печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 жовтня 2017 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі - ОСОБА_2 , за участю представника особи, в інтересах якої подано клопотання, адвоката ОСОБА_3 , розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання представника ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна,

В С Т А Н О В И В :
Адвокат ОСОБА_3 , в інтересах власника майна ОСОБА_4 , звернувся до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0005804 від 05.09.2015 року.
В обґрунтування клопотання зазначає, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 29.04.2016 року було задоволено клопотання про арешт майна у кримінальному провадженні та накладено арешт на автомобіль моделі «BMW X 6», чорного кольору, 2013 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з забороною користування, розпорядження та відчуження автомобіля на користь третіх осіб.
Вказує, що існування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження порушує права та інтереси ОСОБА_4 , як законного власника автомобіля, оскільки згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу вказаний автомобіль з 20.08.2013 року зареєстрований за ним. Крім того, ОСОБА_4 не має необхідного процесуального статусу підозрюваного, обвинуваченого або ж особи, яка в силу закону може нести цивільну відповідальність та не вчиняв будь-яких дій, що мають ознаки злочинів та досліджуються у кримінальному провадженні. Автомобіль моделі «BMW X6» не має ознак легалізації викрадених на території України автомобілів елітних моделей, які в підрозділах Головного сервісного центру МВС України реєструвалися під видом аналогічного автомобіля, що офіційно зареєстрований в базі даних ДАІ на території АР Крим, яка вважається тимчасовою територією, що підтверджується Висновком експертного дослідження № 11/8041/14080 від 16.11.2016 року, а отже не є речовим доказом у кримінальному провадженні. Вважає, з огляду на ст. 170 КПК України та практику Європейського суду, що вжитий захід забезпечення кримінального провадження перешкоджає реалізації права власності особи, а арешт не може бути накладено на майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, тому просить скасувати арешт на вказаний автомобіль.
В судовому засіданні представник власника майна адвокат ОСОБА_3 клопотання підтримав з викладених в ньому підстав, просив його задовольнити, додатково наддавши Контракт № 13-2378 від 14.08.2013 року, Акт прийому-передачі автомобіля від 16.08.2013 року та докази про сплату вартості автомобіля.
Слідчий в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду клопотання повідомлявся належним чином, заперечень на клопотання суду не надав та слідчим суддею визнано можливим розглядати клопотання у його відсутності.
Згідно ч. 1 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.
Слідчий суддя, заслухавши пояснення представника власника майна адвокат ОСОБА_3 , дослідивши в нарадчій кімнаті матеріали клопотання дійшов наступних висновків.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Таким чином, виходячи з наведених положень ст. 174 КПК України, питання про скасування арешту розглядається слідчим суддею за відповідним зверненням осіб, визначених частиною першої цієї статті.
В судовому засіданні встановлено, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0005804 від 05.09.2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України за фактом незаконного заволодіння автотранспортним засобом. В ході здійснення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні встановлено спосіб легалізації викрадених на території України автомобілів елітних моделей, які в підрозділах Головного сервісного центру МВС України реєструвались під видом аналогічного автомобіля, що офіційно зареєстрований в базі даних ДАІ на території АР Крим, що на даний час вважається тимчасово окупованою територією. Дані обставини підтверджуються також рапортом ДВБ Національної поліції України згідно, якого ряд транспортних засобів, які офіційно є зареєстрованими в Регіональному сервісному центрі МВС в м. Києві є викраденими на території України.
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 29.04.2016 року задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС ГСУ НП України ОСОБА_5 та накладено арешт на автомобіль моделі «BMW X6», чорного кольору, 2013 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з забороною користування, розпорядження та відчуження автомобіля на користь третіх осіб.
При судовому розгляді клопотання про арешт майна слідчий суддя повинен перевірити відповідність змісту клопотання вимогам закону, з`ясувати питання наявності правових підстав для накладення арешту та доцільності його накладення в межах даного кримінального провадження (ст. ст. 171, 173 КПК України).
Натомість, при розгляді клопотання, поданого в порядку ст. 174 КПК України, слідчий суддя не надає оцінку дотриманню вимог закону при постановленні ухвали від 29.04.2016 року про арешт майна та її законності, що є виключною прерогативою суду апеляційної інстанції, а лише оцінює доводи клопотання в частині обґрунтованості підстав для скасування раніше накладеного арешту.
Так, відповідно до ч. 1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Заходи забезпечення кримінального провадження, зокрема арешт майна, носить у собі тимчасовий характер.
При накладенні арешту на автомобіль моделі «BMW X6», слідчим суддею, з огляду на дані досудового розслідування в кримінальному провадженні, було встановлено наявність достатніх правових підстав для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, з метою збереження речових доказів, а саме те, що транспортний засіб відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, оскільки є об`єктом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, відомості щодо вчинення якого внесено до ЄРДР.
Проте, під час розгляду вказаного клопотання про скасування арешту майна, слідчим не надано суду допустимих, в розумінні ст. 86 КПК України, доказів на підтвердження того, що арештоване майно було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Крім того, представником власника майна було надано копію Висновку експертного дослідження № 11/8041/14080 від 16.11.2016 року в якому встановлено, що номер кузова НОМЕР_2 , номер двигуна НОМЕР_3 , наданого на дослідження транспортного засобу BMW X6 номерний знак НОМЕР_1 не змінювалися, а бланк наданого на дослідження документа «Свідоцтво про реєстрацію ТЗ» серія НОМЕР_4 відповідає бланкам, які знаходяться в офіційному обігу.
Наведені обставини свідчать про відсутність підстав для накладення арешту саме з метою забезпечення збереження речового доказу, а іншої мети ініціатором клопотання про накладення арешту не було зазначено та не було визначено слідчим суддею під час розгляду такого клопотання.
Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.
У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22.09.1994, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49-62, від 10.05.2007). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23.09.1982 у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21.02.1986 у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).
Частиною 10 статті 170 КПК України встановлено, що не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
З долучених до матеріалів клопотання документів вбачається, що ОСОБА_4 підпадає під поняття добросовісного набувача та набув право на вказаний транспортний засіб 20.08.2013 року, в той час як відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України за фактом незаконного заволодіння автотранспортним засобом, були внесені до ЄРДР 05.09.2015 року.
Як встановлено п. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Виходячи з викладеного, враховуючи зміст фабули кримінального правопорушення та тривалість досудового розслідування, слідчий суддя приходить до висновку, що доводи клопотання про скасування арешту є обґрунтованими, а наданими матеріалами доведено відсутність підстав для арешту майна, а також ту обставину, що однією з засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, тоді як орган досудового розслідування не представив слідчому судді належних доказів для безспірного висновку щодо необхідності продовження дії даного заходу забезпечення кримінального провадження, та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, слідчий суддя вважає за необхідне задовольнити клопотання представника власника майна ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_3 та скасувати арешт.
За таких обставин, керуючись ст.ст. 174, 309 КПК України, слідчий суддя,
У Х В А Л И В :
Клопотання представника ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна задовольнити.
Скасувати арешт на автомобіль моделі «BMW X6», чорного кольору, 2013 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та заборону користування, розпорядження та відчуження його на користь третіх осіб, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 26.04.2016 року у справі № 757/20839/16-к.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1