Ухвала
Іменем України
12 квітня 2018 р.

м. Київ
Провадження № 51-5097 ск 18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Городищенського районного суду Черкаської області від 03 листопада 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 12 січня 2018 року у кримінальному провадженні щодо
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Республіки Білорусь, мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,
Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Городищенського районного суду Черкаської області від 03 листопада 2017 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
Цим же вироком засуджено ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , судові рішення щодо яких не оскаржуються.
Стягнуто з ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 по 2126,66 грн. матеріальної шкоди, 1684 грн. моральної шкоди та 1666,66 грн. у рахунок відшкодування витрат на правову допомогу.
Вирішено питання щодо речових доказів.
Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 12 січня 2018 року вказаний вирок змінено в частині призначення покарання ОСОБА_6 .
В решті вирок залишено без змін.
Згідно з вироком ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено за те, що він 14 квітня 2015 року, за попередньою змовою з ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , розподіливши ролі, приблизно о 22.00 год., підібравши ключ, ОСОБА_7 проник до приміщення гаражу по АДРЕСА_2 , а ОСОБА_5 залишився біля приміщення з метою попередження про появу можливих очевидців вчинення злочину, після чого з вказаного гаража викрали майно потерпілого ОСОБА_8 на загальну суму 19097 грн.
Після цього ОСОБА_7 і ОСОБА_5 завантажили викрадене майно до автомобіля ОСОБА_6 і залишили місце вчинення злочину. Викраденим майном розпорядились на власний розсуд.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 ставить питання про зміну оскаржуваних судових рішень та звільнення ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України. Вважає, що суд не достатньо врахував дані про його особу, відсутність обставин, що обтяжують покарання та ряд пом`якшуючих покарання обставин.
Мотиви суду
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину та кримінально-правова оцінка його діянь за ч. 3 ст. 185 КК України у касаційній скарзі не оспорюється.

Що ж стосується доводів захисника про порушення щодо ОСОБА_5 загальних засад призначення покарання та звільнення від його відбування, то вони, на думку колегії суддів, є безпідставними.
Відповідно до ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як убачається з долученої до касаційної скарги копії вироку, при призначенні ОСОБА_5 покарання суд врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який є тяжким, дані про його особу, а саме: засуджений за місцем проживання характеризується посередньо, не судимий. Крім того, судом взято до уваги роль кожного у вчиненні злочину.

За відсутності обтяжуючих покарання обставин, судами визнано обставинами, що пом`якшують покарання активне сприяння розкриттю злочину та відшкодування завданих збитків. При цьому судом першої інстанції зазначено, що обвинувачені не розкаялися у вчиненому, не висловлювали критичного ставлення до своєї протиправної поведінки, не вчиняли спроб порозумітися з потерпілим.
З огляду на це, суд дійшов висновку про можливість призначення ОСОБА_5 покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України, тобто нижчого від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 3 ст. 185 КК України, але не знайшов підстав для звільнення від його відбування на підставі ст. 75 КК України, з чим погоджується і колегія суддів.

Таким чином, призначивши ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, яке слід відбувати реально, суд не порушив вимог статей 6567 КК України, оскільки вказане покарання відповідає конкретним обставинам справи, характеру й тяжкості вчиненого, є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення нових злочинів.
Апеляційний суд, переглянувши справу в апеляційному порядку, обґрунтовано залишив вирок місцевого суду в частині призначення ОСОБА_5 покарання без змін, зазначивши в ухвалі підстави прийняття такого рішення. Стосовно доводів, викладених в апеляції захисника ОСОБА_4 , аналогічних доводам у її касаційній скарзі, суд апеляційної інстанції навів відповідні мотиви їх необґрунтованості, з якими погоджується й колегія суддів.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Враховуючи викладене, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги захисника і вважає, що у відкритті провадження слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Городищенського районного суду Черкаської області від 03 листопада 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 12 січня 2018 року.
Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді

ОСОБА_9 ОСОБА_2 ОСОБА_3