Номер провадження: 11-кп/785/942/17
Номер справи місцевого суду: 492/884/16-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.10.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретарів судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 ,

потерпілого ОСОБА_10 та його представника ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 на вирок Арцизького районного суду Одеської області від 05.05.2017 року відносно:

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Тбілісі Республіки Грузія, громадянина України, з середньою технічною освітою, одруженого, пенсіонера, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України,
встановив:
Зазначеним вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і йому призначено покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки.
Запобіжний захід до засудженого не застосований.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь Комунальної установи «Арцизька центральна районна лікарня» 792 грн. 64 коп., а також на користь ОСОБА_10 на відшкодування матеріальної шкоди 82000 (вісімдесят дві тисячі) грн. 70 коп. та моральну шкоду в розмірі 100000 (сто тисяч) грн.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави витрати на залучення експерта в сумі 2857 (дві тисячі вісімсот п`ятдесят сім) грн. 88 коп.

ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину за наступних обставин.

21 серпня 2013 року, близько 21 год. ОСОБА_8 , керуючи автомобілем «ВАЗ-21074», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , при виконанні повороту праворуч з другорядної дороги (вул. Карла Маркса) на головну дорогу (вул. Орджонікідзе) в м. Арцизі Одеської області, порушивши вимоги п.п. 10.1, 10.5 Правил дорожнього руху, в умовах необмеженої видимості, допустив злочинну недбалість, не переконався у тому, що виконання повороту на зазначеному перехресті вулиць буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, хоча і повинен був і міг передбачити наслідки своїх дій, здійснив наїзд на транспортний засіб «YAMAHA JOG», під керуванням ОСОБА_12 , який рухався по своїй смузі руху по вул. Орджонікідзе, внаслідок чого, пасажиру транспортного засобу «YAMAHA JOG» ОСОБА_10 спричинені тілесні ушкодження у вигляді: відкритого багатоосколкового чрезнадмищелкового переламу нижньої третини лівої стегнової кістки із зміщенням уламків; відкритого, багатоосколкового переламу обох кісток верхньої третини лівої гомілки із зміщенням уламків; рваної рани нижньої третини лівого стегна; рваних ран верхньої та середньої третини лівої гомілки; множинних саден тіла та кінцівок, які згідно висновку експерта № 76 від 30.04.2014 року, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя.

В апеляційних скаргах:

- обвинувачений зазначив, що вирок суду є незаконним і необґрунтованим, а призначене покарання надто суворим з наступних підстав:

- досудове розслідування та судовий розгляд справи відбувся з обвинувальним ухилом, оскільки не досліджувалась та обставина, що водій мопеда перевозив на своєму транспортному засобі ресори вантажного автомобіля, що стало причиною ДТП;

- суд першої інстанції врахував позицію потерпілого, але не дав оцінки правовій позиції прокурора, який вважав можливим застосування до нього умовної міри покарання;

- при призначенні йому покарання, суд першої інстанції не врахував його стан здоров`я та вік.

Посилаючись на наведені доводи, обвинувачений просить змінити вирок у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості.

- захисник обвинуваченого, адвокат ОСОБА_9 зазначив, що вважає вирок суду незаконним і необґрунтованим через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, з таких підстав:

- суд першої інстанції не врахував, що обвинувальний акт тричі повертався прокурору, внаслідок чого тривалість досудового розслідування становила 99 днів, а строк досудового розслідування жодного разу не продовжувався;

- суд послався у вироку, як на доказ, на протокол огляду місця ДТП та схему місця ДТП, але у протоколі не зафіксована відстань від перехрестя до місця зіткнення транспортних засобів, не встановлене місце зіткнення, не відображено розташування ресор, їх розмір, кількість та розташування на проїзній частині дороги, а схема не підписна слідчим, що тягне недопустимість доказу;

- протокол огляду місця події в частині огляду автомобілю та мопеду є недопустимим доказом, оскільки він проводився без дозволу суду, тому експертні дослідження, які проводились цих слідчих дій, також є недопустимими доказами;

- на порушення приписів ч. 3 ст. 67 КК України, суд першої інстанції відніс до обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, не визнання ним своєї вини;

- суд не врахував, що у судових дебатах прокурор висловив позицію про необхідність звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням;

- задовольняючи цивільний позов потерпілого, суд не врахував, що додані до нього документи на придбання ліків, не підтверджуються відповідними призначеннями лікарів, а висновок суду, що внаслідок ДТП потерпілий став інвалідом, суперечить довідці до акту огляду МСЕК від 12.12.2016 року, відповідно до якої, причиною інвалідності зазначене загальне захворювання.

Посилаюсь на наведені доводи, захисник просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 невинуватим у пред`явленому обвинуваченні.

У письмових запереченнях на апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника, представник потерпілого ОСОБА_11 зазначив, що вважає апеляційні скарги безпідставними, оскільки при ухваленні вироку, суд першої інстанції дотримався норм кримінального процесуального законодавства і надав належну оцінку всім доказам, правильно застосувавши кримінальний закон, тому він просить відмовити у задоволенні апеляційних скарг, а вирок суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали свої апеляційні скарги і просили їх задовольнити, прокурора, потерпілого та його представника, які заперечували проти задоволення апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновків про таке.

Відповідно до приписів ч. 1 та 2 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.
Мотивуючи винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, що йому інкримінується, суд першої інстанції послався на наступні докази:

- показання потерпілого ОСОБА_10 , який суду пояснив, що 21.08.2013 року, близько 21 год. він у якості пасажира мопеда «YAMAHA Jog», яким керував ОСОБА_12 , перевозячи ресори, рухався по правій смузі вул. Орджонікідзе в м. Арцизі Одеської області в напрямку автостанції. Наближаючись до вул. Карла Маркса, він побачив, що з лікарняного провулку на їх смугу виїхав автомобіль «ВАЗ-21074» і здійснив наїзд на мопед. Внаслідок зіткнення він відчув удар в ліву ногу. Його доставили до лікарні де він втратив свідомість. Заявлений цивільний позов він підтримує в повному обсязі, а ОСОБА_8 має нести матеріальну відповідальність та відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди у зв`язку з тим, що з його вині сталася ДТП і він витратив значні кошти на лікування, яке продовжується до теперішнього часу, а ОСОБА_8 заподіяну шкоду не відшкодував і не намагався відшкодовувати, тому його слід позбавити волі;

- показання свідка ОСОБА_12 про те, що 21.08.2013 року, близько 21 год. він керував мопедом «YAMAHA Jog», на якому перевозив ресори, а у якості пасажира був ОСОБА_10 . Вони рухалися по правій смузі вул. Орджонікідзе в м. Арцизі Одеської області в напрямку автостанції. Наблизившись до вул. Карла Маркса він побачив, що з лікарняного провулку на їх смугу виїхав автомобіль «ВАЗ-21074», тому він, намагаючись уникнути зіткнення, повернув праворуч, але уникнути зіткнення не зміг. Внаслідок ДТП ліва нога ОСОБА_10 була травмована і його доставили до лікарні;

- витяг з кримінального провадження №0000761 від 22.08.2013 року, згідно з яким 21.08.2013 року о 23 год. фельдшер швидкої допомоги Арцизької ЦРЛ ОСОБА_13 повідомила про те, що до лікарні був доставлений ОСОБА_10 з тілесними ушкодженнями у вигляді відкритих переламів обох кісток лівої голені, отриманими внаслідок ДТП на перехресті вул. Орджонікідзе та Карла Маркса в м. Арцизі Одеської області;

- протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 21.08.2013 року, схему та таблицями до нього, відповідно до яких, дорожньо-транспортна пригода відбулася внаслідок зіткнення мопеду «YAMAHA Jog», який рухався по вул. Орджонікідзе в м. Арцизі Одеської області в напрямку вул. Карла Маркса та автомобіля «ВАЗ-21074», який рухався по вул. Орджонікідзе в напрямку вул. Пушкіна, після чого, до початку огляду, автомобіль «ВАЗ-21074» було переміщено на праве узбіччя в напрямку вул. Пушкіна. Поряд з мопедом, який лежав на асфальті біля лівого узбіччя в напрямку вул. Пушкіна, були виявлені ресори та сліди ушкоджень на асфальтному покритті дороги;

- висновок експерта №76 від 30.04.2014 року, згідно з яким потерпілий ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у вигляді: відкритого багатоосколкового, чрезнадмищелкового переламу нижньої третини лівої стегнової кістки із зміщенням уламків; відкритого, багатоосколкового переламу обох кісток верхньої третини лівої гомілки із зміщенням уламків; рваної рани нижньої третини лівого стегна; рваних ран верхньої та середньої третини лівої гомілки; множинних саден тіла та кінцівок, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень як таких, що є небезпечними для життя на час їх заподіяння. Множинність, масивність наявних у потерпілого ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, характерні для дорожньо-транспортної травми, і укладаються в картину травмування потерпілого частинами автомобіля, що рухався, з наступним падінням. За локалізацією наявних ушкоджень, в момент спричинення тілесних ушкоджень, потерпілий був звернений лівою нижньою кінцівкою до ушкоджуючого предмету. Не виключається утворення наявних ушкоджень у вигляді переломів кісток лівого стегна та голені, у утворенням ран, в результаті дії тупого предмету на ділянку голені, саден при наступному падінні та ударі в площину. Не виключається утворення ушкоджень при механізмі, вказаному потерпілим, тобто в результаті зіткнення мопеду з автомобілем, з наступним падінням на покриття;

- висновок експерта №4993 від 18.10.2013 року по дослідженню технічного стану рульового керування, робочої гальмової системи, ходової частини та системи освітлення мопеду «YAMAHA Jog», відповідно до якого, гальмова система, рульове керування та ходова частина зазначеного мопеду до моменту ДТП перебували у працездатному стані та забезпечували водієві технічну можливість контролювати напрямок його руху та здійснювати гальмування з відомою йому ефективністю аж до зупинки, при цьому в зазначених системах не було несправностей, які могли б обумовити раптове для водія відведення мопеду (при гальмуванні або русі накатом) від зазначеного напрямку руху або відмову систем. Система освітлення мопеду до моменту ДТП перебувала в працездатному стані та при необхідності могла виконувати свої функції по позначенню мопеду на проїзній частині та освітленню напрямку руху;

- висновок експерта №4992 від 21.10.2013 року по дослідженню технічного стану рульового керування, робочої гальмової системи, ходової частини та системи освітлення автомобіля ВАЗ-21074 д.н. НОМЕР_1 , згідно з яким, робоча гальмівна система, рульове керування та ходова частина зазначеного автомобіля до моменту ДТП перебували у працездатному стані та забезпечували водієві технічну можливість контролювати напрямок руху автомобіля та здійснювати його гальмування з відомою йому ефективністю аж до зупинки, при цьому в зазначених системах не було несправностей, які могли б обумовити раптове для водія відведення автомобіля від напрямку зазначеного руху (при гальмуванні або русі накатом) або відмову систем. В той же час, технічний стан гальмівної системи не відповідає вимогам п.п. 31.4.1. «б» Правил дорожнього руху у зв`язку з пошкодженням бачка головного гальмівного циліндра задовго до ДТП, що у свою чергу обумовлювало неможливість своєчасного поповнення робочої рідиною секції заднього контуру в головному гальмівному циліндрі. Система освітлення автомобіля ВАЗ до моменту ДТП перебувала в працездатному стані та при необхідності могла виконувати свої функції по позначенню автомобіля на проїжджій частині та освітленню напрямку руху;

- висновок експерта №4994 від 06.11.2013 року по дослідженню обставин зіткнення автомобіля «ВАЗ-21074» та мопеда «YAMAHA Jog», відповідно до якого, ушкодження аварійного ударно-динамічного походження, що характеризують дану подію (контакт з мопедом), на автомобілі «ВАЗ-21074» зосереджені на передній частину лівої сторони та відображають дію сприйнятого ударного навантаження при контакті з слідоутворюючими об`єктами, з основною спрямованістю спереду-назад. В умовах даної події, в первинний контакт вступили передня ліва кутова частина автомобіля «ВАЗ-21074» та задня половина лівої сторони мопеда «YAMAHA Jog» під кутом близько 145-155 градусів між поздовжніми осями даних транспортних засобів, який відраховувався проти ходу годинникової стрілки у плані від поздовжньої осі автомобіля «ВАЗ» до поздовжньої осі мопеду. В первинний контакт вступили ліве закінчення ресори, яка знаходилася на підніжці мопеду та ліва половина передньої частини автомобіля, а також ліва нога людини, яка знаходилася на мопеді, після чого мало контактування мопеда та автомобіля. Первинне контактування автомобіля та мопеду, який перевозив ресори, мало місце на смузі руху мопеда, в зоні аномальних пошкоджень асфальтобетонного покриття Г-образної форми;

- висновок експерта №277 від 27.06.2014 року (додаткова автотехнічна експертиза), згідно з яким, з технічної точки зору, на початкових фазах розвитку дорожньої ситуації дії водія автомобіля «ВАЗ-21074» д/з НОМЕР_1 регламентувалися вимогами п. п. 10.1, 10.5, 16.11. і дорожньої розмітки 1.1. Правил дорожнього руху. У цій дорожньо-транспортній ситуації при належному виконанні вимог п.п. 10.1, 10.5, 16.11. і дорожньої розмітки 1.1. Правил дорожнього руху, водій автомобіля «ВАЗ-21074» д/з НОМЕР_1 мав технічну можливість запобігти дорожньо-транспортній події;

- висновок експерта №4195/4196 від 24.12.2014 року по дослідженню обставин зіткнення автомобіля «ВАЗ-21074» та мопеда «YAMAHA Jog», згідно з яким, в умовах даної події контакт з ресорами передньої частини автомобіля міг бути лише в умовах незалежного руху мопеда і ресор, що, у свою чергу, могло бути лише при умові аварійного маневрування мопеда по годинниковій стрілці (у плані), тобто відвороту водієм мопеда праворуч від автомобіля та при інерційному зміщенню листів ресор в напрямку автомобіля. Пояснення водія автомобіля «ВАЗ» про місце зіткнення транспортних засобів технічно неспроможні, так як згідно висновку транспортно-трасологічної експертизи №4994, первинне контактування автомобіля «ВАЗ» та мопеда, який перевозив ресори, мало місце на смузі руху мопеда в зоні аномальних пошкоджень асфальтобетонного покриття Г-образної форми. Водій автомобіля ВАЗ належним виконанням вимог п. 10.1., 10.5. Правил дорожнього руху, мав у своєму розпорядженні технічну можливість запобігти зіткненню із зустрічним мопедом шляхом виключення виїзду з перетинання проїжджих частин на зустрічну сторону руху - обранням відповідних швидкісного режиму та траєкторії руху. Фактичні дії водія автомобіля ВАЗ при виконанні ним правого повороту не відповідали вимогам п. 10.1. та п. 10.5. Правил дорожнього руху. Згідно заданих слідством вихідних даних з моменту виїзду автомобіля «ВАЗ» на зустрічну сторону руху водій мопеда перебував в аварійній обстановці. В умовах даної події фактичні дії водія автомобіля «ВАЗ», з технічної точки зору, перебувають у причинному зв`язку з фактом настання даної дорожньо-транспортної пригоди. Згідно методики авто технічного дослідження розгляд даної події проводиться при фактичних умовах її розвитку. У той же час, оскільки дана подія згідно заданих вихідних даних слідством полягає у зіткненні транспортних засобів на смузі руху мопеда, що було обумовлено виїздом на смугу руху мопеда автомобіля «ВАЗ», швидкоплинністю розвитку події з моменту виїзду автомобіля до моменту зіткнення, то слід вважати, що дорожньо-транспортна ситуація, у випадку відсутності ресор на мопеді, не зміниться. Тобто, ресори на мопеді були складовою загального механізму зіткнення транспортних засобів, і їхня наявність або відсутність на мопеді на факт виникнення ДТП не впливає (зіткнення транспортних засобів за фактичних дій водія автомобіля було неминучим);

- висновок експертів №304/4194 від 02.03.2015 року (комплексна судово-медична, транспортно-трасологічна і автотехнічна експертиза), відповідно до якого, ОСОБА_10 отримав зазначені вище тілесні ушкодження в результаті дії тупих предметів, якими могли бути частини автомобіля «ВАЗ-21074» і мопеда марки «YAMAHA Jog» при їх контактуванні, і дорожнє покриття. При цьому автомобіль первинно контактував з ділянкою зовнішньої поверхні лівої голені потерпілого, тобто, виходячи з локалізації тілесних ушкоджень можна дійти висновку, що в момент первинного контактування з автомобілем, потерпілий був звернений лівою нижньою кінцівкою до ушкоджуючого предмету. На передній верхній частині лівого переднього крила автомобіля «ВАЗ-21074» д.н. НОМЕР_1 визначається наявність слідів та ушкоджень, які можна віднести до утворення їх в результаті контактування з об`єктом, який не має рівноміцних металу ребер, з залишенням характерних для контактування з тілом людини, ушкоджень деталі, пологих деформацій деталі, нашарувань речовини біологічного характеру. Зафіксовані тілесні ушкодження потерпілого ОСОБА_10 були утворені виступаючими частинами автомобіля ВАЗ (передньою частиною лівого переднього крила та лівого закінчення переднього бампера) при знаходженні потерпілого на мопеді, тобто до його падіння. Розгляд питання слідства про можливість утворення зафіксованих тілесних ушкоджень лівої ноги потерпілого окремо ресорами або окремо їх виступаючими частинами за межі габаритів мопеда «YAMAHA Jog» є безпредметним.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що наведені докази спростовують позицію обвинуваченого щодо його непричетності до кримінального правопорушення і правильно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

При призначенні покарання обвинуваченому, суд першої інстанції врахувавступінь суспільної небезпеки вчиненого тяжкого кримінального правопорушення і його наслідки; похилий вік обвинуваченого; наявність сім`ї та позитивну характеристику за місцем проживання; не перебування на обліку в наркологічному кабінеті та на диспансерному обліку в психіатричному кабінеті Арцизької центральної районної лікарні; притягнення до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху; відсутність судимостей; позицію потерпілого, який наполягає на суровому покаранні з урахуванням позиції обвинуваченого, який не бажає відшкодовувати збитки спричиненні неправомірними діями; відсутність обставин, передбачених ст. ст. 66, 67 КК України, які пом`якшують чи обтяжують покарання.

Суд першої інстанції врахував також положення п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатацію транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», згідно з яким, при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК, суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Врахувавши положення ст.ст. 50, 65 КК України, наведені вище обставини, не знайшовши підстав для застосування до обвинуваченого дії ст.ст. 69, 75 КК України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливо в умовах ізоляції від суспільства.

Перевіривши доводи апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, колегія суддів вважає, що вони є безпідставними з огляду на таке.

Посилання захисника ОСОБА_9 на порушення, під час досудового розслідування, норм КПК України, які тягнуть за собою визнання усіх доказів у кримінальному провадженні неналежними та недопустимими є безпідставним, адже судом першої інстанції встановлено, що процесуальні рішення у кримінальному провадженні проведені у строки, передбачені ч. 2 ст. 214, п. 2 ч. 1 ст. 219 КПК України, що підтверджується реєстром матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000761.

Огляд місця ДТП проведений до внесення відомостей до ЄРДР, що передбачено приписами ч. 3 ст. 214 КПК України, а огляд автомобілю «ВАЗ-21074» д.н. НОМЕР_1 , проводився у присутності ОСОБА_8 , від якого зауважень та заперечень не надходило.

Довід захисника про те, що після повернення обвинувального акту прокурору, не продовжувався строк досудового розслідування, колегія суддів не враховує, оскільки при поверненні обвинувального акту, досудове розслідування не проводиться, а тільки усуваються недоліки обвинувального акту.

Посилання захисника у апеляційній скарзі на недоліки протоколу огляду місця ДТП та схеми місця ДТП, через не фіксування відстані від перехрестя до місця зіткнення транспортних засобів, не встановлення місця зіткнення, не відображення розташування ресор, їх розмір, кількість та розташування на проїзній частині дороги, апеляційний суд вважає безпідставним, оскільки зазначені обставини не підлягають відновленню, а, окрім того, вони не впливають на доведеність вини ОСОБА_8 , адже об`єктивно встановленим є той факт, що ДТП сталася внаслідок виїзду обвинуваченого на зустрічну смугу проїзної частини дороги.

Довід захисника про порушення судом першої інстанції приписів ч. 3 ст. 67 КК України, є безпідставним, адже суд першої інстанції зазначив у вироку про відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого.

Окрім того колегія суддів вважає необґрунтованим, довід захисника та обвинуваченого про неврахування судом першої інстанції позиції прокурора про необхідність звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, адже суд не зобов`язаний призначати покарання, виходячи виключно з правової позиції сторони процесу, зокрема прокурора.

Посилання захисника на задоволення цивільного позову потерпілого без урахування того, що додані до нього документи на придбання ліків, не підтверджуються відповідними призначеннями лікарів, а висновок суду, що внаслідок ДТП потерпілий став інвалідом, суперечить довідці до акту огляду МСЕК від 12.12.2016 року, відповідно до якої, причиною інвалідності зазначене загальне захворювання, апеляційний суд вважає безпідставним, оскільки необхідність лікування потерпілого після отриманих ним травм не викликає сумніву, як і та обставина, що він став інвалідом внаслідок спричинення шкоди здоров`ю внаслідок ДТП.

Довід обвинуваченого про те, що досудове розслідування та судовий розгляд справи відбувся з обвинувальним ухилом, є безпідставним, адже судом першої інстанції досліджені усі обставини справи, а його висновки ґрунтуються на досліджених у справі доказах.

Твердження обвинуваченого, що при призначенні покарання, суд першої інстанції не врахував його стан здоров`я та вік, на думку колегії суддів є безпідставними, оскільки у вироку суд послався, що враховує, в тому числі й ці обставини.

Колегія суддів вважає також необґрунтованими доводи захисника та обвинуваченого щодо суворості призначеного покарання.

Так, відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

З матеріалів кримінального провадження та вироку суду видно, що обвинувачений не відшкодував завдану злочином шкоду, не розкаявся у вчиненні кримінального правопорушення, тобто не зробив нічого для пом`якшення покарання.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції, наведений у вироку, щодо неможливості виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, відповідає фактичним обставинам справи, томуобвинуваченому правильно призначене покарання, яке належить відбувати реально.
Отже, колегія суддів вважає, що міра покарання обвинуваченому обрана, відповідно до ст. 65 КК України, правильно, тому підстав для його пом`якшення, не знаходить.

Не знаходить колегія суддів також підстав для скасування вироку і ухвалення нового, виправдувального вироку, оскільки вина обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України доведена у повному обсязі, наведеними вище доказами.

Під час апеляційного розгляду справи, захисник ОСОБА_9 заявив, що судом першої інстанції допущено істотне порушення норм КПК України, а саме: суд оголосив лише вступну та резолютивну частину вироку.

Натомість, зі змісту журналу судового засідання та технічного звукозапису, випливає, що цей довід захисника є безпідставним, оскільки журнал та звукозапис відповідають один одному, та на них зафіксовано оголошення повного тексту вироку. До того ж, зауважень та скарг на недоліки журналу судового засідання захисник не подавав.

Той факт, що повний текст вироку було внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень 10.05.2017 р. не свідчить про те, що він був оголошений в цей день, а вказує на можливе не дотримання судом 1-ої інстнації сроків надіслання судового рішення до вказаного реєстру.

Отже, апеляційний суд не знаходить підстав для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника.
Разом з тим, у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, обвинувачений ОСОБА_8 подав письмову заяву про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2016 році», яку підтримав, після розяснення йому наслідків його застосування.
При цьоиу, відповідно до п. «ґ» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк, підлягають особи, визнані винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України, які на день набрання чинності цим Законом досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно із довідкою Арцизького об`єднаного управління пенсійного фонду України в Одеській області, ОСОБА_8 перебуває на обліку та отримує пенсію за віком з 25.10.2012 року довічно, тобто він підпадає під дію п. «ґ» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Статтею 15 Закону України «Про амністію у 2016 році» передбачено, що особи, на яких поширюється дія цього Закону, можуть бути звільнені від відбування основного і додаткового покарання, призначеного судом, крім конфіскації майна, у частині вироку, що не була виконана на день набрання чинності цим Законом.

Отже, суд апеляційної інстанції вважає, що ОСОБА_8 підлягає звільненню від відбування основного покарання у виді позбавлення волі, але він не підлягає звільненню від додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.
Відповідно до приписів п. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.
Натомість, обвинувачений ОСОБА_8 підлягає звільненню від відбування основного покарання у виді позбавлення волі на підставі п. «ґ» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Керуючись ст.ст. 370, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, п. «ґ» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» апеляційний суд,

ухвалив:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Арцизького районного суду Одеської області від 05.05.2017 року стосовно ОСОБА_8 , - залишити без змін.
На підставі п. «ґ» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнити обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі строком на три роки.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який утримується під вартою, у той же строк з дня отримання її копії.
Судді Апеляційного суду Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4