Справа № 478/947/17 Провадження № 1-кп/478/75/2017

В и р о к
І м е н е м У к р а ї н и
12 жовтня 2017 року. Казанківський районний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.125, ч.1 ст.126 КК України, -
Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, неупередженому та безпосередньому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, доказів та наданих показань обвинуваченого, потерпілих та свідків, керуючись законом, визнав доведеним, що 30 квітня 2017 року обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , близько 20 год. 00 хв. в ході сварки з ОСОБА_4 , умисно завдав не менше двох ударів останньому в обличчя, спричинивши тим самим фізичного болю, не спричинивши тілесних ушкоджень.
Крім того, 30 квітня 2017 року обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , близько 20 год. 00 хв. в ході сварки з ОСОБА_4 , маючи умисел на нанесення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи наслідки та бажаючи їх настання, наніс ОСОБА_5 , яка підійшла до них, не менше одного удару кулаком в область правої сторони обличчя, скроні, спричинивши в результаті тілесні ушкодження у виді крововиливу правого ока, забою м`яких тканин в області скроні, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Такими діями, ОСОБА_6 умисно заподіяв ОСОБА_4 побоїв, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень, чим вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст.126 КК України.
Крім того, своїми діями, які виразилися в умисному нанесенні легких тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , обвинувачений ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав, суду пояснив, що 30 квітня 2017 року він підійшов до ОСОБА_8 з проханням закрити своїх курей, які знаходились на території його домоволодіння на городі. Попередивши ОСОБА_8 про те, що якщо кури останнього будуть продовжувати заходити до його огороду він буде чинити з ними те, що бажає за потрібне, обвинувачений ОСОБА_6 зайшов до себе на подвір`я.
В той час, підійшов потерпілий ОСОБА_4 та після того, як обвинувачений ОСОБА_6 зайшов до свого подвір`я, він через відсутність частини огорожі, яка межує між їх домоволодіннями, також зайшов до подвір`я обвинуваченого ОСОБА_6 з палицею в руці, яку підібрав в саду.
Як вбачається з показів обвинуваченого ОСОБА_6 потерпілий ОСОБА_4 вдарив його палицею у плече, після чого обвинувачений ОСОБА_6 наніс потерпілому ОСОБА_4 два чи три удари в грудну клітину та обличчя, після того той впав. Після падіння потерпілого ОСОБА_4 його не бив.
Крім того, обвинувачений ОСОБА_6 надав суду показання, в яких пояснив, що потерпіла ОСОБА_5 підійшла до нього зі спини, він її не бачив, та почувши, що його тягнуть назад за футболку, один раз відмахнувся до того, хто підійшов до нього позаду лівою рукою.
Також обвинувачений ОСОБА_6 пояснив, що від потерпілого ОСОБА_4 він отримав в загальній кількості три удари, зокрема, палицею у плече, рукою в груди та в ногу.
З пояснень обвинуваченого вбачається, що на території домоволодіння знаходились також його сестра ОСОБА_9 та її чоловік ОСОБА_10 , а тому останній, перебуваючи на подвір`ї біля будинку та почувши сварку вийшов з подвір`я та зупинив бійку розборонивши обвинуваченого та потерпілого.
Потерпілий ОСОБА_4 надав суду покази, що 30 квітня 2017 року біля 20 год. 00 хв. він пішов витягувати воду до басейни та почув нецензурну лайку, якою обвинувачений ОСОБА_6 ображав його батька ОСОБА_8 . Потерпілий ОСОБА_4 разом із своєю невісткою підійшли до них та почали заспокоювати обвинуваченого ОСОБА_6 , після чого потерпілий ОСОБА_4 запропонував піти із ним. Підійшовши до двору обвинуваченого ОСОБА_6 потерпілий ОСОБА_4 вирішив показати місце, де обвинуваченому на думку потерпілого було необхідно загородити паркан, для того, аби до нього не заходили кури.
Із пояснень потерпілого ОСОБА_4 вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 продовжував кричати та говорити нецензурні слова. При цьому, з пояснень потерпілого вбачається, що палицю він взяв у руки після того, коли обвинувачений ОСОБА_6 почав йому погрожувати та шукати сокиру, тобто ударів палицею він обвинуваченому не наносив та взяв її в руки для особистого захисту.
Крім того, потерпілий ОСОБА_4 пояснив, що вирішив захистити свого батька, якому 78 років та якого штовхнув обвинувачений ОСОБА_6 та отримав удари у голову від останнього, після чого впав на землю. Обвинувачений ОСОБА_6 продовжив бити його ногами, але потерпілий ОСОБА_4 піднявся та кинувся на обвинуваченого ОСОБА_6 .
Яким чином обвинувачений вдарив потерпілу ОСОБА_5 він не бачив, оскільки в той час лежав на землі від ударів обвинуваченого ОСОБА_6 .
Також потерпілий зазначив, що зупинив бійку ОСОБА_10 , який проживає разом із сестрою обвинуваченого ОСОБА_6 в даному домоволодінні, проте на початок бійки, окрім обвинуваченого та нього, його батька, доньки та його невістки на подвір`ї домоволодіння обвинуваченого ОСОБА_6 нікого більше не було.
Потерпіла ОСОБА_5 пояснила, що 30 квітня 2017 року, приблизно о 20 год. 00 хв. разом із своєю невісткою бачила, як обвинувачений ОСОБА_6 вживав алкогольні напої разом із сусідом. Пізніше, вона побачила свого сина, який плакав та розповів, що обвинувачений ОСОБА_6 ображає її діда. Вона побігла до дому, побачила сварку між обвинуваченим ОСОБА_6 та її дідом та батьком. Вона почала робити ОСОБА_6 зауваження, але він не реагував на неї. Потім він вдарив її батька потерпілого ОСОБА_4 в голову, перевернув та кинув у садок. Батько впав, але обвинувачений ОСОБА_6 продовжував наносити йому удари ногами.
Побачивши це, потерпіла ОСОБА_5 підійшла до обвинуваченого ОСОБА_6 з правого боку та намагалась відтягти його від батька, але обвинувачений вдарив її в праву сторону голови та продовжив бити її батька. При цьому, обвинувачений погрожував їм, кричав, що всіх повбиває.
Також, потерпіла пояснила, що обвинувачений ОСОБА_6 першим вдарив її батька, розбив ніс та у батька пішла кров. Після того, з будинку вибігли сестра обвинуваченого та її співмешканець, який зупинив бійку.
Свідок ОСОБА_11 надала суду покази, що є невісткою потерпілого ОСОБА_4 та 30 квітня 2017 року працювала на городі, коли почула як ОСОБА_6 підійшовши до воріт почав до них стукати та кликати ОСОБА_8 . Він виражався нецензурною лайкою та коли вона із дідусем вийшли, він почав ображати дідуся, почав ображати її через те, що їх кури були в його садочку.
Обвинувачений ОСОБА_6 почав тягнути дідуся до свого садочку, після чого вийшов потерпілий ОСОБА_4 , який звернувся до обвинуваченого ОСОБА_6 із пропозицією загородити огорожу. Не вгамовуючись, обвинувачений ОСОБА_6 схопив діда, після чого потерпілий ОСОБА_4 заступився за діда зробивши зауваження. В свою чергу, обвинувачений ОСОБА_6 почав бити потерпілого ОСОБА_4 та повалив його на землю.
Удари наносились обвинуваченим у грудну клітину потерпілому ОСОБА_4 , після чого вдарив в обличчя, потім потягнув на себе та потерпілий впав на землю.
Потерпіла ОСОБА_5 стояла з боку обвинуваченого ОСОБА_6 та він її бачив, але, коли він почав бити батька, потерпіла намагалась його зупинити після чого обвинувачений вдарив її в обличчя.
Крім того, свідок надала покази, з яких вбачається, що палиці в руці свого свекра, потерпілого ОСОБА_4 не бачила. Бійку припинив співмешканець сестри обвинуваченого, який знаходився у будинку, а його дружина стояла у дверях будинку.
Свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що 30 квітня 2017 року разом із своїм чоловіком ОСОБА_10 перебували дома. До них у гості приїхав її брат ОСОБА_6 в домоволодінні якого вони із чоловіком проживають. Вони разом були у подвір`ї, коли обвинувачений ОСОБА_6 пішов до сусіда ОСОБА_8 , про що вони розмовляли не чула, проте коли повернувся обвинувачений ОСОБА_6 у подвір`я за ним прийшов ОСОБА_8 , а за останнім і його син ОСОБА_4 .
Потерпілий ОСОБА_4 схопив палицю в саду та вдарив нею обвинуваченого ОСОБА_6 у якого від удару розірвалася футболка. Обвинувачений відштовхнув потерпілого але не бив його. Потім прибігла потерпіла ОСОБА_12 та почала кидатись до брата, який її не бачив та відмахнувся рукою вдаривши останню.
Після того, свідок ОСОБА_13 зайшла до будинку разом із своїм чоловіком ОСОБА_10 та не бачила подальші події, а її чоловік дивився подальші події через вікно.
Свідок ОСОБА_10 надав суду покази, якими пояснив, що 30 квітня 2017 року знаходився в домоволодінні обвинуваченого ОСОБА_6 , який в той час, прийшов в гості. Обвинувачений ОСОБА_6 пішов до сусіда ОСОБА_8 та після того як повернувся, на територію саду, розташованого на території домоволодіння обвинуваченого ОСОБА_6 через відсутню секцію огорожі зайшов ОСОБА_8 та почав питати чого від нього хотів ОСОБА_6 . За ним, прибіг потерпілий ОСОБА_4 та схопивши палицю вдарив обвинуваченого зі спини. Після цього, обвинувачений ОСОБА_6 наніс два удари потерпілому ОСОБА_4 .
Також свідок повідомив, що потерпілий ОСОБА_4 від ударів обвинуваченого ОСОБА_6 не падав та нанесення удару обвинуваченим потерпілій ОСОБА_5 він не бачив.
Крім того, з показів свідка вбачається, що його дружина не бачила вказаних подій, оскільки відразу забігла до будинку.
Попри не визнання вини обвинуваченим, суд вважає, що його вина у скоєнні кримінального правопорушення підтверджується показами потерпілих, які не містять значних протиріч та загалом узгоджуються між собою, а також дослідженими судом доказами, а саме:
- заявою потерпілого ОСОБА_4 від 13.05.2017 року подану на ім`я старшого слідчого Казанківського ВП Новобузького ВГУНП в Миколаївській області про притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності за спричинення фізичного болю та нанесення побоїв;
- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 30.04.2017 року, про спричинення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень ОСОБА_4 ;
- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 18.05.2017 року, про спричинення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень ОСОБА_5 ;
- висновком експерта № 76/30 від 12.05.2017 року, яким встановлено, що тілесні ушкодження отримані ОСОБА_5 у виді крововиливу правого ока, забою м`яких тканин в області скроні, були отримані внаслідок взаємодії твердого тупого предмету та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень;
- протоколом проведення слідчого експерименту від 18.05.2017 року з доданими до нього таблицями зображень за участю потерпілого ОСОБА_4 , в ході якого, відтворено події 30.04.2017 року, на місці вчинення кримінального правопорушення;
- протоколом проведення слідчого експерименту від 18.05.2017 року з доданими до нього таблицями зображень за участю потерпілої ОСОБА_5 , в ході якого, відтворено події 30.04.2017 року, на місці вчинення кримінального правопорушення;
- протоколом проведення слідчого експерименту від 20.05.2017 року з доданими до нього таблицями зображень за участю свідка ОСОБА_10 , в ході якого, відтворено події 30.04.2017 року, на місці вчинення кримінального правопорушення.
Також суд враховує покази свідка ОСОБА_11 , яка була безпосереднім учасником події та показання якої узгоджуються з дослідженими судом доказами.
Між тим, суд критично оцінює покази свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 оскільки подані ними покази містять значні протиріччя, в той час як вказані свідки знаходились разом під час подій, що відбувались між обвинуваченим та потерпілими, вони не узгоджуються як з показами допитаного в судовому засіданні самого обвинуваченого, так із показами потерпілих та дослідженими судом доказами.
Так, свідки вказують на відсутність один одного під час бійки, їх покази мають значні розбіжності у обставинах, які визнаються сторонами, зокрема: щодо визнання обвинуваченим факту нанесення удару потерпілим; місцем їх (свідків) знаходження на початок та кінець бійки; мотиви нібито нанесеного потерпілим ОСОБА_4 удару обвинуваченому ОСОБА_6 палицею та обставин, за яких цей удар нібито мав місце.
Враховуючи наведене, а також аналізуючи встановлені обставини та дослідженні докази, суд дійшов висновку, що обвинувачений ОСОБА_6 заподіяв потерпілому ОСОБА_4 побої, які не спричинили тілесних ушкоджень та завдали фізичного болю, тобто вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст.126 КК України.
Крім того, суд дійшов висновку, що своїми діями, обвинувачений ОСОБА_6 заподіяв потерпілій ОСОБА_5 умисних легких тілесних ушкоджень, тобто вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст.125 КК України.
Суд відхиляє посилання захисника на відсутність підпису свідка ОСОБА_10 під протоколом проведення слідчого експерименту, оскільки самим свідком фактично не заперечувався факт його підписання, в той час як, належних та допустимих доказів отримання цього доказу не у спосіб, передбачений нормами Кримінального процесуального кодексу України захисником до суду не надано.
Суд також критично відноситься до твердження обвинуваченого та його захисника щодо відсутності умислу на завдання будь-яких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_5 , оскільки така версія не узгоджуються з встановленими у справі обставинами, вище переліченими доказами і аналізом подій з визначенням дійсної суб`єктивної сторони складу даного злочину.
Так, на досудовому розслідуванні дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч.1 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.
При цьому, при кваліфікації дій особи за ч.1 ст.125 КК України суб`єктивна сторона злочину може бути у формі як прямого так і непрямого умислу.
З огляду на положення ст.24 КК України непрямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажала, але свідомо припускала їх настання. Так само, умисел може бути й раптовим.
Як вбачається з показів обвинуваченого та пояснень захисника, нанесення потерпілій ОСОБА_5 тілесних ушкоджень відбулось інерційно, у зв`язку із тим, що обвинуваченого почали тягнути за футболку зі спини. Наведені обставини не спростовують наявність умислу в діях обвинуваченого ОСОБА_6 , який наніс удар особі, яка його тягнула за футболку.
Суд не погоджується із твердженням обвинуваченого та його захисника, що в даній ситуації він діяв в стані необхідної оборони.
Так, право кожного захищати своє життя та здоров`я, життя та здоров`я інших людей від протиправних посягань встановлено Конституцією України і є одним із фундаментальних прав людини. Положення ст. 36 КК України є розвитком та конкретизацією конституційних приписів.
Право на необхідну оборону є абсолютним: кожна особа має право вжити заходів оборони від суспільно небезпечного посягання незалежно від того, чи має вона можливість уникнути посягання (втекти, забарикадувати двері тощо) або звернутись за допомогою до представників влади чи інших осіб.
Дії, вчинені у стані необхідної оборони, якщо при цьому не було перевищено її межі, вважаються правомірними і не можуть бути підставою для притягнення особи до відповідальності.
Право на необхідну оборону виникає лише за певних умов, визначених законом. Відповідно до ст. 36 КК України ці умови полягають у такому:
1) оборона визнається необхідною лише у випадку, якщо дії, що становлять її зміст, вчинено з метою захисту охоронюваних законом: а) прав та інтересів особи, яка захищається; б) прав та інтересів іншої особи (фізичної чи юридичної); в) суспільних інтересів; г) інтересів держави.
Не вважаються необхідною обороною дії, вчинені у відповідь на напад, умисно спровокований «потерпілим» з метою здобути собі переваги особи, яка обороняється.
2) оборона може здійснюватися лише від суспільно небезпечного посягання, тобто діяння, ознаки якого передбачені КК України. Не виникає стану необхідної оборони у разі «захисту» зазначених у ч. 1 ст. 36 КК України охоронюваних законом прав та інтересів від діяння, яке через малозначність не становить суспільної небезпеки (ч. 2 ст. 11 КК України);
3) за загальним правилом необхідна оборона має бути своєчасною. Вона можлива від наявного посягання, тобто такого, яке вже почалось і ще не закінчилось;
4) посягання має бути реальним, а не існувати лише в уяві того, хто захищається;
5) шкода при необхідній обороні може бути заподіяна тільки тому, хто посягає;
6) при необхідній обороні допускається заподіяння лише такої шкоди, яка є необхідною і достатньою в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання.
В судовому засіданні не було встановлено неправомірних, протиправних дій, які б становили суспільну небезпеку, небезпеку особистим охоронюваним законом правам та інтересам особи, яка захищається з боку обвинуваченого ОСОБА_6 , при яких би необхідно було б діяти в межах необхідної оборони.
Також, суд зазначає, що в судовому засіданні було достовірно встановленно, що потерпілий ОСОБА_4 від обвинуваченого ОСОБА_6 отримав не менше двох ударів, які завдали йому фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень, що свідчить про правильність кваліфікації кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КК України.
Обираючи міру покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до злочинів невеликої тяжкості, та дані про особу обвинуваченого.
При призначенні покарання обвинуваченому суд керується наступним.
Згідно з п.3 ч.1 ст.65 КК України, суд призначаючи покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , відповідно до ст. 66 КК України, судом не встановлено.
Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.
Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2004р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Згідно з п.3 вищезазначеної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд враховує характер і ступінь вчинених ним злочинів, його наслідки, особу винного, який раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, позитивну характеристику з місця проживання та роботи, наявність сім`ї, зокрема, малолітньої дитини, досудову доповідь органу пробації, середній ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства, а також те, що на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не розкаявся у вчиненому, та вважає, що покарання слід обрати в межах санкцій статей, за якими кваліфіковано злочини у виді штрафу.
Згідно ч.1 ст.70 КК України при сукупності злочинів суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.
Цивільний позов по справі не заявлений.
Матеріальної шкоди даним кримінальним правопорушенням не завдано.
Речові докази відсутні.
Керуючись ст.ст. 368-371, 373, 374, 376, 395, 532 КПК України, суд,-
ОСОБА_6 , визнати винним у вчиненні злочинів передбачених ч.1 ст.125, ч. 1 ст. 126 КК України і обрати йому покарання за цим законом:
за ч.1 ст.125 КК України у виді штрафу в розмірі 30 (тридцять) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять гривень) грн.
за ч.1 ст.126 КК України у виді штрафу розміром 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят гривень) грн.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_6 , остаточне покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят гривень) грн.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області протягом тридцяти днів із дня його проголошення через Казанківський районний суд Миколаївської області.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Казанківського районного суду

Миколаївської області ОСОБА_1