1-кп/357/1214/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14.11.2017 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю заступника військового прокурора Білоцерківського гарнізона ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду №1 угоду про визнання винуватості між обвинуваченим та прокурором військової прокуратури Білоцерківського гарнізона у кримінальному провадженні №0000061 від 15.08.2017 року по обвинуваченню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Калинівка Каховського району Херсонської області, громадянина України, одруженого, раніше не судимого, із середньою спеціальною освітою, 28 лютого 2016 року прийнятий на військову службу за контрактом, який перебуває в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , молодшого сержанта, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , у вчиненні злочину, передбаченого ст.407 ч.4 КК України,-

В С Т А Н О В И В:
Відповідно до ст.ст. 1, 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», Указів Президента України «Про часткову мобілізацію»:

- від 17 березня 2014 року №303/2014, затвердженого Законом України від 17 березня 2014 року № 1126-VII;

- від 6 травня 2014 року № 454/2014, затвердженого Законом України від 6 травня 2014 року № 1240-VII ;

- від 21 липня 2014 року № 607/2014, затвердженого Законом України від 22 липня 2014 року № 1595-VII;

- від 14 січня 2015 року № 15/2015, затвердженого Законом України від 15 січня 2015 року № 113-VIII,

з 18 березня 2014 року в Україні діє особливий період, що охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що будучи молодшим сержантом, 28 лютого 2016 року прийнятим на військову службу за контрактом та відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 (з 30 червня 2017 року військова частина НОМЕР_1 ) (по стройовій частині) від 16 серпня 2016 року №241 призначеним на посаду стрільця-помічника гранатометника 1 механізованої роти 1 механізованого батальйону цієї ж військової частини, яка дислокується по АДРЕСА_2 , 29 січня 2017 року згідно з наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 (по стройовій частині) №30 зарахованим в розпорядження командира цієї ж військової частини, в період з 12 по 28 липня 2017 року перебував на лікуванні в лікувальних закладах та 31 липня 2017 року мав прибути до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , під час проходження військової служби молодший сержант ОСОБА_5 , як військовослужбовець Збройних Сил України, повинен був керуватися вимогами ч.ч. 1, 3, 9 ст. 1, ч.ч. 1-4, 6, 13 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 4, 9, 11, 16 Статуту внутрішньої служби ЗС України та ст. 4 Дисциплінарного статуту ЗС України, які зобов`язують його свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та не допускати негідних вчинків, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг завдань, доручених йому за посадою, однак являючись військовослужбовцем Збройних Сил України і достовірно знаючи вимоги керівних документів, що регламентували його діяльність, молодший сержант ОСОБА_5 31 липня 2017 року, діючи в порушення вищевказаних вимог Закону, бажаючи тимчасово ухилитись від несення обов`язків військової служби, без наказу або дозволу відповідних командирів і начальників, умисно, без поважних причин, в умовах особливого періоду не з`явився вчасно на службу з лікувального закладу до військової частини НОМЕР_1 , дислокованої по АДРЕСА_2 та в період з 31 липня по 15 серпня 2017 року ухилявся від обов`язків військової служби та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується у нез`явленні вчасно на службу без поважних причин, вчиненому в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчиненому особою, зазначеною в частині другій статті 407 КК України, тобто військовослужбовцем (крім строкової служби), - злочині, передбаченому ч. 4 ст. 407 КК України.

Обвинувачений визнав свою винуватість у вчиненні даного кримінального правопорушення, у вчиненому щиро розкаявся.

03.10.2017 року сторони кримінального провадження, заступник військового прокурора Білоцерківського гарнізона ОСОБА_3 з одного боку, та обвинувачений ОСОБА_5 з іншого боку, на підставі ст.ст.468, 469, 472 КПК України уклали угоду про визнання винуватості на наступних умовах: обвинувачений ОСОБА_5 , розуміючи наслідки укладення та затвердження угоди, а саме обмеження свого права оскарження вироку згідно з положеннями ст.394 і 424 КПК України, та відмову від здійснення прав, передбачених пунктом 1 частини 4 статті 474 цього Кодексу (зокрема, права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а він має право: мовчати і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення; допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подавати клопотання про виклик свідків і подавати докази, що свідчать на його користь), а також будучи обізнаним про наслідки невиконання угоди, які полягають у праві прокурора при невиконанні угоди протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутись до суду з клопотанням про скасування вироку, а у разі умисного невиконання ним угоди - бути притягнутим до кримінальної відповідальності за ст. 389- 1 КК України, взяв на себе зобов`язання беззастережно визнати обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.407 КК України та погодився на призначення йому за цією статтею покарання у виді позбавлення волі на 3 роки зі звільненням його від відбування покарання за ст. 75 КК України з випробуванням, іспитовим строком 1 рік та покладенням на нього обов`язків, визначених ст. 76 КК України.

У судовому засіданні прокурор, розуміючи, що наслідком укладення та затвердження угоди для нього буде обмеження права оскарження вироку згідно з положеннями статей 394, 424 цього Кодексу та позбавлення права вимагати в подальшому притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності за відповідне кримінальне правопорушення, будучи обізнаним про своє право у випадку невиконання обвинуваченим угоди про визнання винуватості протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутись до суду з клопотанням про скасування вироку, просив угоду затвердити.

Вислухавши учасників кримінального провадження, переконавшись, що укладення угоди є добровільним, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або обіцянок чи будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені угодою, суд вважає, що угода підлягає затвердженню, на підставі такого.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 правильно кваліфіковані органом досудового розслідування, прокурором, оскільки своїми умисними діями, які виразились в нез`явленні вчасно на службу без поважних причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчиненому особою, зазначеною в частині другій статті 407 КК України, тобто військовослужбовцем (крім строкової служби), ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ч. 4 ст. 407 КК України.

Злочин, передбачений ч.4 ст.407 КК України, відповідно до ст.12 ч.4 КК України є тяжким злочином.

Зміст угоди відповідає вимогам ст.472 КПК України, підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, відсутні.

Обвинувачений ОСОБА_5 у вчиненому щиро розкаявся, беззастережно визнає свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення зазначені обставини визнаються судом такими, що пом`якшують відповідальність обвинуваченого.

Обставин, які обтяжують відповідальність ОСОБА_5 судом не встановлено.

При призначенні покарання суд приймає до уваги особу обвинуваченого ОСОБА_5 , який раніше не судимий, одружений, посередньо характеризується за місцем проходження служби, безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції на території Донецької області, а тому його виправлення можливе без ізоляції від суспільства, в умовах нагляду за його поведінкою уповноваженим органом з питань пробації.

Таким чином, враховуючи, що умови угоди не суперечать закону, правова кваліфікація кримінального правопорушення є правильною, фактичні підстави для визнання винуватості наявні, умови угоди не суперечать інтересам суспільства та не порушують прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб чи держави, виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань можливе, суд вважає, що підстави для відмови у затвердженні угоди, передбачені ч.7 ст.474 КПК України, відсутні, остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_5 слід призначити у виді позбавлення волі на 3 роки зі звільненням його від відбування покарання за ст. 75 КК України з випробуванням, іспитовим строком 1 рік та покладенням на нього обов`язків, визначених ст. 76 КК України, що узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості та не суперечить вимогам закону.

Згідно ст.469 ч.4 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо злочинів невеликої, середньої тяжкості чи тяжких злочинів.

Речові докази по справі, судові витрати відсутні, запобіжний захід обвинуваченому не обирався і підстав для застосування запобіжного заходу обвинуваченому до вступу вироку в законну силу не вбачаться.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 374 ,469, 474,475 КПК України , суд
У Х В А Л И В :
Затвердити угоду про визнання винуватості від 03.10.2017 року, укладену у кримінальному провадженні №0000061 від 15.08.2017 року за ст.407 ч.4 КК України між заступником військового прокурора Білоцерківського гарнізона ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 .

Визнати ОСОБА_5 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, на підставі якої призначити йому покарання у виді 3 років позбавлення волі.

В силу ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.

На підставі ст.76 ч.1 п.1,2 КК України на засудженого ОСОБА_5 покласти обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання та покласти згідно ст. 76 ч.2 п.2 КК України додатковий обов`язок не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Контроль за поведінкою засудженого ОСОБА_5 покласти на уповноважений орган з питань пробації за місцем проживання засудженого.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд з підстав, передбачених ст.394 КПК України протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1