АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа 648/1561/17 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/791/893/17 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія умовно-дострокове звільнення
У Х В А Л А
іменем України
20 листопада 2017 року м. Херсон

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_9 на ухвалу Білозерського районного суду Херсонської області від 07 вересня 2017 року про відмову в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відносно:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Малі Копані Голопристанського району Херсонської області, громадянина України, мешканця АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ,
засудженого: 01.09.2009 року Апеляційним судом Херсонської області за п.7 ч.2 ст. 115 КК України на 13 років позбавлення волі, початок строку: 02.10.2008 року,кінець строку: 26.07.2020 року, -
в с т а н о в и л а:
Відмовляючи в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_9 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, суд в ухвалі зазначив, що засуджений має стягнення, яке є діючим, своєю поведінкою не довів свого виправлення, а тому дійшов висновку про те, що ОСОБА_9 на шлях виправлення не став, що дає підстави для відмови в задоволенні клопотання.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_9 посилається на незаконність та необґрунтованість ухвали суду першої інстанції. В обґрунтування доводів указує, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки матеріали справи вказують на його сумлінну поведінку за час відбування покарання, а саме здобуття засудженим декількох спеціальностей, самостійне виявлення бажання працювати та сумлінне ставлення до праці, дотримання вимог режиму, наявність шести заохочень. Указує, що судом не прийнято до уваги визнання ним вини у вчиненому злочині, щире каяття, відмова від негативних зв`язків з кримінальним оточенням та впливу злочинної моралі, підтримання стійких зв`язків з близькими, підвищення освітнього рівня, здоровий спосіб життя. Вважає, що засуджений ОСОБА_9 своєю поведінкою та сумлінним ставленням до праці довів, що став на шлях виправлення. Суд першої інстанції прийняв до уваги лише наявність у засудженого 24 доган, що були погашені і не могли впливати на загальну характеристику засудженого. Вирішуючи питання про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, суд мав ураховувати поведінку засудженого за весь період відбування ним покарання. З цих підстав просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання ОСОБА_9 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду щодо суті поданої апеляційної скарги, доводи захисника ОСОБА_7 , який підтримав апеляційні вимоги захисника ОСОБА_8 та просив їх задовольнити, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника та просила ухвалу суду першої інстанції залишити без зміни, у дебатах сторони залишилися на своїх попередніх позиціях, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, у тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним не є факт відбуття певної частини покарання, а факт доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
Судом при розгляді клопотання дотримано вищевказаних вимог закону в повному обсязі.

Як убачається з матеріалів провадження та наданої характеристики, за весь час відбування покарання в Дар`ївській виправній колонії № 10 засудженому ОСОБА_9 26.03.2016 року було відмовлено в заміні невідбутої частини покарання більш м`яким як такому, що не став на шлях виправлення. 26.04.2017 року йому було відмовлено в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання як такому, що не довів свого виправлення. З характеристики на засудженого ОСОБА_9 випливає, що за період відбування покарання він має 24 стягнення за систематичне порушення вимог режиму відбування покарання, з яких 3 діючі згідно чинного законодавства. Засуджений має 7 заохочень, у цей момент працевлаштований за власним бажанням без оплати за працю на банно-пральному комплексі, участі в роботах по благоустрою відділення та прилеглої території колонії не приймає, вимог режиму відбування покарання дотримується, але потребує додаткового контролю з боку представників адміністрації. У середовище засуджених адаптувався добре, схильний до створення конфліктних ситуацій, підтримує зв`язки із засудженими переважно негативної спрямованості. Дотримується злочинних звичаїв та традицій, не є позитивним прикладом для інших засуджених. Законні вимоги виконує лише під контролем, на заходи виховного впливу реагує не завжди вірно, належних висновків для себе не робить. У спілкуванні з представниками адміністрації не завжди ввічливий, тактовний. Згідно вироку, маєпозов про відшкодування шкоди у сумі 116 725, 84 грн., але виконавчий лист до бухгалтерії установи не надходив, зусиль до відшкодування шкоди не докладає.

Згідно висновку адміністрації установи, засуджений ОСОБА_9 під час відбування покарання не довів свого виправлення, так як має не зняті стягнення за порушення встановленого режиму відбування покарання, виконує вимоги встановленого режиму відбування покарання тільки під контролем.

Крім того, провину у вчиненому особливо тяжкому злочині ОСОБА_9 визнає частково, що жодним чином не підтверджує наявність щирого каяття з боку засудженого, як про це стверджує захисник.

Сумлінне ставлення до праці, на що вказує захисник, не є беззаперечною підставою для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, а є лише складовою, що характеризує особу засудженого.

Зважаючи на те, що висновок про застосування умовно-дострокового звільнення має ґрунтуватися на оцінці поведінки засудженого за весь час відбування покарання, колегія суддів не може прийняти до уваги твердження захисника про те, що засуджений ОСОБА_9 своєю поведінкою та сумлінним ставленням до праці довів своє виправлення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи.

Посилання захисника на позитивні зміни, що відбулися в ОСОБА_9 , зокрема, його працевлаштування, наявність заохочень, дотримання вимог режиму, не є такими, що доводять факт його виправлення, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, його наслідки, що потягли смерть потерпілого, дані про особу засудженого в цілому за весь час відбування покарання, якому було відмовлено в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання як такому, що не довів свого виправлення.

Наявність у засудженого неодноразових стягнень за весь час відбування покарання, які за своєю кількістю значно перевищують наявність заохочень, до того ж 3 суворих догани є діючими, схильність засудженого до створення конфліктних ситуацій та негативність спрямованості засудженого, виконання ним вимог установленого режиму відбування покарання тільки під контролем, не виявлення бажання про відшкодування шкоди за вироком, жодним чином не свідчать про те, що засуджений довів своє виправлення.

З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_9 не довів свого виправлення, є обґрунтованим.

Порушень кримінального процесуального закону при розгляді клопотання засудженого, не встановлено.

Підстав для скасування ухвали суду першої та задоволення клопотання ОСОБА_9 , як про це ставить питання захисник в апеляційній скарзі, колегія судів не знаходить, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_9 - залишити без задоволення, а ухвалу Білозерського районного суду Херсонської області від 07 вересня 2017 року про відмову в задоволенні його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_3
(підпис) ОСОБА_4
Згідно з оригіналом
Копія ухвали оформлена 20 листопада 2017 року
Ухвала набрала законної сили 20 листопада 2017 року

Суддя Апеляційного суду
Херсонської області ОСОБА_2