Справа № 159/506/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/703/17 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Макіївки Донецької області, на ухвалу Сихівського районного суду м.Львова від 10 травня 2017 року про відмову у задоволенні його заяви про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,
з участю прокурора ОСОБА_7 ,
засудженого ОСОБА_6 ,
встановила:

вищевказаною ухвалою відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, засуджений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, зі змісту якої вбачається, що останній просить застосувати до нього умовно-дострокове звільнення.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог засуджений ОСОБА_6 покликається на те, що, перебуваючи у виправній колонії №48, жодного разу не порушував режиму утримання та не працевлаштований через скорочення обсягів виробництва.
Окрім цього, апелянт мотивує апеляційні вимоги своїм поганим станом здоров`я та похилим віком.
Заслухавши доповідача, засудженого на підтримання поданої апеляційної скарги, прокурора, який заперечив проти поданої апеляційної скарги та вважає рішення суду першої інстанції законним, перевіривши матеріали провадження та доводи скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає до задоволення.
Згідно з матеріалами провадження, засуджений ОСОБА_6 звернувся до місцевого суду із заявою, в якій просить застосувати до нього ст.81 КК України та звільнити з місць позбавлення волі умовно-достроково.
ОСОБА_6 засуджений 11.03.2015 року Ковельським міськрайонним судом Волинської області за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, на три роки шість місяців позбавлення волі.
Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 02 березня 2016 року до засудженого застосовано Закон України від 26 листопада 2015 року №838-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання».
На день розгляду подання засуджений відбув 2/3 строку покарання.
Згідно з наданою адміністрацією установи виконання покарань характеристикою на засудженого ОСОБА_6 , останній прибув до Львівської виправної колонії №48 08 лютого 2016 року.
За час перебування в установі зарекомендував себе посередньо, в цілому дотримувався вимог правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань та Кримінально-виконавчого кодексу України, проте в особистості засудженого позитивних змін, які б свідчили про його прагнення до виправлення та ре соціалізації, не відбулось. Порушень встановленого порядку відбування покарань не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався. Заходи заохочення та стягнення не застосовувались.
Заходи виховного та профілактичного характеру відвідує регулярно, але під контролем персоналу установи, не завжди робить для себе правильні висновки.
Участь у суспільно-корисній праці щодо покращення комунально-побутових умов для засуджених відділення та роботах з благоустрою колонії приймає лише в порядку черговості, власної ініціативи при цьому не проявляє.
На профілактичному обліку не перебуває.
За характером спокійний, але досить хитрий, при розмові приховує свої справжні наміри, включений до програм диференційованого впливу «Фізкультура і спорт» та «Духовне відродження», які виконує формально, до їх реалізації не прагне. Соціальні зв`язки з рідними та близькими підтримує шляхом листування.
17 березня 2016 року, 02 червня 2016 року та 12 січня 2017 року рішеннями адміністративної комісії Львівської виправної колонії №48 визнаний таким, що не став на шлях виправлення та не заслуговує на застосування заохочувальних норм, передбачених ст.ст.100, 101 КВК України та ст.ст.82, 81 КК України.
Як встановлено судом, засуджений ОСОБА_6 до праці на виробництві установи не залучається у зв`язку із скороченням обсягів робіт.

Згідно зі ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі, може бути застосовано умовно-дострокове звільнення, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети передбаченої ст.50 КК України.

Поряд з тим, єдиною і достатньою підставою умовно-дострокового звільнення є досягнення однієї з цілей покарання виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці в процесі відбування покарання. Під сумлінною поведінкою розуміється не тільки пасивна форма поведінки засудженого, яка полягає у стримуванні від порушень режиму відбування покарання, а й прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин.

Ураховуючи негативну характеристику засудженого ОСОБА_6 та висновки адміністративної комісії Львівської виправної колонії №48, його поведінку за весь час відбування покарання, колегія суддів апеляційного суду погоджується із рішенням суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_6 своєю поведінкою протягом усього часу відбування покарання не довів становлення його на шлях виправлення, тобто прагнення до такого виправлення, позитивні зрушення в його поведінці і ставленні до праці, які свідчать про успішне здійснення процесу виправлення, що може ефективно продовжуватися і в умовах перебування на волі.

Доводи апеляційної скарги щодо похилого віку та поганого самопочуття засудженого не підлягають до задоволення, з огляду на те, що ані на час розгляду заяви у суді першої інстанції, ані під час апеляційного розгляду не встановлено даних про стан здоров`я ОСОБА_6 , які б свідчили про неможливість подальшого відбування останнім покарання в умовах позбавлення волі, та такі в силу положень закону про кримінальну відповідальність не є підставами для умовно-дострокового звільнення.

Щодо покликань апелянта про недопущення ним порушень встановленого порядку відбування покарань, то такі не заслуговують на увагу, адже належне дотримання умов відбування покарання в колонії є обов`язком засудженого, відтак таке не може бути безумовним свідченням виправлення особи.
Ураховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції з дотриманням норм кримінального процесуального та кримінального закону прийняв законне рішення, яке належно мотивоване, а тому підстав для його скасування не вбачається.
Керуючись ст.ст.404, 405, 539 КПК України,
п о с т а н о в и л а:
ухвалу Сихівського районного суду м.Львова від 10 травня 2017 року, якою відмовлено у задоволенні заяви про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_6 , залишити без змін, його апеляційну скаргу - без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та не може бути оскаржена у касаційному порядку.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4