Номер провадження 1-кс/643/2078/17
УХВАЛА

Згідно інформації Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради на теперішній час існують документи про готовність об`єкта житлового будинку по АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_1 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 до експлуатації, що надає замовнику право отримати технічні паспорти, інші документи та здійснити продаж квартир без відшкодування шкоди, завданої державі.
Посилаючись на положення ст. 170 КПК України щодо мети та завдань арешту майна, наявність підстав стверджувати про можливе відчуження, розпорядження, користування майном, а саме квартирами в будинку за вказаною адресою, а також його пошкодження, псування, знищення, перетворення, для забезпечення відшкодування завданої шкоди слідчий просить накласти арешт на багатоквартирний житловий будинок, що розташований на земельних ділянках по АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_1 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 .
В суді прокурор підтримав клопотання, дав пояснення відповідно до викладених в ньому обставин та додатково зазначив, що кваліфікація вчиненого кримінального правопорушення є попередньою і може змінюватись в ході розслідування. Склад ст. 356 КК України передбачає завдання шкоди, в тому числі державним інтересам, що має місце і підтверджується відповідними розрахунками, отже накладення арешту на вказане майно має, крім іншого, забезпечити відшкодування завданої шкоди.
Представник володільця майна проти клопотання заперечував, зазначивши, що підстав для реєстрації кримінального провадження за фактом незаконного зняття родючого шару ґрунту та самовільного захвату земельної ділянки за ст. 356 КК України не було, так як відповідальність за це передбачена іншими статтями КК України, а досудове розслідування кримінального правопорушення за ознаками ст. 356 КК України має відбуватись в порядку приватного обвинувачення. ОСОБА_6 здійснює будівництво багатоповерхового житлового будинку на власній земельній ділянці, при цьому використовує її за цільовим призначенням, отже про самоправство не може йти мови. Майно, на яке заявник просить накласти арешт, не відповідає вимогам ч. 2 ст. 167 КПК України, осіб, яким могла б бути завдана шкода, не встановлено, цивільний позов не заявлений, а сам арешт майна не відповідає вимогам співмірності з розміром шкоди, на спричиненні якої наполягає прокурор.
В ході розслідування проведено огляд земельної ділянки, на якій здійснюється будівництво, і виявлений факт самовільного зайняття земельних ділянок та зняття родючого шару ґрунту без отримання спеціального дозволу. Шкода, завдана вказаними діями, оцінена в розмірі 696599,75 грн.
Відповідні відомості до ЄРДР не внесено, правової кваліфікації цим обставинам не надано.
Разом з тим з матеріалів кримінального провадження вбачається, що перелічені земельні ділянки, на яких здійснюється будівництво, на праві власності належать ОСОБА_6 та мають цільове призначення будівництво і обслуговування багатоквартирного житлового будинку; 22.03.2016 в Департаменті Державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області зареєстрована декларація про початок виконання будівельних робіт (а.с. 7-16).
Спираючись на викладене твердження прокурора про здійснення будівельних робіт самовільно, всупереч установленому законом порядку та завдання при цьому значної шкоди державним інтересам, відомості про що внесено до ЄРДР, є безпідставним.
Тем не менш, прокурор наполягає на завданні значної шкоди державі в наслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України. В основу цього твердження покладені дані, зафіксовані в протоколі огляду від 19.07.2017, здійсненому у кримінальному провадженні та довідки розміру шкоди, заподіяної в наслідок самовільного зайняття земельної ділянки при будівництві багатоповерхового житлового будинку по АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_1 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 та розміру шкоди внаслідок зняття ґрунтовного покриву при будівництві, проте перелічені довідки і матеріали кримінального провадження не містять даних про фактичні межі самовільно зайнятої земельної ділянки, її власника, актів, на підставі яких вони складені, та, крім того, будь-якого підтвердження, що знятий шар ґрунту є/був родючим.
Разом з тим, відомості про інше кримінальне правопорушення, як то самовільне зайняття земельної ділянки чи зняття родючого шару ґрунту до ЄРДР не вносились, хоча відповідальність за самовільне зайняття земельної ділянки, яким завдано значної шкоди її законному володільцю або власнику, передбачена спеціальної нормою ст. 197-1 КК України, а за незаконне заволодіння ґрунтовим покривом (поверхневим шаром) земель, якщо це створило небезпеку для життя, здоров`я людей чи для довкілля ст. 239-1 КК України.
Зняття та перенесення ґрунтового покриву земельних ділянок без спеціального дозволу, про що йдеться в інформації Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, а також невиконання умов зняття, збереження і використання родючого шару ґрунту взагалі є адміністративним правопорушенням (ст. 53-3 КУпАП).
Частиною 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Жодну з перелічених цілей арешт майна багатоквартирного жилого будинку у кримінальному провадженні, відкритому за ст. 356 КК України забезпечити не здатен.
До того ж слід зазначити про відсутність підтвердження введення вищевказаної будівлі в експлуатацію, реєстрації права власності на неї, що фактично робить неможливим накладення арешту на будівлю саме як на багатоквартирний житловий будинок.
Навіть якщо допустити, що накладення арешту на багатоквартирний житловий будинок у кримінальному провадженні, відкритому за ст. 356 КК України виправдовує хоча б одну мету, про яку йдеться в ч. 2 ст. 170 КПК України, слід звернути увагу на загальні правила застосування заходів забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 132 КПК України, в ч. 3 якої вказано, що застосування заходів кримінального провадження (одним видом з яких є арешт майна), не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Санкція ст. 356 КК України передбачає штраф до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправні роботи на строк до двох років, або арешт на строк до трьох місяців, тобто вказаний злочин є злочином невеликої тяжкості. Підстав стверджувати, що арешт майна має забезпечити відшкодування завданої шкоди у суду не має, так як цивільний позов не заявлений, власник, якому фактично могла б бути завдана шкода, не встановлений, отже не можна казати про доведеність прокурором хоча б однієї з обставин, перелічених в ч. 3 ст. 132 КПК України.
Частиною 8 ст. 170 КПК України передбачено, що вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, проте викладені в клопотанні вимоги не можна вважати співмірними навіть з шкодою, на спричиненні якої наполягає прокурор.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Проаналізувавши приведені прокурором доводи для накладення арешту та заперечення представника володільця майна, дослідивши як окремо, так і в сукупності всі обставини кримінального правопорушення, за ознаками якого внесено відомості до ЄРДР, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання.
Керуючись ст.ст. 170-173, 309, 376, 395 КПК України, -
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду Харківської області протягом 5 днів з дня її оголошення, а особою, яка не викликалась до суду в той самий строк з дня отримання нею копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1