АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1289/17 Справа № 208/1125/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2017 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7

представника потерпілого ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9 СА

розглянувши 31 жовтня 2017 року у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро кримінальне провадження № 0000181 за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_7 на вирок Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 травня 2017 року щодо:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровськ,громадянина України, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, в останнє: 21.03.2012 Заводським районним судом за ч.2 ст.185 КК України, позбавлення волі на строк 2 роки. На підставі ч.4 ст.70 КПК України шляхом поглинання за вироком Заводського райсуду від 15.02.2012 року до 3 років 6 місяців позбавлення волі. 31.10.2013року ухвалою Синельниківського міськрайсуду Дніпропетровської області за ст.82 КК України невідбутий строк 1 рік 6 місяців 7 днів позбавлення волі замінено на обмеження волі.
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.

В апеляції:

- потерпілий ОСОБА_7 , не оспорюючи правильності кваліфікації, обставин справи та доведеності вини обвинуваченого, просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання та постановити свій, яким визнати ОСОБА_10 винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначити покарання з позбавленням волі. В іншій частині вирок залишити без змін.

В обґрунтування апеляційної скарги, зазначає, що висновки суду, щодо необхідності звільнення ОСОБА_10 від відбування покарання, призначеного вироком суду з випробуванням недостатньо обґрунтований, оскільки суд достатньою мірою не прийняв до уваги інші обставини справи, зокрема ставлення до вчиненого самого ОСОБА_10 , який протягом досудового слідства, судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції на словах щиро каявся у скоєному, але не вчиняв ніяких дій, які б свідчили про його щире каяття, не відшкодував потерпілому хоча б частково спричинену майнову шкоду, не прийняв ніяких мір для працевлаштування з метою отримання доходу для відшкодування майнової шкоди. Також судом не враховано, що ОСОБА_10 , неодноразово судимий саме за корисливі злочини, на шлях виправлення не став та продовжує вчиняти кримінальні правопорушення.

Цим вироком, дії ОСОБА_10 кваліфіковані як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднаними із проникненням у житло, вчиненим повторно і визнано винним у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначено покарання у виді п`яти років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.75 КК України звільнено ОСОБА_10 від відбування покарання, призначеного вироком суду з іспитовим строком три роки. Відповідно до п.1,2 ч.1, п.2 ч.2 ст.76 КК України покладено на ОСОБА_10 певні обов`язки.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 матеріальну шкоду в сумі 4276,00 грн.

Питання щодо судових витрат та речових доказів вирішено судом у відповідності до вимог закону.

Цим вироком, ОСОБА_10 , визнано винним та засуджено за вчинення злочину за таких обставин.

Повторно, 23.01.2017 приблизно о 20:40 год., ОСОБА_10 , перебуваючи за місцем мешкання, маючи прямий злочинний умисел на викрадення чужого майна, переліз через паркан, та проник до місця мешкання свого сусіда ОСОБА_11 та реалізуючи свій злочинний умисел, приблизно о 20:45 годин, перебуваючи на території домоволодіння АДРЕСА_2 , ОСОБА_10 , цілковито усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, розуміючи, що своїми діями здійснює викрадення чужого майна, скориставшись тим, що у домоволодінні нікого не було, пробив стіну в нежитловому приміщенні (сараї) яке розташоване з правої сторони від входу даного домоволодіння, таємно з корисливих мотивів викрав дві бочки з чорного металу об`ємом по 200 літрів кожен та чотири дерев`яні бухти з мідним кабелем довжиною по 305 м кожний, які знаходились в нежитловому приміщенні (сараї) на підлозі, чим завдав потерпілому ОСОБА_7 матеріального збитку у розмірі 4276,00 грн. Викраденим майном ОСОБА_10 розпорядився на власний розсуд.

Заслухавши потерпілого та його представника, які підтримали в повному обсязі доводи та вимоги апеляційної скарги, обвинуваченого та прокурора, які кожен окремо просили залишити вирок без змін, та перевіривши і проаналізувавши доводи, які викладені в апеляції і співставивши їх з матеріалами кримінального провадження, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд першої інстанції встановив, що обвинувачений ОСОБА_10 повністю визнав свою вину в інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення, в зв`язку з чим, керуючись ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів на підтвердження винуватості обвинуваченого, на чому інші учасники кримінального провадження не наполягали.

Оскільки суд першої інстанції розглянув дане кримінальне провадження у порядку положень ч.3 ст. 349 КПК України, та висновки суду стосовно фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення, доведеності вини ОСОБА_10 у вчиненні ним кримінального правопорушення та правильність правової кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 185 КК України, в апеляційній скарзі потерпілого не оспорюються, інші учасники кримінального провадження апеляційних скарг не подавали, то вказані обставини судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Даних, які б свідчили, що у кримінальному провадженні допущено істотне порушення норм кримінального процесуального закону, які б тягли за собою безумовне скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

Стосовно доводів потерпілого щодо неправильного застосування кримінального закону з підстав невідповідності призначеного судом покарання ОСОБА_10 з застосуванням до нього положень ст. 75 КК України, ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість призначеного йому покарання, з посиланням на те, що суд не надав належної оцінки ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, відношенню обвинуваченого до скоєного, колегія суддів, вважає необґрунтованими та безпідставними і такими, що спростовуються матеріалами справи, оскільки такі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів і обставин.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, яка передбачає загальні засади призначення покарання і через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, суд, призначаючи покарання у кожному конкретному випадку має дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Відповідно до ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Матеріалами кримінального провадження підтверджено, що призначене обвинуваченому ОСОБА_10 покарання визначене в межах санкції ч.3 ст. 185 КК України з застосуванням до основного покарання положень ст. 75 КК України, в повному обсязі відповідає вказаним вище нормам закону.

Так, вирішуючи питання про призначення покарання і звільнення обвинуваченого ОСОБА_10 від відбування основного покарання з випробуванням, суд першої інстанції врахував тяжкість вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який раніше судимий, повністю визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, щиро розкаявся, задовільно характеризується, не перебуває на обліку у лікаря нарколога, психіатра, проживає разом з матір`ю, вітчимом, неповнолітньою сестрою, обставини, що пом`якшують покарання щире каяття, обставину, що обтяжують покарання рецидив злочину.

Вказаним обставинам, суд надав у сукупності належну і обґрунтовану оцінку і прийшов до законного і справедливого висновку з врахуванням обставин справи про можливість звільнення обвинуваченого від відбуття основного покарання з випробуванням в термін три роки.
Також судом було враховано, досудову доповідь, яка містить формалізовану інформацію, що характеризує обвинуваченого ОСОБА_10 , від 14.04.2017 року № 1648, отриману від Заводського районного сектору Кам`янського міського відділу південно-східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації, яка містить соціально-психологічну характеристику обвинуваченого, відповідно до якої ОСОБА_10 неконфліктний, доброзичливий, не має шкідливих звичок, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб оцінюється як середній, та висновок органу пробації про можливість виправлення його без позбавлення волі на певний строк або на розгляд суду.
Призначене покарання ОСОБА_10 вироком суду, в повній мірі відповідає вимогам статей 50, 65, 75 КК України, оскільки, враховуючи обставини справи, особу обвинуваченого, його соціальні зв`язки, на переконання колегії суддів, воно є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому підстав вважати його м`яким, не вбачається.

Щодо посилання потерпілого в апеляції на наявність судимості у обвинуваченого, та те, що ОСОБА_10 не прийняв ніяких мір для працевлаштування з метою отримання доходу для відшкодування майнової шкоди то само по собі окремо від інших даний факт не є достатньою підставою для визначення обвинуваченому покарання більш суворого ніж призначив суд першої інстанції, тобто без застосування вимог ст. 75 КК України, оскільки згідно ст.67 КК України вказані обставини не відноситься до таких, що обтяжують покарання.

З огляду на викладене, апеляційний суд не знаходить підстав для скасування вироку в частині покарання ОСОБА_10 , з мотивів, наведених в апеляційній скарзі потерпілого.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції, вважає його законним і обґрунтованим, вирок суду ухвалений згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог кримінального та процесуального закону і на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав, а тому підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області, щодо ОСОБА_10 , за ч. 3 ст. 185 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.
Судді:
_______________ ______________ ____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4