонтував велосипеди, в тому числі, десь у 2014 році, точного періоду часу не пам`ятає, ремонтував та намагався продати велосипед, який вона купувала та яким користувався її син. Коли ОСОБА_16 захворів і не вийшов на роботу, ОСОБА_25 вирішив його наказати, забравши велосипед. На той момент велосипед знаходився в магазині ОСОБА_23 . ОСОБА_25 приїхав до неї додому влітку 2015 року і сказав, що велосипеда він не поверне, оскільки ОСОБА_16 його підвів, не вийшов на роботу. Протягом року після того вона ще три-чотири рази телефонувала ОСОБА_24 і просила його повернути велосипед, однак він відмовлявся, казав, що «полинял на деньги», суму не називав.

ЇЇ син ОСОБА_16 поїхав до магазину ОСОБА_23 і забрав велосипед. Після того в кінці квітня 2016 року ОСОБА_25 взяв в компанію ОСОБА_20 та ОСОБА_31 і приїхав вимагати гроші до неї додому за адресою: АДРЕСА_5 , де проживає вона та її син ОСОБА_30 . Це було приблизно о 17-18 годині. Розмова відбувалася на подвір`ї її будинку і тривала близько години.

ЇЇ всіляко ображали, погрожували. Сина повели за будинок, там з ним розмовляли. Вона дуже переймалася і боялася, щоб його не побили. Сказала синові, щоб він погоджувався віддавати будь-які гроші.

ОСОБА_25 вимагав негайно повернути 2000 гривень, обурювався тим, що ОСОБА_16 забрав велосипед, і погрожував «прикончить».

Найбільш агресивним був ОСОБА_20 , який погрожував вивезти ОСОБА_32 і покарати.

ОСОБА_31 вона до того не знала. Особливої ролі він не грав, намагався трохи згладити конфлікт між ОСОБА_33 та ОСОБА_24 , примирити всіх, аби вийти на якусь розумну суму, тому що ОСОБА_27 був налаштований стовідсотково гроші вибивати, карати її та ОСОБА_32 .

Вона дуже переживала за себе і за сина, аби його ніде не вивезли, не побили і не вбили, тому просила дати їй час назбирати грошей. ОСОБА_25 сказав, що не піде з двору, поки ОСОБА_16 не віддасть йому або гроші, або велосипед. Вона відмовлялася віддати велосипед, оскільки він куплений за її особисті гроші.

До поліції вона звернулася одразу ж після того, як ОСОБА_23 , ОСОБА_20 і ОСОБА_18 зайшли у двір. Однак працівники поліції приїхали вже після того, як ця трійця пішла.

Більше, ні ОСОБА_25 , ні ОСОБА_20 з ОСОБА_18 , до них додому не приїжджали, лише при ній ОСОБА_16 розмовляв зі ОСОБА_23 та ОСОБА_20 по телефону з приводу боргу.

Особисто вона ніяких грошей обвинуваченим не віддавала. Вона лише один раз у травні 2016 року дала синові 300 гривень для того, аби він передав вказану суму ОСОБА_23 .

Свідок ОСОБА_34 суду повідомила про те, що є приватним підприємцем та має кіоск на ринку «Ювілейний» в районі «Інститут» в м.Марганець, в якому продаються запчастини до велосипедів, а її син ОСОБА_25 працює продавцем у даному кіоску. Потерпілий ОСОБА_12 приблизно у травні 2015 року попросився ремонтувати велосипеди в її кіоску, на що вона погодилася з тих причин, що ОСОБА_12 , ремонтуючи велосипеди, використовуваватиме запчастини, які вона продає. Також, між ними була домовленість, що вона буде сплачувати ОСОБА_12 50 гривень в день. Періодично ОСОБА_12 брав запчастини у борг, під запис, а також брав у неї в борг гроші на їжу, на бензин. Сума боргу накопичувалася і в кінцевому результаті склала 2000-2100 гривень. Після того ОСОБА_12 пропав, не виходив на роботу приблизно два тижні, а потім прийшов за своїм велосипедом, який на той час знаходився у неї в кіоску. Вона відмовилася віддати ОСОБА_15 велосипед, запропонувала йому спочатку віддати їй гроші в сумі 2000 гривень. Він розвернувся і пішов. Не було його приблизно рік, а в квітні 2016 року ОСОБА_16 прийшов з двома товаришами, забрав велосипед, залишив номер свого телефону і сказав, щоб ОСОБА_27 йому зателефонував. Ніяких грошей їй особисто ОСОБА_15 не віддавав.

Свідок ОСОБА_35 надав показання, що наприкінці весни або на початку літа 2016 року йому запропонували бути понятим під час затримання ОСОБА_13 . Спочатку привезли до Нікопольського відділу СБУ, пред`явили гроші двохсотгривневі купюри а також їх копії, роз`яснили, що будуть проводитися слідчі дії за фактом вимагання. Був складений протокол, а потім він з працівниками СБУ та іншим понятим ОСОБА_36 поїхав в м.Марганець на затримання. По приїзду, побачив автомобіль, біля якого лежав ОСОБА_37 . З автомобіля дістали барсетку, з барсетки двохсотгривневі купюри, чи то 600 чи то 800 гривень, які були тими ж самим, що їм пред`являли в кабінеті Нікопольського відділу СБУ.

Свідок ОСОБА_38 показав, що в один з днів літа, точної дати не пам`ятає влітку 2016 року його було запрошено в якості понятого прийняти участь у затриманні особи. Його привезли до відділу СБУ в м.Нікополь, де розповіли, що буде проводитися затримання по вимаганню грошей у потерпілого, пред`явили двохсотгривневі купюри та їх ксерокопії. Вказані купюри в сумі 2000 гривень були передані потерпілому, який знаходився тут же. Після чого поїхали в м.Марганець, де він прийняв участь у затриманні ОСОБА_13 , якого витягли з автомобіля ВАЗ 2101 і поклали на землю. Також з автомобіля з водійського сидіння працівники міліції витягли барсетку, поклали її на багажник, і з барсетки витягли речі, в тому числі грошові кошти 3 двохсотгривневі купюри, разом 600 гривень. Також із заднього карману ОСОБА_13 дістали 2 купюри по 500 гривень. Після того їздили до квартири, де проживав ОСОБА_7 . У ОСОБА_7 обшук не проводився, однак за його згодою у нього було вилучено телефон.

Свідок ОСОБА_39 повідомив суду, що у червні 2016 року разом зі своїм другом ОСОБА_40 приймав участь як понятий під час обшуку гаражу в м.Марганець, належного ОСОБА_6 , та обшуку самого ОСОБА_6 . У ОСОБА_23 в кишені штанів знайшли сім купюр по 200 гривень. Як пояснив ОСОБА_23 в ході обшуку вказані гроші йому заплачено за викрадений велосипед. Після того поїхали до місця проживання ОСОБА_23 , а також за місцем проживання матері ОСОБА_23 , де проводилися обшуки. Ні в гаражі, ні в квартирі ОСОБА_23 , ні за місцем проживання матері ОСОБА_23 нічого не знайшли.

Свідок ОСОБА_41 надав показання, аналогічні показанням свідка ОСОБА_42 .

Крім того, вина обвинувачених ОСОБА_6 і ОСОБА_7 підтверджується письмовими доказами, відеозаписами, які містяться в матеріалах кримінального провадження, а саме:

протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується), що старшим слідчим СУ ГУНП ОСОБА_43 05 травня 2016 року прийнято усну заяву від ОСОБА_12 про те, що 28 квітня 2016 року три особи з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя, вимагали від нього грошові кошти в сумі 2000 гривень (т.2 а.с.7);

протоколом огляду та ідентифікації грошових коштів від 02 червня 2016 року, що старшим оперуповноваженим Нікопольського МВ УСБУ у Дніпропетровській області ОСОБА_44 в присутності понятих за участю ОСОБА_12 проведено огляд та ідентифікацію грошових коштів у розмірі 2000 гривень, а саме 10 купюр номіналом по 200 гривень кожна, які мають наступні серії та номери купюр: ЕЯ 3498202, СИ 7177825, ВИ 4549903, КЄ 1815231, ВФ 1979212, УС 4408526, ЕД 5503079, ЕБ 4917416, КЛ 4666332, КЖ 2256822. Грошові кошти, з яких попередньо знято копії, поміщені до наплічної сумки ОСОБА_12 для участі у проведенні слідчої дії (т.2. а.с.30-34);

відеозаписом і протоколом за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії від 27 травня 2016 року, що старшим оперуповноваженим Нікопольського МВ УСБУ у Дніпропетровській області ОСОБА_44 за результатами проведення НС(Р)Д отримано фактичні дані, а саме за допомогою технічних засобів 27 травня 2016 року було зафіксовано розмову між двома чоловіками, один з яких « ОСОБА_27 », інший « ОСОБА_45 », з приводу віддачі « ОСОБА_46 » боргу. Один з чоловіків нагадує про те, що « ОСОБА_45 » повинен був занести йому 1300 гривень, потім заробити і віддати Яріку 700 гривень. «Іллюша» повідомляє співрозмовнику, що сплатив 500 гривень «Колесу» та «Яріку» - 250, 200 та 150 гривень. Один з чоловіків стверджує, що « ОСОБА_47 » «розвели», і наполягає, аби « ОСОБА_45 » віддав гроші в сумі 2000 гривень особисто йому, нікому іншому. Також в ході розмови на адресу « ОСОБА_48 » звучать погрози з боку «Єгора» (т.2 а.с.35-42, 108-диск № 15);

відеозаписом і протоколом за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії від 02 червня 2016 року, що старшим оперуповноваженим Нікопольського МВ УСБУ у Дніпропетровській області ОСОБА_44 за результатами проведення НС(Р)Д отримано фактичні дані, а саме за допомогою технічних засобів 02 червня 2016 року було зафіксовано розмову між двома чоловіками, під час якої здійснено передачу грошей, та телефонну розмову про те, що «Иллюша рассчитался. Чтоб его уже никто не трогал» (т.2 а.с.43-44, 108-диск № 16);

протоколом огляду від 20 липня 2016 року, відповідно до якого підозрюваний ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_10 переглянули відеозаписи проведення НСРД (т.2 а.с.45);

протоколом огляду від 21 липня 2016 року, відповідно до якого підозрюваний ОСОБА_7 переглянув відеозапис проведення НСРД (т.2 а.с.46);

ухвалою слідчого судді від 23 травня 2016 року, згідно якої дозволено слідчому СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_49 провести обшук автомобіля ВАЗ 2101, жовтого кольору, д.н. НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_50 , яким керує ОСОБА_13 (т.2 а.с.60);

протоколом обшуку від 02 червня 2016 року, згідно якого за участю ОСОБА_13 та в присутності понятих проведено обшук сумки з автомобіля ВАЗ 2101, д.н. НОМЕР_1 . У ході проведення обшуку сумки було виявлено: грошові кошти чотири купюри по 200 гривень ЕБ 4917416, ЕД 5503079, УС 4408526, КЙ 2617426; 2 купюри номіналом 500 гривень ВЕ 2465260, МВ 8339557; два мобільні телефони; пістолет чорного кольору з магазином і п`ятьма патронами; пістолет типу «револьвер»; п`ятнадцять сліп-пакетів з порошкоподібною речовиною. Безпосередньо в автомобілі під переднім сидінням виявлено бейсбольну біту; у бардачку автомобіля виявлено боргову розписку на ім`я ОСОБА_51 (т.2 а.с.49-52);

ухвалою слідчого судді від 23 травня 2016 року, згідно якої дозволено слідчому СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_49 провести обшук автомобіля «Опель Вектра», д.н.з. НОМЕР_2 , який на праві власності належить ОСОБА_52 і яким керує ОСОБА_6 (т.2 а.с.61);

протоколом обшуку від 02 червня 2016 року, згідно якого в присутності понятих та ОСОБА_6 в гаражному кооперативі навпроти гаражу № НОМЕР_3 проведено обшук автомобіля «Опель Вектра», д.н.з. НОМЕР_2 , та особистий обшук ОСОБА_6 . В ході обшуку автомобіля на водійському сидінні виявлено в штанах чорного кольору грошові кошти в загальній сумі 2005 гривень: купюри номіналом 200 гривень 10 шт., 1 купюра номіналом 5 гривень. Також в автомобілі виявлено та вилучено: 3 мобільних телефони, відеореєстратор, портмоне коричневого кольору з документами на ім`я ОСОБА_6 та банківськими картками; предмет, схожий на складний ніж; предмет, схожий на дерев`яну биту. В ході особистого обшуку ОСОБА_6 , в задньому кармані його шортів виявлено та вилучено: грошові кошти у сумі 1000 гривень купюрами номіналом 200 гривень у кількості 5 штук (ВФ 1979212, КЄ 1815231, ВИ 4549903, ЕЯ 3498202, СИ 7177825). ОСОБА_6 пояснив, що всі речі, окрім грошових коштів, належать йому. Гроші йому не належать (т.2 а.с.64-68);

ухвалою слідчого судді від 03 червня 2016 року, згідно якої накладено арешт на грошові кошти, які вилучені в ході обшуку автомобіля «Опель Вектра» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_6 , а саме: на п`ять банкнот номіналом 200 гривень (серії та номери: ВФ 1979212, КЄ 1815231, ВИ 4549903, ЕЯ 3498202, СИ 7177825) (т.2 а.с.69);

протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 16 травня 2016 року, згідно якого потерпілий ОСОБА_12 впізнав на пред`явлених фотографіях № 3, 5, 10 Колісника, ОСОБА_23 і ОСОБА_18 (т.2 а.с.105-107);

протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 03 червня 2016 року, згідно якого ОСОБА_6 був затриманий 02 червня 2016 року о 17 годині 57 хвилин (т.2 а.с.95-96);

повідомленням про підозру від 03 червня 2016 року, згідно якого ОСОБА_6 повідомлено про те, що він підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.189 КК України, тобто вимозі передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим, вчинене за попередньою змовою групою осіб (т.2 а.с.97-98);

повідомленням про підозру від 17 червня 2016 року, згідно якого ОСОБА_53 повідомлено про те, що він підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.189 КК України, тобто вимозі передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим, вчинене за попередньою змовою групою осіб (т.2 а.с.99-100).

Крім того, судом досліджені інші докази, що не несуть доказового значення, а саме: показання свідків ОСОБА_54 , яка була присутня при обшуку квартири за місцем мешкання ОСОБА_13 , ОСОБА_55 , якийприймав участь в якості понятого в обшуку будинку, належного брату ОСОБА_13 ; ухвали слідчого судді від 23 травня 2016 року про надання дозволів на проведення обшуків за місцем фактичного мешкання ОСОБА_6 , ОСОБА_13 і ОСОБА_7 , протокол обшуку квартири АДРЕСА_6 від 02 червня 2016 року, протокол обшуку квартири АДРЕСА_7 від 02 червня 2016 року, протокол обшуку будинку АДРЕСА_8 від 02 червня 2016 року, протокол обшуку будинку АДРЕСА_9 від 02 червня 2016 року, розписка ОСОБА_34 від 13 липня 2016 року про отримання від працівників поліції: 2 банківських карток, грошових коштів в сумі 2000 гривень, 5 гривень купюрами: 10 шт. по 200 гривень, 1 шт. по 5 гривень, портмоне, техпаспорт НОМЕР_2 , купюру в 2 долари США, відеореєстратор Дженіус, страховий поліс; розписка ОСОБА_54 від 20 липня 2016 року про отримання від працівників поліції грошових коштів в сумі 1000 гривень 2 купюри по 500 гривень, мобільного телефону Nokia 5300; розписка ОСОБА_56 від 20 липня 2016 року про отримання від працівників поліції двох телефонів, стартового пакету й блокноту з нотатками.

Аналізуючи досліджені під час судового розгляду докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що:

дії ОСОБА_6 належить кваліфікувати за ч.2 ст.189 КК України як вимагання, тобто вимога передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим, вчинене за попередньою змовою групою осіб;

дії ОСОБА_7 належить кваліфікувати за ч.2 ст.189 КК України як вимагання, тобто вимога передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим, вчинене за попередньою змовою групою осіб
Суд не погоджується зі стороною обвинувачення, що в діях ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.355 КК України, з таких підстав.

Диспозиція ч.2 ст.189 КК України передбачає кримінальну відповідальність за вимагання, тобто вимогу передачі чужого майна чи права на майно або вчинення будь-яких дій майнового характеру з погрозою насильства над потерпілим чи його близькими родичами, обмеження прав, свобод або законних інтересів цих осіб, пошкодження чи знищення їхнього майна або майна, що перебуває в їхньому віданні чи під охороною, або розголошення відомостей, які потерпілий чи його близькі родичі бажають зберегти в таємниці, вчинене повторно, або за попередньою змовою групою осіб, або службовою особою з використанням свого службового становища, або з погрозою вбивства чи заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, або з пошкодженням чи знищенням майна, або таке, що завдало значної шкоди потерпілому.

Диспозиція ч.2 ст.355 КК України передбачає кримінальну відповідальність за примушування до виконання чи невиконання цивільно-правових зобов`язань, тобто вимога виконати чи не виконати договір, угоду чи інше цивільно-правове зобов`язання з погрозою насильства над потерпілим або його близькими родичами, пошкодження чи знищення їх майна за відсутності ознак вимагання, вчинене повторно або за попередньою змовою групою осіб, або із погрозою вбивства чи заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, або поєднане з насильством, що не є небезпечним для життя і здоров`я, або з пошкодженням чи знищенням майна.

Як зазначає Пленум Верховного Суду України в своїй постанові від 06 листопада 2009 року № 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», при розмежуванні вимагання і примушування до виконання чи невиконання цивільно-правових зобов`язань, треба виходити з того, що при вимаганні винна особа керується корисливим умислом на заволодіння не належним їй майном чи правом на таке майно або бажає вчинення на її користь дій майнового характеру.

Відповідальність за ст.355 КК України може наставати лише тоді, коли особу примушують до виконання (невиконання) існуючого зобов`язання, що виникло на підставах, передбачених чинним законодавством. Предметом такого зобов`язання можуть бути гроші, майно, послуги, результати творчості тощо.

Вимога виконати (не виконати) зобов`язання, що виникло на підставах, не передбачених чинним законодавством, або неіснуюче зобов`язання, або зобов`язання з невизначеним предметом, а так само використання факту існуючого зобов`язання для заволодіння майном, правом на майно або для вчинення дій майнового характеру, які ним не передбачені, належить кваліфікувати як вимагання.

Злочин, передбачений ст.355 КК, має місце лише за відсутності ознак вимагання (ст.189 КК України). Якщо при вимаганні винний посягає на чуже майно, право на нього чи пред`являє вимогу щодо вчинення будь-яких дій майнового характеру, які потерпілий не зобов`язаний вчиняти, то при вчиненні розглядуваного злочину йдеться про примушування до виконання чи невиконання юридичного обов`язку, який випливає із цивільно-правового зобов`язання.

В ході судового слідства суд не знайшов доказів того, що між обвинуваченим ОСОБА_6 та потерпілим ОСОБА_12 існували цивільно-правові зобов`язання.

Так, згідно ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Потерпілий ОСОБА_12 працював в магазині свідка ОСОБА_34 , яка в судовому засіданні надала показання, що потерпілий ремонтував велосипеди і брав запчастини в її магазині і заборгував саме їй.

Борг, як в 1300 гривень, так і в 2000 гривень, потерпілий ОСОБА_12 не визнав, обґрунтування вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_12 постійно змінювалося.

Таким чином, вимога обвинуваченого ОСОБА_6 до ОСОБА_12 сплатити йому 2000 гривень не ґрунтується ні на законі, ні на цивільно-правовому договорі, оскільки наявність боргу потерпілого перед обвинуваченим ОСОБА_6 , як і сама сума боргу, нічим не підтверджується. Отже, має місце вимагання з боку обвинуваченого ОСОБА_6 , що кваліфікується за ст.189 КК України.

Суд вважає, що дії ОСОБА_7 належить кваліфікувати за ч.2 ст.189 КК України, як вимагання, оскільки він у співучасті зі ОСОБА_6 і ОСОБА_13 підтримав шляхом морального тиску на потерпілого вимогу в подальшій передачі грошових коштів ОСОБА_6 .

Також, згідно показань потерпілого, наданих під час судового слідства, і протоколу негласних слідчих (розшукових) дій ОСОБА_12 перед передачею грошових коштів телефонував ОСОБА_14 , через нього зв`язувався з ОСОБА_13 , і передав особисто ОСОБА_14 грошові кошти в сумі 500 гривень. Також, під час судового слідства встановлено, що отримані ОСОБА_7 і ОСОБА_13 від потерпілого грошові кошти в сумі 1100 гривень обвинуваченому ОСОБА_6 не передавалися, тобто були незаконно привласнені.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_7 визнав свою вину за ч.2 ст.189 КК України і в ході судового розгляду жодного разу не спростував того факту, що отримав від ОСОБА_12 грошові кошти в сумі 500 гривень за відсутності між ним та потерпілим цивільно-правового договору, суд вважає, що в його діях вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.189 КК України.

Суд не погоджується зі стороною захисту в тому, що ОСОБА_6 не погрожував потерпілому ОСОБА_12 , і лише просив його повернути борг, тобто на думку захисту в діях ОСОБА_6 відсутній склад злочину.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» погроза при вимаганні має місце тоді, коли винна особа, висловлюючи в будь-якій формі (словами, жестами, демонстрацією зброї тощо), бажає, щоб у потерпілого склалося враження, що якщо він протидіятиме винній особі або не виконає її вимог, то ця погроза буде реалізована.

Тобто, погроза може виявлятись у висловлюванні (усно, письмово, із застосуванням технічних засобів), а також в жестах або інших діях, за допомогою яких винний залякує потерпілого вчиненням убивства, застосуванням до нього чи його близьких родичів насильства або знищенням чи пошкодженням його майна або майна близьких родичів.

Під погрозою насильством слід розуміти погрозу заподіяння потерпілому побоїв чи тілесних ушкоджень.

Погроза має бути дійсною і реальною.

Як встановлено судом, обвинувачений ОСОБА_6 неправомірно утримував у себе річ, що належить потерпілому ОСОБА_12 (велосипед), неодноразово висловлював погрози в бік потерпілого ОСОБА_12 , що підтверджується показаннями потерпілого, обвинуваченого ОСОБА_7 , показаннями свідка ОСОБА_21 , відеозаписом і протоколом за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії від 27 травня 2016 року. Потерпілий та його мати, ОСОБА_21 , реально сприйняли погрози з боку ОСОБА_6 та ОСОБА_13 , тому погодилися сплачувати 2000 гривень, як ОСОБА_6 , так і ОСОБА_7 з ОСОБА_13 .

При обранні виду та міри покарання обвинуваченим суд враховує ч.1 ст.65 КК України: ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Положеннями ч.2 ст.65 КК України визначено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Суд враховує те, що злочин, який вчинили ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , відноситься до категорії тяжких злочинів.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 відповідно до ст.66 КК України, та обставин, що обтяжують покарання відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 відповідно до ст.66 КК України, та обставин, що обтяжують покарання відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.

Зважаючи на ступінь тяжкості злочину, його обставини, враховуючи вимоги кримінального закону і передбачені цим законом санкції, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_6 і ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч.2 ст.189 КК України у виді позбавлення волі.

Разом з тим, суд приймає до уваги, що ОСОБА_6 раніше не судимий, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, має міцні соціальні зв`язки, за місцем реєстрації та місцем проживання характеризується позитивно.

Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_7 встановлено, що він на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, має міцні соціальні зв`язки, утримує трьох малолітніх дітей 2007, 2013, 2016 року народження, за місцем проживання характеризується позитивно, визнав свою вину.

У зв`язку з цим, суд вважає за необхідне застосувати до обвинувачених положення ст.75 КК України щодо звільнення від покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку.

З метою посилення впливу призначеного покарання, визнано доцільним покласти обов`язки, що обмежують права обвинувачених згідно зі ст.76 КК України.

Також, суд приймає до уваги, що вироком Марганецького міського суду від 16 червня 2017 року затверджено угоду про визнання винуватості від 31 березня 2017 року, укладену між прокурором відділу прокуратури Дніпропетровської області та обвинуваченим ОСОБА_7 ; визнано його винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.369-2 КК України, та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 200 (двохсот) неоподатковуваних мінімумів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) гривень. На даний час покарання не відбуто.

Відповідно до ч.3 ст.72 КК України основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю злочинів і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

Тобто, покарання за даним вироком та вироком від 16 червня 2017 року мають виконуватися ОСОБА_7 самостійно.

Суд вважає за необхідне відмовити ОСОБА_7 у його клопотанні про застування до нього амністії відповідно до Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки стаття 1 даного Закону не передбачає звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні тяжкого умисного злочину, яким є вимагання, вчинене за попередньою змовою групою осіб.
Строк запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, застосованого до обвинуваченого ОСОБА_6 ухвалою Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 16 вересня 2016 року, закінчився 14 листопада 2016 року, і підстав для обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу на час до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

Строк запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, застосованого до обвинуваченого ОСОБА_7 ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровськ від 17 червня 2016 року, закінчився 15 серпня 2016 року, і підстав для обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу на час до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

Цивільні позови у кримінальному провадженні не заявлені.

Судові витрати в справі відсутні.

Згідно постанови про визнання речових доказів від 21 липня 2016 року визнано в якості речових доказів у кримінальному провадженні: грошові кошти в сумі 1800 гривень (9 купюр номіналом 200 гривень НБУ) наступними серіями та номерами ЕБ 4917416, ЕД 5503079, УС 4408526, КЙ 2617426, ВФ 1979212, КЄ 1815231, ВИ 4549903, ЕЯ 3498202, СИ 7177825. Речові докази, один поліетиленовий пакет файл, який містить 800 грн., один опечатаний пакет експертної служби № 3530659, який містить 1000 грн., направлено на зберігання до УФЗБО ГУНП в Дніпропетровській області, квитанція № 000286 (т.2 а.с.89-90, 91).

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.368, 370, 371, 373-376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.189 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнити від відбування покарання з випробуванням та встановити іспитовий строк 3 (три) роки.

На підставі ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_6 :

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Іспитовий строк обчислювати відповідно до положень ст.165 КВК України з моменту проголошення вироку суду.
ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.189 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнити від відбування покарання з випробуванням та встановити іспитовий строк 2 (два) роки.

На підставі ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_7 :

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Іспитовий строк обчислювати відповідно до положень ст.165 КВК України з моменту проголошення вироку суду.
Речові докази грошові кошти в сумі 1800 гривень, поміщені в один поліетиленовий пакетфайл, який містить 800 грн., один опечатаний пакет експертної служби № 3530659, який містить 1000 грн., передані на зберігання до УФЗБО ГУНП в Дніпропетровській області, квитанція № 000286, - повернути потерпілому ОСОБА_12 .

Копію вироку негайно після його проголошення вручити учасникам процесу.

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Марганецький міський суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, з підстав, передбачених ст.394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1