АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1712/17 Справа № 176/1208/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 на ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 04 серпня 2017 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Просяне Покровського району Дніпропетровської області, який проживає по АДРЕСА_1 ;

про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, на підставі ст.81 КК України,

за участю сторін провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

представника установи ОСОБА_9 в режимі відеоконференції,

засудженого ОСОБА_6 в режимі відеоконференції,

захисника ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 04 серпня 2017 року засудженому ОСОБА_6 відмовлено у задоволенні його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Суд першої інстанції, відмовляючи засудженому ОСОБА_6 в задоволенні його клопотання виходив із того, що поведінка останнього та відношення до праці свідчить про відсутність наміру стати на шлях виправлення.

Так, судом першої інстанції зазначено про відбування ОСОБА_6 покарання одночасно за кілька злочинів, які є тяжким та особливо тяжким злочином, винним засуджений себе не визнає, за станом здоров`я є повністю працездатним та може виконувати будь-яку роботу, однак не працевлаштований.

Не погоджуючись з судовим рішенням, засуджений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу,

якою застосувати щодо засудженого положення ст.81 КК України.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги засуджений вказує, що суд першої інстанції допустив невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

Засуджений ОСОБА_6 звертає увагу, що представник колонії в судовому засіданні зазначив, що засуджений характеризується посередньо, оскільки знаходиться в колонії не великий термін півтора місяця, тому ніякого стягнення і заохочення не застосовувалося.

На думку засудженого ОСОБА_6 , невизнання ним вини у вчиненні злочинів, за яких останнього засуджено, не може свідчити про відсутність намірів стати на шлях виправлення.

Засуджений ОСОБА_6 вважає протиправним непереведення останнього до установи виконання покарань з установи попереднього ув`язнення протягом 3 місяців після набрання вироком законної сили.

Засуджений ОСОБА_6 звертає увагу, що він є пенсіонером, хворий на грижу і інфаркт серця, має позитивні характеристики за місцем проживання, роботи та викладені у вироку суду дані, що характеризують його особу.

На думку засудженого ОСОБА_6 , адміністрація установи виконання покарань порушила вимоги кримінального виконавчого закону, оскільки у відведені строки не вирішила питання про умовно-дострокове звільнення від відбуття покарання та заміну призначеного покарання більш м`яким.

Захисник ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_6 також подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати відносно засудженого ОСОБА_6 положення ст.81 КК України та умовно-достроково звільнити засудженого від невідбутої частини покарання.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги захисник вказує, що суд першої інстанції допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Захисник звертає увагу, що ОСОБА_6 відбув ? строку покарання визначеного судом у статусі обвинуваченого в установі попереднього увязнення. Після затримання ОСОБА_6 протягом 3 місяців з невідомих причин утримувався в СІЗО м. Дніпро та не переводився до виправної колонії.

На думку захисника, суд першої інстанції не дослідив обставину, що ОСОБА_6 є пенсіонером, який при цьому потребує операцію по видаленню грижі і який переніс інфаркт серця, а роботи, яка б могла бути адміністрацією колонії запропонована засудженому, - не має.

Захисник ОСОБА_7 в апеляційній скарзі вказує на хибність висновків суду про відсутність наміру в засудженого стати на шлях виправлення, оскільки останній не визнає свою вину у вчиненні злочинів. Дана вимога не передбачена діючим законодавством.

Захисник ОСОБА_7 звертає увагу, що існує рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27 червня 2006 року, яким вирішено спірне питання щодо відшкодування збитку, завданого злочином.

Заслухавши доповідь судді, доводи засудженого ОСОБА_6 та його захисників ОСОБА_7 і ОСОБА_10 , які просили ухвалу суду скасувати та

постановити нову ухвалу, якою клопотання засудженого задовольнити і звільнити ОСОБА_6 умовно-достроково від відбування покарання, думку прокурора ОСОБА_8 , яка вважала ухвалу суду законною та обґрунтованою, і просила апеляційні скарги залишити без задоволення, перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи апеляційних скарг засудженого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.
Перевіряючи доводи засудженого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , викладені в апеляційних скаргах, про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Відповідно до статті 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці доведе своє виправлення.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим: не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.
Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26.04.2002 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття рішення при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання - є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
При цьому Пленум Верховного Суду України в зазначеній постанові звернув увагу на те, що сумлінна поведінка це не тільки пасивна форма поведінки засудженого, яка полягає в утриманні від порушень режиму відбування, а й активна форма поведінки, яка за своєю суттю полягає, зокрема, у прагненні своєю діяльністю спокутувати провину за скоєний злочин, а сумлінне ставлення до праці постійна усвідомлена участь у суспільно-корисній праці, систематичному виконанні і перевиконанні виробничих завдань, сумлінне виконання трудових обов`язків і дорученої роботи та інше.
З матеріалів провадження вбачається, що засуджений ОСОБА_6 відбуває покарання з моменту його затримання, а саме 22 березня 2017 року, та кінець строку відбування покарання, з урахуванням перерахунку строку попереднього ув`язнення, на підставі ч.5 ст.72 КК України, є 12 квітня 2019 року.
Судом першої інстанції правильно враховано те, засуджений ОСОБА_6 за час відбування покарання, як в Слідчому ізоляторі м. Дніпропетровська, так і по прибуттю до Жовтоводської виправної колонії №26 проявив себе з посередньої сторони. Надана в суд апелґяційної інстанції позитивна характеристика засудженого не була предметом дослідження в суді першої інстанції, тому колегія суддів бере її до уваги, але не враховує у зв,язку з вищенаведеним.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що засудженим ОСОБА_6 за весь період відбування покарання не було виявлено жодної самостійної ініціативи щодо свого працевлаштування, хоча мав таку можливість.

Згідно довідки медичної частини державної установи «Жовтоводська виправна колонія №26», засуджений ОСОБА_6 за станом здоров`я є повністю працездатним та може виконувати будь-яку роботу.

Тому доводи засудженого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 про наявність у засудженого хвороб, що виключають можливість його працевлаштування в умовах установи виконання покарань, а саме наявність інфаркту серця та потреби останнього в операції по видаленню грижі, є неприйнятними, оскільки спростовуються матеріалами провадження.
Судом першої інстанції враховано, що засуджений ОСОБА_6 є пенсіонером за віком, тому твердження останнього про неврахування судом даної обставини не знаходить свого підтвердження.

Також судом першої інстанції, на думку колегії суддів, правильно взято до уваги, але не враховано позитивні характеристики засудженого ОСОБА_6 до винесення вироку, за яким останній засуджений, при оцінці доказів вирішення питання щодо його умовно-дострокового звільнення, підставою чого є характеризуючи дані засудженого під час відбування покарання, а не до засудження.

Доводи засудженого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 про те, що невизнання засудженим своєї вини у вчиненні злочинів не впливає на виправлення останнього, - не є слушними, оскільки суб`єктивне ставлення засудженого до вчиненого злочину, його усвідомлення та прагнення спокутувати провину за скоєне, є частиною виправлення засудженого.
Вирішення питання про відшкодування шкоди, завданої вчиненням кримінальних правопорушень, не можуть слугувати підставою для застосування до засудженого положень ст.81 КК України, на чому наполягає сторона захисту, оскільки не впливає на сумлінну поведінку і ставлення до праці засудженого у період відбування покарання.
Твердження засудженого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 в апеляційних скаргах про незаконність перебування засудженого протягом 3 місяців в слідчому ізоляторі після набрання вироком законної сили, знаходиться поза межами питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та не може бути предметом розгляду в даному провадженні.
Фактичні обставини, які викладені в долучених до матеріалів провадження судових рішеннях по цивільним та господарським справам не містять даних, що свідчать про поведінку і ставлення до праці засудженого під час відбування покарання, - тому судом першої інстанції обґрунтовано їх не взято до уваги.
Разом з тим, аналізуючи матеріали справи, колегія суддів приходить до переконання, що застосування до ОСОБА_6 положень ст.81 КК України, не буде відповідати меті покарання, що полягає у перевихованні засудженого та попередженні нових злочинів.
Доводи апеляційних скарг щодо необхідності умовно-дострокового звільнення засудженого є безпідставним, оскільки вивчення матеріалів провадження не переконало колегію суддів в тому, що ОСОБА_6 виправився. Вказані доводи засудженого та його захисника не підтримані і прокурором під час апеляційного розгляду. Крім того, умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання не може розглядатись як обов`язок суду в розумінні положень ст.81 КК України, а підстав для ствердження про

доведеність виправлення ОСОБА_6 , як судом першої інстанції, так і колегією суддів, не встановлено.
Також колегія суддів звертає увагу, що відповідно до «Узагальнення судової практики розгляду судами деяких питань, які вирішуються судом під час виконання вироків» Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, подані засудженими, не підлягають задоволенню з огляду на неможливість у визначений законодавством спосіб встановити факт того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Таким чином, колегія судів вважає, що суд першої інстанції з дотриманням норм кримінального процесуального та кримінального закону прийняв законне рішення, яке належно мотивував, тому підстав для його скасування колегія судів не вбачає.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне відмовити у задоволенні апеляційних скарг засудженого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, як законну, обґрунтовану та вмотивовану.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги засудженого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 04 серпня 2017 року щодо ОСОБА_6 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, на підставі ст.81 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

______________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4