Постанова
Іменем України
20 лютого 2018 року

м. Київ
справа № 161/13242/16-к

провадження № 51-426 км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
особи, щодо якої закрито
кримінальне провадження ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу Томашпільського районного суду Вінницької області від 25 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 9 березня 2017 року у кримінальному провадженні, внесенному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000244, за обвинуваченням

ОСОБА_6
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки
смт Піщанка Піщанського району Вінницької області та жительки АДРЕСА_1 , такої, що судимості не має,
у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 125 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини.

Ухвалою Томашпільського районного суду Вінницької області від 25 січня 2017 року у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 за частиною 1 статті 125 КК закрито у зв`язку із відмовою потерпілої ОСОБА_7 від обвинувачення.
Згідно з обвинувальним актом, 15 жовтня 2016 року приблизно о 10:00 ОСОБА_6 , перебуваючи на полі біля господарства, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, під час сварки з ОСОБА_7 , умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень вдарила палицею в обличчя останньої, спричинивши потерпілій ОСОБА_7 ушкодження, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 9 березня 2017 року ухвалу Томашпільського районного суду Вінницької області від 25 січня 2017 року залишено без зміни.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
У касаційній скарзі ОСОБА_6 вказує на незаконність указаних судових рішень, посилається на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що суди першої та апеляційної інстанцій в супереч практики Європейського суду з прав людини та в порушення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод позбавили скаржницю можливості захистити себе проти обвинувачення, яке їй було інкриміновано в обвинувальному акті, чим порушили її права та законні інтереси.
Крім того, ОСОБА_8 вказує, що суд апеляційної інстанції, порушуючи її право на захист, безпідставно залишив у силі обвинувальний акт щодо неї, чим позбавив права доводити її невинуватість у судовому засіданні.
До того ж зазначає, що слідчий та прокурор порушили процесуальні строки щодо складення та затвердження обвинувального акта, що залишилося поза увагою судів першої та апеляційної інстанцій.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який заперечував проти касаційної скарги, думку ОСОБА_6 , яка підтримала свою касаційну скаргу, обговоривши доводи, наведені в касаційній скарзі, та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Мотиви суду.
Як убачається з касаційної скарги ОСОБА_8 не погоджується із закриттям кримінального провадження у зв`язку з відмовою потерпілої ОСОБА_7 від обвинувачення.
Відповідно до частини 4 статті 26 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення розпочинається лише на підставі заяви потерпілого. Відмова потерпілого, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представника від обвинувачення є безумовною підставою для закриття кримінального провадження.
Згідно з пунктом 7 частини 1 статті 284 КПК кримінальне провадження закривається в разі, якщо потерпілий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.
Як зазначено в обвинувальному акті, дії ОСОБА_6 кваліфіковано за частиною 1 статті 125 КК - спричинення умисного легкого тілесного ушкодження.
Відповідно до статті 477 КПК кримінальне правопорушення за частиною 1 статті 125 КК України відноситься до кримінального провадження у формі приватного обвинувачення.
Тобто кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення здійснюється в загальному порядку з урахуванням деяких його особливостей, зокрема:
- підставою для початку досудового розслідування кримінального провадження у формі приватного обвинувачення є подання потерпілим (фізичною чи юридичною особою) до слідчого, прокурора, іншої службової особи органу, уповноваженого на початок досудового розслідування, заяви про вчинення кримінального правопорушення (частина 4 статті 26, частина 1 статті 478 КПК);

- безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення згідно з частиною 4 статті 26, пунктом 7 частини 1 статті 284 КПК є відмова потерпілого або його представника від обвинувачення, а також примирення потерпілого з підозрюваним/обвинуваченим у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність та цим Кодексом (частина 4 статті 56 КПК);
Отже, приватне обвинувачення це регламентований законом особливий вид кримінально-процесуальної діяльності приватного обвинувача ( потерпілого), що включає звернення до компетентних органів із твердженням щодо винуватості певної особи у вчиненні кримінального правопорушення, збирання доказів винуватості цієї особи, подальше підтримання ним обвинувачення в суді та право відмовитись від пред`явленого обвинувачення.
Тобто законодавець передбачив безумовну підставу для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення, а саме відмова потерпілого від такого обвинувачення, небажання притягувати винну особу до кримінальної відповідальності, що здійснюється незалежно від позиції підозрюваного, обвинуваченого на відміну від акта про примирення, що носить двосторонній характер.
Ухвалою Томашпільського районного суду Вінницької області від 25 січня 2017 року у підготовчому судовому засіданні розглянуто заяву потерпілої та закрито кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 за частиною 1 статті 125 КК у зв`язку із відмовою потерпілої ОСОБА_7 від обвинувачення.
Крім того, суд апеляційної інстанції розглянув апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 , при цьому правильно зазначив, що відповідно до пункту 3 частини 3 статті 314 КПК у підготовчому судовому засіданні суд закриває провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4-8 частини 1, а також частини 2 статті 284 цього Кодексу.
Крім указаного, суд апеляційної інстанції зважив на доводи, наведені в апеляційній скарзі обвинуваченої, щодо розгляду клопотання про повернення обвинувального акта та зазначив, що такі підстави, не вказують на порушення кримінального процесуального закону. Крім того, як убачається з матеріалів кримінального провадження, ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 30 листопада 2016 року

задоволено апеляційну скаргу прокурора та визначено: повернути обвинувальний акт до суду першої інстанції для розгляду на стадії підготовчого судового провадження (т.1 а.с.108).
До того ж оскаржувана ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статті 419 КПК, а доводи, наведені в касаційній скарзі обвинуваченої, щодо порушення її права на захист не зайшли свого підтвердження, а її посилання на практику Європейського суду з прав людини стосовно позбавлення її права належним чином захищати себе від пред`явленого обвинувачення є неспроможними з огляду на таке.
Так, стаття 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод гарантує право на справедливий суд, вона не встановлює ніяких правил стосовно допустимості доказів чи способу їх оцінки. Це питання регулюється головним чином, національним законодавством та судами. Тобто, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди аргументувати прийняті рішення, це не можна розуміти як вимогу надавати вичерпну відповідь на кожне питання, порушене стороною під час судового розгляду справи. З огляду на таке, суд не вбачає порушення права на захист ОСОБА_6 , як і порушення її права щодо захисту від обвинувачення, оскільки кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення має особливий порядок розгляду, який регламентується наведеними нормами кримінального процесуального закону, з урахуванням того, що кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 закрито. Крім того, скаржниця у своїй касаційній скарзі лише вказує на незаконність обвинувального акта, що судами було перевірено, з огляду на матеріали кримінального провадження.
Отже, суд апеляційної інстанції правильно визнав доводи, зазначені в апеляційній скарзі ОСОБА_6 , необґрунтованими та навів належні й достатні мотиви для їхнього спростування.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би безумовною підставою для скасування судових рішень, суд не встановив.
З огляду на викладене колегія суддів не вбачає підстав, які б вказували на незаконність судових рішень.
А зміст касаційної скарги ОСОБА_6 та наведені доводи не спростовують правильності рішень судів першої та апеляційної інстанцій щодо закриття кримінального провадження у зв`язку з відмовою потерпілої від обвинувачення.

Таким чином, касаційна скарга захисника задоволенню не підлягає.
Зважаючи на наведене та керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, пунктом 4 параграфу 3 розділу 4 Закону України від 3 жовтня 2017 року №2147-VIII, Суд
ухвалив:
Ухвалу Томашпільського районного суду Вінницької області від 25 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 9 березня 2017 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а її касаційну скаргу без задоволення.
Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3