САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/1075/16-к
Провадження №1-в/726/62/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.11.2017 м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівців у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про вирішення долі речових доказів по кримінальному провадженню по обвинуваченню ОСОБА_5 засудженого за ч.2 ст. 186 КК України,-

ВСТАНОВИВ :
14.11.2017 року до суду звернулася мати засудженого ОСОБА_4 із заявою про вирішення долі речових доказів по кримінальному провадженню по обвинуваченню ОСОБА_5 за ч.2 ст. 186 КК України, а саме трьох мобільних телефонів.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні вказав, що заявниця

ОСОБА_4 не є учасником кримінального провадження відносно ОСОБА_5 , будь яких підтверджуючих документів на представлення його інтересів не надала, та не є власником цих речових доказів, у звязку з чим просить повернути заявниці її заяву.

Дослідивши матеріали поданої заяви, проходжу до наступного висновку.

Судом встановлено, що вироком Садгірського районного суду м. Чернівці від 28.02.2017 року ОСОБА_5 визнано винним в скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України і призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років і 6 (шість) місяців. На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, до призначеного покарання за даним вироком, частково приєднати не відбуте покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 15.06.2016 року за ч.2 ст.185 КК України та призначено ОСОБА_5 остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років та 9 (девять) місяців позбавлення волі.

Судом встановлено, що ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 11.07.2017 року, вирок Садгірського районного суду м. Чернівці від 28.02.2017 року в частині призначеного покарання змінено та призначено ОСОБА_5 покарання у виді 4 років позбавлення волі, на підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів частково приєднано невідбуте покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 15.06.2016 року та призначити остаточне покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі.

Згідно ч.1 ст. 98 КПК України - речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Частиною 9 ст. 100 КПК України передбачено, що питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом при ухваленні судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.

В порядку, передбаченому п.14 ч.1 ст.537 КПК України, суд має право вирішувати питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Відповідно до п.4 ст.2 ст.539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом, яких ухвалив вирок.

Питання, які виникають під час та після виконання вироку, вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом. Потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач та інші особи мають право звертатися до суду з клопотаннями про вирішення питань, які безпосередньо стосуються їх прав, обов`язків чи законних інтересів.

До клопотання про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, слід додати докази, якими обґрунтовуються вимоги та конкретний перелік питань.

Статтею 539 КПК України чітко визначено коло осіб, які маюсь право на звернення з відповідного роду клопотанням.

Мати засудженого не відноситься до суб`єкта звернення з відповідним клопотанням.

Крім того ОСОБА_4 не надала суду доказів того, що вона є уповноваженою звертатися з подібною заявою.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що заява ОСОБА_4 є необґрунтованою і підлягає поверненню заявнику.

На підставі вище викладеного та керуючись ст. 98,100, 537, 539 КПК України, -

УХВАЛИВ :
Заяву ОСОБА_4 про вирішення долі речових доказів по кримінальному провадженню по обвинуваченню ОСОБА_5 засудженого за ч.2 ст. 186 КК України - повернути заявнику.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.
Головуючий суддя ОСОБА_1