АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/947/17 Справа № 192/39/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 серпня 2017 року м. Дніпро
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретарів с/з ОСОБА_5 , ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7

обвинуваченої ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

розглянула відкритому судовому засіданні м. Дніпрі кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000365 за апеляційними скаргами прокурора, що приймав участь у розгляді справи у суді першої інстанції та обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 09 березня 2017 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Солоне, Солонянського району Дніпропетровської області, громадянки України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , маючої середню освіту, не працюючу, маючу трьох дітей, в силу ст. 89 КК України раніше не судимої,

визнаною винною та засудженою за ч.2 ст. 355 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, -

ВСТАНОВИЛА:
Вироком суду, ОСОБА_8 визнано винною та засуджено за те, що вона близько 21 години 30 хвилин 10 травня, маючи умисел на примушування до виконання цивільно-правових зобов`язань, щодо сплати боргу в сумі 2500 грн., поєднаного з насильством, що не є небезпечним для життя і здоров`я, приїхала на автомобілі марки ВАЗ-2103, номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_10 до будинку АДРЕСА_3 , де проживала потерпіла ОСОБА_11 . Реалізуючи свій умисел, ОСОБА_8 підійшла до ОСОБА_11 та вимагаючи в категоричній формі повернути грошові кошти, взяла потерпілу за одяг, повалила її на землю і нанесла не менше двох ударів ногами по тулубу та чотирьох ударів кулаком в обличчя. В результаті ОСОБА_8 спричинила останній тілесні ушкодження у вигляді забійної рани лобної області справа, лобної області голови праворуч, що розташована на тлі підшкірної гематоми, які відносяться до легкого ступеню тілесних ушкоджень, як такі, що при своєму звичайному перебігу мають незначні скороминущі наслідки.

В апеляціях:

-обвинувачена ОСОБА_8 , не оскаржуючи доведеності своєї вини та правильність кваліфікації скоєного злочину, просить призначити їй більш м`яке покарання, врахувавши те, що у неї є неповнолітні діти та те, що вона щиросердно розкаялася у скоєному злочині, просила вибачення у потерпілої. Також вказує, що потерпіла просила суд не позбавляти її волі.

-прокурор не погоджуючись з вироком суду першої інстанції просить його скасувати через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, яке за своїм розміром є явно не справедливим внаслідок м`якості та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Просить ухвалити свій вирок, яким визнати ОСОБА_8 винною у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 355 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.

В обґрунтування своїх вимог, прокурор посилається на те, що при призначенні покарання обвинуваченій судом не дотримано принципів справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, внаслідок чого, на думку прокурора, обвинуваченій необґрунтовано було призначено покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, передбачений санкцією ч.2 ст. 355 КК України.

Під час апеляційного розгляду прокурор підтримала апеляційну скаргу прокурора, який приймав участь у розгляді справи судом першої інстанції, просила задовольнити її в повному обсязі. Проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченої заперечувала.

Обвинувачена та її захисник підтримали апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_8 , просили її задовольнити та призначити їй більш м`яке покарання. Апеляційну скаргу прокурора просили залишити без задоволення.

В судових дебатах сторони кримінального провадження підтримали такі ж позиції.

Заслухавши суддю доповідача, думки учасників судового засідання, дослідивши та перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляції, колегія суддів прийшла до наступного.

Колегія суддів у відповідності до положень ч. 1 ст. 401 КК України переглядає судове рішення щодо ОСОБА_8 в межах поданих апеляційних скарг.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як вбачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані в не повному обсязі.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації ї дій за ч.2 ст.355 КК України - вірна та ґрунтується на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, та оцінці сукупності доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності.

Як убачається з вироку, при обранні обвинуваченій ОСОБА_8 виду та міри покарання, суд першої інстанції враховував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно положень ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченої, яка не працює, раніше не судима в силу ст. 89 КК України, має трьох малолітніх дітей ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на обліку у лікаря психіатра не перебуває. За місцем мешкання характеризується посередньо; а також суд вказав на відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Тому колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, що обвинуваченій ОСОБА_8 слід призначити покарання на мінімальний строк, передбачений санкцією статті ч.2 ст. 355 КК України.

Однак колегія суддів не може погодитися в висновками суду першої станції про відсутність такої обставини, що пом`якшує покарання ОСОБА_8 , як щире каяття. Як вбачається за матеріалів кримінального провадження, обвинувачена ОСОБА_8 як під час проведення досудового розслідування так і в судовому засіданні повністю визнавала свою вину та щиро каялася. Про це вона підтвердила і в апеляційному суді.

Колегія суддів також приходить до висновку, що районний суд не врахував в достатній мірі ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є злочином середньої тяжкості , сімейний стан обвинуваченої , на утриманні якої знаходиться 3 малолітніх дітей і в разі призначення ОСОБА_8 для відбування реального покарання, діти будуть позбавленні материнського піклування та уваги рідної матері. Родина обвинуваченої знаходиться у скрутному матеріальному становищі. Не звернув суд належної уваги на той факт, що потерпіла прохала не направляти обвинувачену в місця позбавлення волі.

В зв`язку з цим, колегія суддів вважає за необхідне вирок суду в частині призначеного покарання змінити , пом`якшити призначене покарання, застосувавши положення ст..ст.75,76 КК України. Положеннями ст. 75 КК України передбачено, що якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Вимогами п.4 ч.1 ст. 409 КПК України передбачено, що підставою для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Отже, суд апеляційної інстанції вважає необхідним задовольнити апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_8 , та призначити їй більш м`яке покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України, що буде відповідати вимогам ст. 65 67 КК України, та буде необхідним, справедливим та достатнім для виправлення ОСОБА_8 , та для запобігання вчиненню нею нових злочинів.

Виходячи з наведеного вище, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги прокурора про необхідність призначення ОСОБА_8 більш суворого покарання такими, що не підлягають задоволенню, такими що не відповідають вимогам ст.ст.50,65 КК України.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 413, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора, що приймав участь у розгляді справи у суді першої інстанції залишити без задоволення. Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 09 березня 2017 року щодо ОСОБА_8 змінити в частині призначення покарання.

Вважати ОСОБА_8 за судженою за ч.2 ст. 355 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробування на 2 роки.

Відповідно до п.1,2 ч.1 ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_8 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Ухвала набирає законної сили з дня проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4