Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/147/18 Головуючий суддя у суді І інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст. 190 КК України Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19.03.2018 року м. Кропивницький
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Кропивницькому кримінальне провадження №0011211 від 02.10.2017 року за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 07 грудня 2017 року.

Цим вироком:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Кіровограда, українку, громадянку України, не заміжню, маючу на утриманні малолітню дитину ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 , із базовою середньою освітою, не працюючу, проживаючу АДРЕСА_1 , не судимої,
визнано винуватою та призначено покарання за ч. 1 ст. 190 КК України у виді 1 року обмеження волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік, з покладенням на засуджену обов`язки відповідно до ч.1 ст. 76 КК України:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
Контроль за поведінкою засудженої ОСОБА_7 покласти на уповноважений орган з питань пробації за місцем її проживання.
Стягнуто із ОСОБА_7 на користь держави витрати за проведення експертиз в сумі 395 (триста дев`яносто п`ять) гривень 48 копійок.
Долю речових доказів вирішено відповідно ст.100 КПК України.

ВСТАНОВИЛА:
Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнано винуватою та засуджено за заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), тобто злочин, за таких підстав.
Так, 01.10.2017 року близько 19 год. 30 хв., ОСОБА_7 , перебуваючи в приміщенні будинку, належного ОСОБА_9 , розташованого в АДРЕСА_2 , в ході спілкування з ОСОБА_9 , побачила в останнього мобільний телефон «LG D724G3S Dualі». В цей момент у ОСОБА_7 виник умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману, а саме мобільного телефону «LG D724G3S Dualі» потерпілого ОСОБА_9 .
Реалізовуючи свій злочинний намір, діючи умисно, маючи на меті заволодіння чужим майном, ОСОБА_7 попросила у ОСОБА_9 належний йому мобільний телефон «LG D724G3S Dualі» під приводом здійснення телефонного дзвінка. Отримавши вказаний мобільний телефон, посилаючись на конфіденційність телефонної розмови, остання із телефоном у руках вийшла на територію подвір`я домоволодіння належного ОСОБА_9 та, продовжуючи свій злочинний намір, намагаючись діяти непомітно для потерпілого, вийшла за територію домоволодіння та зникла у невідомому напрямку.
Таким чином, ОСОБА_7 шляхом зловживання довірою потерпілого, заволоділа мобільним телефоном «LG D724G3S Dualі» вартість якого становить 1 981 грн. 25 коп.
Заволодівши мобільним телефоном, ОСОБА_7 розпорядилася ним на власний розсуд, а саме 01.10.2017 року заклала його до ломбарду «Гроші Тут», за адресою м. Кропивницький, вул. Велика Перспективна,20, чим спричинила потерпілому ОСОБА_9 , матеріальну шкоду на загальну суму 1 981 грн. 25 коп.
В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні не оспорюючи фактичних обставин провадження та юридичної кваліфікації дій обвинуваченої, просив вирок суду першої інстанції змінити в частині призначеного покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. ОСОБА_7 вважати засудженою за ч.1 ст.190 КК України та призначити покарання у виді 100 годин громадських робіт. В решті вирок залишити без змін.
Свої вимоги обґрунтував тим, що відповідно до матеріалів кримінального провадження обвинувачена ОСОБА_7 має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 та не позбавлена відносно неї батьківських прав.
Всупереч вимог ч.3 ст.61, п.2 ч.1 ст.65 КК України судом І інстанції обвинуваченій ОСОБА_7 призначено покарання за ч.1 ст.190 КК України у виді обмеження волі, тобто застосовано закон України про кримінальну відповідальність, який не підлягає застосуванню, що відповідно до п.2 ч.І ст.413 КПК України є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
Заслухавши доповідача, прокурора який просив задовольнити апеляційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження, дотримуючись меж перегляду судових рішень, визначених ст. 404 КПК України, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Досудове розслідування та судове слідство у даному кримінальному провадженні проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а викладені у вироку суду висновки про наявність в діях ОСОБА_7 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які у повному обсязі, відповідно до вимог параграфу 3 гл.28 КПК України, досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду справи та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам справи.

Належність та допустимість доказів у кримінальному провадженні, а також правильність кваліфікації дій обвинуваченої за ч. 1 ст.190 КК України у колегії суддів сумнівів не викликає.

Вина обвинуваченої ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй злочину, крім визнання своєї вини, в повному обсязі доведена матеріалами кримінального провадження, які розглянуто судом першої інстанції в порядку ст.349 ч.3 КПК України.

При цьому, районний суд дотримав вимоги змісту ч.3 ст.349 КПК України, допитав обвинувачену і за згодою всіх учасників процесу визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорювалися, у тому числі і тих фактичних обставин, які зазначені в обвинувальному акті.

На підставі викладеного, колегія суддів відповідно до ст.404 ч.1 КПК України не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи, які не оспорювалися і стосовно яких, відповідно до вимог ст.349 ч.1 КПК України докази не досліджувались.

За таких обставин районний суд правильно кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч.1 ст.190 КК України як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство).
При призначенні покарання суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є злочином невеликої тяжкості, особу винної, яка за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку в КЗ «Обласний наркологічний диспансер» та КЗ «Кіровоградська обласна психіатрична лікарня» не перебуває, не працює, на утриманні має малолітню дитину ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше не судима. Обставини, які пом`якшують покарання щире каяття, та відсутність обтяжуючих обставин. Врахував досудову доповідь про обвинувачену у кримінальному провадженні, надану Подільським районним сектором Кропивницького міського відділу з питань пробації Південного Міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України поведінка ОСОБА_7 відповідає загальноприйнятим нормам суспільства. Згідно з висновком органу пробації, результати оцінки ризику вчинення повторного кримінального правопорушення відносно обвинуваченої показали середній ступінь ризику небезпеки для суспільства, а отже існує ймовірність виправлення її без ізоляції від суспільства.
Разом з тим, відповідно до ч.3 ст. 61 КК України обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до інвалідів першої і другої групи.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачена ОСОБА_7 має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 та не позбавлена відносно неї батьківських прав.
А тому, суд першої інстанції призначаючи ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі припустився помилки, у зв?язку з чим вирок суду першої інстанції підлягає зміні.
Разом з тим, вимоги апеляційної скарги прокурора стосовно призначення обвинуваченій ОСОБА_7 покарання у виді 100 годин громадських робіт колегія суддів вважає надто суворим, та доходить висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання у виді штрафу в розмірі 30 неоподаткованих мінімумів громадян, що становить 510 грн.
Беручи до уваги викладене, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції зміні в частині призначення покарання обвинуваченій ОСОБА_7 .

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 408, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити частково.

Вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 07 грудня 2017 року стосовно ОСОБА_7 змінити в частині призначеного покарання.

Вважати засудженою ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 190 КК України та призначити ОСОБА_7 покарання у виді штрафу в розмірі 30 неоподаткованих мінімумів громадян, що становить 510 грн.
У решті вирок залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з дня проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду, безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4