Справа № 545/456/13- к
Провадження № 1/545/1/17
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"25" вересня 2017 р. Полтавський районний суд Полтавської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 за участю прокурора ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Полтава кримінальну справу за обвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Полтава , жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, не одружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має, не інвалід, не працює, раніше в силу ст.. 89 КК України не судимимй;
у вчиненні злочину, передбаченого ст.190 ч. 4 КК України,
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до обвинувального висновку, ОСОБА_5 обвинувачувався у тому, що діючи за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та невстановленими слідством особами, будучи обізнаними про те, що для надійного забезпечення галузей національної економіки та населення природним газом Кабінет Міністрів України постановою № 1729 від 27.12.2001 з подальшими змінами та доповненнями затвердив порядок забезпечення споживачів природним газом та встановив, що у 2006 році природний газ, ввезений на митну територію України за зовнішньоекономічними контрактами, реалізується Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України», а також суб`єктами господарювання, що мають ліцензію на провадження господарської діяльності з постачання природного газу за регульованим тарифом із застосуванням нульової ставки податку на додану вартість, ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та невстановлені слідством особи у липні 2007 року (так за текстом) заздалегідь домовились про те, що вони придбають в НАК «Нафтогаз України» імпортований газ за 0% ставкою податку на додану вартість, а реалізують цей газ промисловим споживачам з 20% ставкою оподаткування. Отримані в такий спосіб кошти обернуть на свою користь шляхом переведення їх в готівку.

При цьому ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 усвідомлювали та передбачали, що промислові споживачі здійснивши оплату за газ із 20% ставкою оподаткування, в подальшому звернуться відповідно до діючого законодавства до податкових інспекцій із заявами про повернення сплаченого ними податку на додану вартість, і не будуть висувати претензій до продавця, оскільки отримавши таке відшкодування заподіють матеріальну шкоду державі.

З метою уникнути кримінальної відповідальності та не бути викритим, як суб`єктами господарювання так і державними органами, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 та невстановлені слідством особи вирішили укласти угоди на придбання природного газу від імені суб`єкта господарської діяльності, службовими особами якого вони не були.

26.10.2005 ОСОБА_5 за попередньою домовленістю із ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з метою реалізації злочинного умислу спрямованого на заволодіння державними коштами в особливо великих розмірах, звільнився з посади директора ТОВ КВФ «Славія», зареєстрованого у виконкомі Полтавської міської ради сестрою ОСОБА_6 ОСОБА_8 , із часткою статутного фонду в розмірі 95% та ОСОБА_9 із часткою статутного фонду в розмірі 5%, а наступного дня, тобто 27.10.2005 засновники товариства призначили на цю посаду мешканця м. Полтави ОСОБА_10 , який не підозрював про злочині наміри обвинувачених.

Для перерахування та зняття коштів ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та невстановлені слідством особи вирішили використати печатки та інші документи приватного підприємства «Антрацитвуглезбут», «Імперіал», «Доненергоресурс» та ТОВ «Востокуголь», засновником та директором яких протягом 2003-2007 років був ОСОБА_7 .

Останній, діючи спільно з іншими співвиконавцями, у липні 2005 року відкрив в Полтавському ГРУ ЗАТ КБ «Приват Банк» розрахунковий рахунок ПП «Антрацитвуглезбут» № НОМЕР_1 , розрахунковий рахунок ПП «Імперіал» № НОМЕР_2 , розрахунковий рахунок МПП «Доненергоресурс» № НОМЕР_3 , та розрахунковий рахунок ТОВ «Восток-уголь» № НОМЕР_4 .

Наприкінці вересня 2005 року ОСОБА_6 та невстановлені слідством особи умисно склали в невстановленому місці та завірили відтиском печатки завідомо неправдивий наказ №1-30 від 30.09.2005 про призначення ОСОБА_6 начебто на посаду заступника директора ТОВ КВФ «Славія» з 01.10.2005, та завідомо неправдиву довіреність №14/1 від 14.10.2005 начебто про те, що ОСОБА_6 уповноважений здійснювати всі необхідні дії, пов`язані з підписанням угод і договорів на купівлю та реалізацію нафтопродуктів, газу скрапленого, газу природного в різних установах, організаціях та підприємствах, хоча останній офіційно у ТОВ КВФ «Славія» не працював.

Надалі ОСОБА_6 надав зазначені завідомо неправдиві документи у жовтні 2005 року до ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України», створивши враження про свою належність до ТОВ ВКФ «Славія», а службові особи ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України», не підозрюючи про злочинні наміри ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та невстановлених слідством осіб, уклали відповідно до діючого законодавства договори №0605-1694 від 26.10.2005 та №1228-2-0605-2854 від 28.12.2005 на постачання ТОВ КВФ «Славія» природного газу з нарахуванням податку на додану вартість за нульовою ставкою.

Продовжуючи реалізувати свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння державним майном, ОСОБА_6 у листопаді 2005 березні 2006 підшукав 45 суб`єктів господарської діяльності на території центральних та східних областей України, які, будучи введеними в оману щодо відсоткової ставки ПДВ на газ, уклали з ТОВ КВФ «Славія» в особі директора ОСОБА_10 договори постачання газу з нарахованою 20% ставкою ПДВ на загальну суму 674044037,23 грн., у т.ч. ПДВ за ставкою 20% - 91654775,13 грн.

ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 та невстановлені особи у системі «клієнт-банк» ТОВ КВФ «Славія» суму оплати природного газу від 45 суб`єктів господарської діяльності 569305067,57 грн., у т.ч. ПДВ 67569793,39 грн. перерахували на рахунок ДК «Газ України» та повернули споживачам попередню оплату 40108836,96грн., у т.ч. ПДВ 6519139, 50 грн.

Таким чином, сума податку на додану вартість за ставкою 20%, незаконно одержана від споживачів за договорами постачання газу ДК «Газ України, становила 17565842, 24 грн.

Надалі, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 та невстановлені особи, маючи доступ до системи «клієнт-банк», у листопаді-грудні 2005 перерахували з розрахункового рахунку ТОВ КВФ «Славія» на розрахунковий рахунок ПП «Антрацитвуглезбут» кошти у сумі 4581450 грн., ТОВ «Востокуголь» - 4863410 грн., а з них ОСОБА_7 на розрахунковий рахунок ПП «Імперіал» та МПП «Доненергоресурс».

Надалі ОСОБА_7 надав ОСОБА_5 для зняття коштів з рахунків ПП «Імперіал» та МПП «Доненергоресурс» чекові книжки цих підприємств, за допомогою яких ОСОБА_5 отримав у Полтавському ГРУ ЗАТ КБ «Приват Банк» 9444860 грн. начебто для закупки сільськогосподарської продукції, у дійсності передаючи упродовж листопада грудня 2005 року ОСОБА_7 в день їх отримання на території Павленківського парку по вул. Шведській у м. Полтава. Інша частина коштів у сумі 8120982,24 грн. була перерахована обвинуваченими та невстановленими особами на рахунки інших підприємств та використана на невстановлені слідством потреби.

Умисні дії ОСОБА_5 , які виразились у заволодінні чужим майном в особливо великих розмірах (17565842,24 грн., що у шістсот і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян на момент вчинення злочину) шляхом обману (шахрайство), вчинені за попередньою змовою групою осіб, кваліфіковані за ч. 4 ст. 190 КК України.

Допитаний у судових засіданнях підсудний ОСОБА_5 повністю заперечив винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, оскільки за час перебування на посаді директора ТОВ КВФ «Славія», що зробив на прохання свого знайомого ОСОБА_11 , фактично не брав участі у здійсненні фінансово-господарської діяльності товариства, у т.ч. пов`язаної із постачанням газу, не володіє знаннями щодо проведення господарської діяльності, пов`язаної з закупівлею та реалізацією природного газу та не знав, що товариство взагалі здійснювало таку діяльність. Після звільнення 26.10.2005 з посади директора жодного відношення до діяльності ТОВ КВФ «Славія» не мав. ОСОБА_10 він знав як родича свого товариша ОСОБА_12 , але заперечує факт обізнаності про те, що після нього посаду директора ТОВ ВКФ «Славія» обіймав саме ОСОБА_10 , не володіє відомостями про діяльність останнього на цій посаді.

Оглянуті судом документи у томах справи 1, 4,11 (фінансова звітність ТОВ КВФ «Славія», договори з ЗАТ «Київгазпостач» від 26.10.2005, накази та довіреності від імені ОСОБА_5 , у т.ч. довіреність на ім`я ОСОБА_6 від 14.10.2005, надана до ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України» тощо) містять явно відмінні один від одного за технікою виконання варіанти підписів від імені ОСОБА_5 .

Підсудний надав показання суду про обставини отримання у Полтавському ГРУ ЗАТ КБ «Приват Банк» готівкових коштів за чековими книжками ПП «Імперіал» та МПП «Доненергоресурс», наданими ОСОБА_7 , та передачі йому ж отриманих грошових коштів. ОСОБА_5 також пояснив, що часткове визнання винуватості за ч. 4 ст. 190 КК України під час досудового розслідування полягало саме у визнанні зазначеного факту.

Не заперечуючи факту заповнення від свого імені, як пред`явника, бланків чеків, на яких вже мались визнані оригінальними печатки зазначених підприємств та підписи їх керівників, у т.ч. самого ОСОБА_7 , як керівника МПП «Доненергоресурс», ОСОБА_5 пояснив, що підстав для сумнівів у достовірності наданих йому документів та законності вчинених дій у нього не було. Готівкові кошти видавались йому різними (черговими) операціоністами банківської установи без будь яких зауважень чи заперечень.

Підсудний вказав про відсутність підстав не довіряти ОСОБА_7 , який систематично виплачував йому грошову винагороду за отримання у банківській установі та подальшу передачу готівкових коштів.

Факт знайомства з ОСОБА_6 у 2005 році, як зі службовою особою ТОВ КВФ «Славія», обізнаність про те, що саме ОСОБА_6 обіймав посаду заступника директора ТОВ КВФ «Славія» та здійснював діяльність щодо укладення договорів на реалізацію природного газу, підсудний заперечив.

У відкритому судовому засіданні прокурор надав постанову про відмову від підтримання державного обвинувачення щодо ОСОБА_5 оскільки в ході детального дослідження матеріалів справи вважає недоведеним факт вчинення підсудним інкримінованого злочину.
Суд дослідивши матеріали справи, з`ясувавши думку прокурора , підсудного вважає клопотання прокурора тикам що підлягає до задоволення.
Так судом встановлено, що вироком Полтавського районного суду від 24.03.2014 за спільним з ОСОБА_5 епізодом обвинувачення за ч. 4 ст. 190 КК України ОСОБА_7 та ОСОБА_6 виправдані «за недоведеністю». При цьому ОСОБА_7 одночасно виправданий і за ч. 2 ст. 358 КК України, а дії ОСОБА_6 щодо підроблення офіційних документів (наказу про призначення заступником директора ТОВ КВФ «Славія» та доручення на представництво інтересів товариства при укладенні угод на постачання газу) перекваліфіковані з ч. 2 на ч. 4 ст. 358 КК України (використання завідомо підробленого документу), призначено покарання у виді штрафу у сумі 850 грн., від якого засуджений звільнений на підставі ст. 49 КК України.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 20.07.2015 зазначений вирок залишений без зміни, а касаційна скарга прокурора про перегляд рішень судів відхилена ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.02.2016.

Обґрунтовуючи необхідність ухвалення реабілітуючого рішення в частині обвинувачення за ч. 4 ст. 190 КК України, суди усіх інстанцій дійшли висновку про наступне:

зі змісту пред`явленого обвинувачення не можливо визначити, який державний орган, установу чи підприємство, конкретну посадову особу, уповноважену на представництво інтересів держави, обвинувачені за ч. 4 ст. 190 КК України ввели в оману з метою заволодіння державними грошовими коштами, у той час коли кримінальна відповідальність за ст. 190 КК України настає за заволодіння чужим майном шляхом обману або зловживання довірою конкретно визначених потерпілих;

про те, що у 2006 році природний газ буде реалізовуватись за регульованим тарифом із застосуванням нульової ставки ПДВ обвинуваченим за цим епізодом не могло бути відомо у вересні жовтні 2005 року, на чому наполягає прокурор, оскільки таке рішення було прийняте постановою Кабінету міністрів України № 224 лише 02.03.2006;

прокурором не надано жодних доказів доступу обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до системи «клієнт банк», їх участі у перерахуванні коштів, отриманих за постачання природного газу, з розрахункових рахунків ТОВ КВФ «Славія» на розрахункові рахунки ПП «Антрацитвуглезбут» та ТОВ «Восток уголь», тоді як доступ до отримання грошових коштів та здійснення фінансово господарських операцій підприємства мають лише його керівник або головний бухгалтер. Згідно з висновком судово-економічної експертизи № 1547 від 30.05.2012 за наданими з матеріалами справи документами не надається за можливе визначити, чи проводились у листопаді-грудні 2005 перерахунки з розрахункового рахунку ТОВ КВФ «Славія» на розрахунковий рахунок ПП «Антрацитвуглезбут» коштів у сумі 4581450 грн., але визначено, що перерахування у цей же період коштів на рахунок ТОВ «Восток-уголь» у сумі 4863410 грн. не проводилось;

укладання угод ТОВ КВФ «Славія» з реалізації природного газу на митний території України, отриманого від ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України» за 20% ставкою оподаткування ПДВ у період діяльності з листопада 2005 по березень 2006 року не суперечить вимогам Закону України «Про податок на додану вартість», нарахування сум ПДВ було правильним, фактів порушення положень зазначеного Закону товариством за цей же період діяльності щодо нарахування ПДВ за ставкою 20% органами Державної податкової адміністрації України не встановлено, що підтверджується висновками судово-економічної експертизи № 1547 від 30.05.2012, за якими заперечується заподіяння збитків державі;

відсутність одностайності у вирішенні питання щодо оподаткування у 2005 році операцій з продажу ввезеного природного газу на митній території України у податкових та судових органах не доводить наявність в діях обвинувачених складу злочину. Аналіз чинного законодавства свідчить про те, що нарахування сум ПДВ за ставкою 20% при постачанні газу промисловим споживачам ТОВ КВФ «Славія» не суперечить положенням п.3 Постанови Кабінету Міністрів України № 1729 від 27.12.2001 року «Про забезпечення споживачів природним газом» у редакції, що діяла станом на 01.01.2006, оскільки положення про реалізацію газу за нульовою ставкою ПДВ стосувались виключно НАК «Нафтогаз України» та підприємств, вказаних у пункті третьому зазначеної Постанови, при реалізації безпосередньо ними природного газу іншим суб`єктам господарювання. Пунктом 6 «Порядку застосування нульової ставки податку на додану вартість за операціями з продажу на внутрішньому ринку природного газу, ввезеного на митну територію України відповідно до зовнішньоекономічних контрактів, укладених на виконання міжнародних договорів України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.04.2003 № 480, передбачено, що наступні операції з продажу природного газу, отриманого за операціями з оподаткуванням за нульовою ставкою податку на додану вартість, що здійснюється будь-якими іншими суб`єктами господарювання - платниками цього податку, у тому числі газотрейдерами, оподатковуються за його повною ставкою в установленому порядку незалежно від країни походження, умов поставок, форми проведення розрахунків та категорії споживачів.

Посилання сторони обвинувачення на порушення вимог Закону України «Про державний бюджет України на 2005 рік», «Про державний бюджет України на 2006 рік», в яких вказано, що операції з продажу ввезеного природного газу на митній території України, крім операцій з продажу такого газу для населення, бюджетних установ та інших споживачів, що не є платниками цього податку, оподатковуються за нульовою ставкою податку на додану вартість, є неспроможними з огляду на положення ч. 2 ст. 7 Закону України «Про систему оподаткування» № 1251-ХІІ від 25.06.1991, за якими зміна податкових ставок і механізм справляння податків і зборів (обов`язкових платежів) не можуть запроваджуватися Законом України про Державний бюджет України на відповідний рік; ст. 27 Бюджетного кодексу України щодо порядку подання та розгляду законопроектів, які впливають на доходну чи видаткову частину бюджетів; п.11.4 ст.11 Закону України «Про податок на додану вартість» № 16897-ВР від 03.04.1997, яким встановлено, що зміни порядку оподаткування податком на додану вартість можуть здійснюватися лише шляхом внесення змін до цього Закону окремим законом з питань оподаткування цим податком. У разі якщо іншим законом, незалежно від часу його прийняття, встановлюються правила оподаткування цим податком, відмінні від зазначених у цьому Законі, пріоритет мають норми цього Закону, а також абз. 6 ст.4, абз. 2 ст. 5 рішення Конституційного суду України № 1-29/2007 від 09.07.2007, за змістом яких законами про Державний бюджет України не можуть вноситися зміни, зупинятися дія чинних законів України, а також встановлюватися інше (додаткове) правове регулювання відносин, що є предметом інших законів України (аркуші вироку місцевого суду 43 45, ухвали суду апеляційної інстанції 16 - 18, аркуш 6 ухвали суду касаційної інстанції);

відповідно до висновку судово-економічної експертизи № 1547 від 30.05.2012 при документальному підтвердженні факту отримання готівкових грошових коштів ОСОБА_5 за період з 01.11 по 31.12.2005 з розрахункових рахунків ПП «Імперіал» (3098 тис. грн.) та МПП «Доненергоресурс» (13323700 грн.), визначити, що ці кошти початково здобуті саме від продажу ТОВ КВФ «Славія» природного газу з 01.11 по 31.12.2005, неможливо, оскільки на розрахункові рахунки ПП «Імперіал» грошові кошти від зазначеного ТОВ не надходили, а відомості щодо руху коштів на рахунку МПП «Доненергоресурс» в матеріалах справи відсутні.

Відшукати додаткову бухгалтерську документацію щодо руху коштів в обсязі клопотання, заявленого експертом, не надалось можливим.

Як вбачається з досліджених судом показань свідка ОСОБА_7 , упродовж досудового та судового слідства ним категорично заперечувались як знайомство з ОСОБА_5 , так і факти передачі йому чекових книжок з подальшим отриманням готівкових коштів, а також участь у будь-якій діяльності ТОВ КВФ «Славія», у т.ч. щодо постачання природного газу промисловим споживачам у 2005 2006 роках. Свідок неодноразово наголошував на неприязних стосунках з ОСОБА_6 , а також на тому, що документи та печатки ТОВ «Восток-уголь» та ПП «Антрацитвуглезбут» були незаконно отримані та утримувались ОСОБА_6 . Заперечував причетність до відкриття рахунків ПП «Імперіал» та МПП «Доненергоресурс» в Полтавському ГРУ ЗАТ КБ «Приват Банк».

З показань свідка ОСОБА_6 вбачається, що з ОСОБА_7 його познайомив ОСОБА_11 . У 2004 2005 роках бачив також і ОСОБА_5 , який працював у ОСОБА_11 . Свідку невідомо, хто саме складав та завіряв наказ №1-30 від 30.09.2005 про призначення його на посаду заступника директора ТОВ КВФ «Славія» з 01.10.2005 та довіреність №14/1 від 14.10.2005 про надання повноважень здійснювати всі необхідні дії, пов`язані з підписанням угод і договорів на купівлю та реалізацію природного газу, які він, вважаючи дійсними, подав в жовтні 2005 року до ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України» з подальшим укладенням договорів на постачання ТОВ КВФ «Славія» природного газу нульовою ставкою ПДВ, які він же на підставі згаданої довіреності підписав від імені товариства.

Визнавши, що він дійсно підшукував промислових споживачів природного газу, обговорюючи з ними умови і ціну постачання природного газу, ОСОБА_6 жодним чином не зазначав, що до такої діяльності був причетний або обізнаний про неї ОСОБА_5 , як і не зазначав про участь останнього в укладенні та реалізації договорів на постачання газу промисловим споживачам.

З досліджених у суді показань свідка ОСОБА_10 вбачається, що посаду директора ТОВ КВФ «Славія» обіймав тимчасово на прохання ОСОБА_12 , документи на підпис готувала бухгалтер товариства ОСОБА_13 . Він не видавав будь-яких документів щодо призначення ОСОБА_6 на посаду у товаристві або доручення на вчинення ним дій від імені ТОВ КВФ «Славія». Водночас з розмов з бухгалтером ОСОБА_13 випливало, що керівником товариства є ОСОБА_6 , який при зустрічі цікавився, як працює ОСОБА_10 на посаді, а бухгалтер посилалась на нього, як на особу, з якою погоджувались документи, що у подальшому підписував свідок.

Про те, що саме ОСОБА_6 відвідував офіс ТОВ КВФ «Славія», давав вказівки по роботі, а тому вона вважала його керівником, підтвердила і свідок ОСОБА_13 , яка також зазначила, що роботу у товаристві їй запропонував ОСОБА_12 . Допит останнього не здійснювався у зв`язку з його смертю.

За змістом досліджених доказів, у тому числі заслуханих під час судового слідства та оголошених при дослідженні доказів показань свідків представників контрагентів ТОВ КВФ «Славія» за договорами постачання природного газу, участь ОСОБА_5 у фінансово господарській діяльності зазначеного товариства у період ініціювання укладання та подальшого виконання зазначених договорів не підтверджується, як не підтверджується і наявність попередньої змови на вчинення шахрайських дій з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , повністю виправданими за цим епізодом обвинувачення.

Відсутні також і об`єктивні відомості про те, що ОСОБА_5 після звільнення з ТОВ у період вчинення інкримінованих йому протиправних дій мав доступ до системи «клієнт-банк» та використовував його для перерахунку коштів, отриманих за постачання природного газу ТОВ КВФ «Славія» незалежно від можливої правомірності чи протиправності таких дій.

Причетність до складання визнаних завідомо неправдивими наказу № 1-30 від 30.09.2005 про призначення ОСОБА_6 на посаду заступника директора ТОВ КВФ «Славія» та довіреності № 14/1 від 14.10.2005 від імені директора ТОВ КВФ «Славія» ОСОБА_5 про уповноваження ОСОБА_6 здійснювати необхідні дії, пов`язані з підписанням угод і договорів на купівлю та реалізацію нафтопродуктів, газу скрапленого, газу природного, поданими ОСОБА_6 у жовтні 2005 року з метою укладання зі службовими особами ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України» договорів №0605-1694 від 26.10.05 та №1228-2-0605-2854 від 28.12.05 на постачання ТОВ «ВКФ Славія» природного газу з нарахуванням ПДВ за нульовою ставкою, як це визнано встановленим обвинувальним вироком Полтавського районного суду від 24.03.2014, ОСОБА_5 органами досудового слідства не інкримінувалась та зібраними доказами об`єктивно не підтверджується.

Отже, реабілітуючим рішенням суду констатовано як відсутність події злочину, так і недоведеність наявності його складу у діяннях обвинувачених.

Виправдувальний вирок Полтавського районного суду від 24.03.2014 має преюдиціальну силу, зважаючи на те, що ОСОБА_5 обвинувачувався у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України саме за попередньою змовою з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та з їх безпосередньою участю.

Самостійне вчинення протиправних діянь, які б мали окрему юридичну кваліфікацію, органами досудового слідства ОСОБА_5 не інкримінувалось.

Відомостей про вчинення підсудним у межах пред`явленого обвинувачення самостійних дій, спрямованих на спричинення збитків державі, матеріали кримінальної справи не містять.

Факт отримання ОСОБА_5 у банківській установі готівкових грошових коштів, походження яких від незаконних операцій за договорами про постачання природного газу ТОВ КВФ «Славія» об`єктивно не доводиться, за чековими книжками з реквізитами підприємств, що відповідали дійсним, сам по собі не свідчить про вчинення підсудним шахрайських дій, спрямованих на заволодіння державними коштами за рахунок відшкодування 20% ПДВ при реалізації природного газу. Крім того, доводи досудового слідства про незаконність такого відшкодування піддані обґрунтованому сумніву за змістом реабілітуючих судових рішень стосовно інших обвинувачених за цим же епізодом, які набрали законної сили і є чинними на даний час.

За наведених обставин органами досудового слідства не здобуто достатніх, належних та допустимих доказів, які б у своїй сукупності об`єктивно доводили наявність в діяннях ОСОБА_5 складу злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Відповідно до вимог абз. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з ч. 3 ст. 264 КПК України ( в редакції 1960 року), коли в результаті судового розгляду прокурор прийде до переконання, що дані судового слідства не підтверджують пред`явленого обвинувачення, він повинен відмовитись від обвинувачення з наведенням відповідних мотивів у своїй постанові.

Відповідно до ч.2 ст.282 КПК України ( в редакції 1960 року) суд своєю (ухвалою) постановою закриває справу, якщо прокурор відмовився підтримувати державне обвинувачення, а потерпілий не бажає скористатись правом, передбаченим ч.2 ст. 267 цього Кодексу.
Оскільки по справі потерпілі відсутні а обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні за попередньою змовою групою осіб шахрайства в особливо великих розмірах не доводиться наявними у матеріалах справи доказами, і можливості отримання додаткових доказів його винуватості вичерпані, суд вважає , що наявні всі підстави для прийняття відмови прокурора від обвинувачення та винесення відповідної постанови.

Згідно довідок ОСОБА_5 на обліках у лікаря нарколога, психіатра не перебував та не перебуває, працездатний, примусового лікування не потребує.
Цивільний позов не заявлено.
Накладений арешт на майно підсудного підлягає скасуванню.
Судові витрати підлягають віднесенню за рахунок держави.
Речові докази відсутні.
Запобіжний захід -підписка про невиїзд підлягає скасуванню.
Керуючись ст.264, ч.2 ст. 282 КПК України (в редакції 1960 року), суд,-
ПОСТАНОВИВ:
На підставі ч.2 ст.282 КПК України (в редакції 1960 року), провадження у кримінальній справі по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні злочину передбаченого ч.4 ст.190 КК України закрити у зв`язку з відмовою прокурора від підтримання державного
обвинувачення.
Скасувати запобіжний захід- підписку про невиїзд ОСОБА_5 .
Накладений арешт на майно ОСОБА_5 автомобіль ВАЗ 21093 д.н.з НОМЕР_5 та квартиру АДРЕСА_2 - скасувати.
Цивільний позов не заявлявся.
Речові докази відсутні.
Судові витрати віднести за рахунок держави.
Апеляція на постанову може бути подана протягом семи діб з моменту її проголошення до Апеляційного суду Полтавської області через Полтавський районний суд, Полтавської області.
Головуючий

Суддя Полтавського районного суду

Полтавської області ОСОБА_1