АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-cc/796/536/2018 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня2018 рокуколегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

представника ТОВ «Аліт» - адвоката ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представникаТОВ «Аліт» - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2017 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС слідчого відділу Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_8 , погоджене прокурором відділу прокуратури Київської області ОСОБА_9 та накладеноарештнагрошові кошти на банківських рахунках № НОМЕР_1 , НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , відкритому ТОВ «АЛІТ» () в ПАТ «АЛЬФА-БАНК`ум.Києві (МФО 300346), шляхом заборони видаткових операцій по даному рахунку.
Приймаючи рішення, слідчий суддя врахував відповідність вказаних у клопотанні слідчого грошових коштів вимогам ст. 98 КПК України, та прийшов до висновку про необхідність задоволення клопотання слідчого про арешт майна.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник ТОВ «Аліт» - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати,посилаючись на її незаконність, необгрунтованість та невмотивованість, та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги адвокат зазначає, що оскаржувана ухвала не містить підставта посиланьна жодну розумну підозру, як і не містить мотивів та обгрунтування прийнятого рішення. Додає про порушення слідчим суддею вимог ст. 172 КПК України.

Далі в апеляційній скарзі адвокат вказує на те, що безготівкові грошові кошти на банківських рахунках ТОВ «АЛІТ» не можуть зберігати на собі сліди злочину чи містити відомості про злочин.Додає, що ТОВ «АЛІТ» є юридичною особою, що здійснює законну господарську діяльність, своєчасно та в повному обсязі обраховує і сплачує податки, нараховує і виплачує заробітну плату працівникам, розраховується з контрагентами у відповідності до укладених договорів. Крім того, зазначає, що ТОВ «АЛІТ» не мало жодних господарських відносин з жодним з підприємств, перелічених в ухвалі та не отримувало від них жодних грошових коштів.

У підсумку, апелянт зазначає, що в оскаржуваній ухвалі не зазначено, за якою конкретною статтею КК України здійснюється дане кримінальне провадження, в чому саме полягає конкретна подія злочину, яку саме шкоду і кому завдано таким злочином, чи є особи, яких повідомлено про підозру, яким є розмір прямих матеріальних збитків (шкоди), в якій сумі, від яких конкретних протиправних дій та від імені яких саме фізичних чи юридичних осіб надійшли кошти на рахунок ТОВ «АЛІТ» на які необхідно накласти арешт.

Одночасно автор апеляційної скарги зазначає, що ухвалу слідчого судді отримано 17 жовтня 2017 року від працівників банку, апеляційна скарга подана до суду 19 жовтня 2017 року.
Заслухавши доповідь судді, думку представника власника майна, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, позицію прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вимоги апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Так, у відповідності до абз. 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, що в даному випадку мало місце, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Враховуючи, щовласник майна та його представник участіу судовому засіданні не приймали, оскаржувану ухвалуотримано апелянтом 17 жовтня 2017 року, апеляційна скарга подана до суду 19 жовтня 2017 року, пятиденний строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді апелянтом не порушено, а тому і не підлягає поновленню.

Що стосується безпосередньо апеляційної скарги, то слід звернути увагу на такі обставини.
Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів.
При апеляційному розгляді встановлено, що у даному кримінальному провадженні слідчим суддею обґрунтовано застосовано такий захід забезпечення кримінального провадження як арешт майна та правильно визначені правові підстави для цього.
Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, в провадженніголовного управління СБ України у м. Києві та Київській області перебувають матеріали кримінального провадження № 0000100, відомості про якевнесені до Єдиного реєстру досудових рішень,за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України.
Старший слідчий в ОВС слідчого відділу Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_8 ,за погодженням із прокурором відділу прокуратури Київської області ОСОБА_9 звернувся до Печерського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту нагрошові кошти на банківських рахунках № НОМЕР_1 , НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , відкритому ТОВ «АЛІТ» () в ПАТ «АЛЬФА-БАНК`ум.Києві (МФО 300346), яке ухвалою слідчого суддіПечерського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2017 року задоволено.

Жодних об`єктивних даних, які б спростовували чи ставили під сумнів законність прийнятого слідчим суддею рішення колегія суддів в матеріалах судової справи по розгляду клопотання по накладенню арешту не вбачає, оскільки покладені в основу ухвали слідчого судді мотиви, що стали підставою для задоволення клопотання слідчого, слід визнати обґрунтованими, а доводи апеляційної скарги такими, що не заслуговують на увагу колегії суддів і не ґрунтуються на законі, виходячи з наступного.
КПК України вимагає обов`язкового дотримання вимог закону при оформленні всіх процесуальних документів, надаючи цим вимогам принциповий характер.
Отже, якщо закон визначив, що клопотання слідчого про накладення арешту повинно відповідати вимогам ст. 171 КПК України, то слідчий повинен неухильного їх дотримуватися.
Так, згідно ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого повинно бути зазначено правові (законні) підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна.
Вказана норма також узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідної до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Задовольняючи клопотання слідчого в межах кримінального провадження № 0000100про арешт майна, слідчий суддя, як вбачається з журналу судового засідання, заслухав пояснення слідчого та, прийшов до правильного висновку, що клопотання відповідає вимогам ст. 171 КПК України та містить достатньо правових підстав для його задоволення.

З огляду на вищенаведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно зазначене у клопотанні, з метою забезпечення збереження речових доказів.

Зважаючи на вищезазначене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно зазначене у клопотанні слідчого, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності.

Підстав сумніватися в співмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження у колегії суддів не виникає.
Посилання апелянта нате, щобезготівкові грошові кошти на банківських рахунках ТОВ «АЛІТ» не можуть зберігати на собі сліди злочину чи містити відомості про злочин, слід визнати непереконливими, з урахуванням постанови про визнання предметів речовими доказами від 11 вересня 2017 року, відповідно до якої, майно, на яке слідчий просить накласти арешт, визнано у даному кримінальному провадженні речовими доказами, з посиланням на те, що грошові кошти являються об`єктом кримінально протиправних дій та були набуті кримінально протиправним шляхом, тобто відповідають критеріям зазначеним у ст. 98 КПК України.
Твердження апелянта про те, що ТОВ «АЛІТ» є юридичною особою, що здійснює законну господарську діяльність, своєчасно та в повному обсязі обраховує і сплачує податки, нараховує і виплачує заробітну плату працівникам, розраховується з контрагентами у відповідності до укладених договорів, підлягають перевірці на досудовому розслідуванні, як і доводи апелянта з приводу того, щоТОВ «АЛІТ» не мало жодних господарських відносин з жодним з підприємств, перелічених в ухвалі та не отримувало від них жодних грошових коштів.

Посилання апелянта на те, що оскаржувана ухвала слідчого судді не містить підстав та мотивівприйнятого судом рішення, слід визнати необгрунтованими, з урахуванням змісту оскаржуваного судового рішення, яке, на переконання колегії суддів, відповідає вимогам ст. 370 КПК України.

Крім того, твердження автора апеляційної скарги про те, що в оскаржуваній ухвалі не зазначенов чому саме полягає конкретна подія злочину, яку саме шкоду і кому завдано, чи є особи, яких повідомлено про підозру, яким є розмір прямих матеріальних збитків (шкоди), в якій сумі, від яких конкретних протиправних дій та від імені яких саме фізичних чи юридичних осіб надійшли кошти на рахунок ТОВ «АЛІТ» на які необхідно накласти арешт, слід визнати непереконливими, з урахуванням мети накладення арешту у даному випадку, а саме забезпечення збереження речових доказів, яка передбачає накладення арешту на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Твердження апелянта про відсутність в ухвалі слідчого судді посилань на конкретну статтю КК України, за ознаками якої здійснюється дане кримінальне провадження, не можуть бути визнані самостійною підставою для відмови у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна, оскільки не є визначеною законом підставою для відмови у накладенні арешту, які містяться у ст. 173 КПК України.

Посилання апелянта на те, що розгляд клопотання слідчого про арешт майна відбувся без повідомлення власника майна, є необгрунтованими, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України, клопотання слідчого про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення власника майна, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна, що мало місце в даному випадку.
Крім того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання відчуження, знищення чи пошкодження майна, що може перешкодити кримінальному провадженню.

Зважаючи на вищевикладене, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170 173 КПК України, наклав арешт на майно, зазначене у клопотанні слідчого, з метою забезпечення збереження речових доказів, врахувавши при цьому і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб, та забезпечивши своїм рішенням розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому вимоги апелянта щодо незаконності, необґрунтованості та невмотивованості ухвали слідчого судді, слід визнати непереконливими.

Враховуючи встановлені обставини та відповідні їм правовідносини, колегія суддів вважає, що ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2017 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС слідчого відділу Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_8 ,та накладеноарештнагрошові кошти на банківських рахунках № НОМЕР_1 , НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , відкритому ТОВ «АЛІТ» () в ПАТ «АЛЬФА-БАНК`ум.Києві (МФО 300346), - залишити без змін,а апеляційну скаргу представникаТОВ «Аліт» - адвоката ОСОБА_7 , залишити без задоволення.
Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________________ _______________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4