Комінтернівський районний суд м.Харкова
Номер провадження 1-кп/641/210/2018 Справа № 641/7358/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 лютого 2018 року Комінтернівський районний суд м. Харкова в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференц зв`язку в залі Комінтернівського районного суду м. Харкова кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002260 від 24 вересня 2017 року відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лозова, Кегичівського району, Харківської області, громадянина України, одруженого, з середньою освітою, не працюючого, раніше судимого:

1.21 березня 2013 року Комінтернівським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік;

2.27 листопада 2013 року Комінтернівським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 185,ст. 71 КК України до 1 року 2 місяців позбавлення волі. Звільнений 24.07.2014 року з Жовтневої ВК № 17 Харківської області на підставі ухвали Балаклійського районного суду Харківської області від 16.07.2014 року відповідно до п. Г ст.. 1 ЗУ «Про амністію» від 08.04.2014 року;

3.18 жовтня 2017 року Комінтернівським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 місяців арешту, відбуває покарання з 15.12.2017 року,

зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 , 23.09.2017 у період часу з 12:00 год. до 12:30 год., знаходячись біля будинку № 32 по вул. Смольна у м. Харкові, де розташоване кафе «Малібу», реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, з літнього майданчику вказаного кафе, за допомогою ножа, якій він мав при собі, демонтував та викрав три вуличні ліхтарі, належні потерпілому ОСОБА_5 , які були встановлені на цегляних клумбах-огорожах вищевказаного кафе, загальна вартість яких складає 335 гривень 40 копійок, разом з фрагментами електричного дроту та ізоляційного матеріалу до них, які матеріальної цінності для ОСОБА_5 не представляють.

Після чого, ОСОБА_4 склав усе викрадене майно у полімерний пакет, який мав при собі та з місця скоєння кримінального правопорушення зник, чим спричинив потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на вищезазначену суму.

Таким чином, ОСОБА_4 своїми умисними діями скоїв кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. 2 ст. 185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

В судовому засіданні ОСОБА_4 , вину у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України визнав в повному обсязі, все викладене в обвинувальному акті підтвердив, та пояснив, що дійсно він 23.09.17 приблизно о 12.15 год. знаходячись біля будинку № 32 по вул. Смольна у м. Харкові, де розташоване кафе «Малібу», з літнього майданчика якого, взяв три вуличні ліхтарі, вважаючи, що вони нікому не належать, після чого зник, розпорядившись вищевказаним на власний розсуд.

Даючи оцінку показанням ОСОБА_4 суд визнає їх правдивими і достовірними, оскільки вони послідовні, об`єктивно і досить повно відображають обстановку і обставини скоєного обвинуваченим кримінального правопорушення (злочину), пояснюють мотив скоєного, підстав для самообмови судом не встановлено.

Потерпілий ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність та згоду на розгляд справи у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.

Враховуючи, що ОСОБА_4 визнав вину в повному обсязі, суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України не досліджував всі докази, оскільки є переконання в тому, що обвинувачений правильно розуміє зміст фактичних обставин, які ним не оспорюються, усвідомлює неможливість у подальшому оскаржити ці обставини в апеляційному порядку і відсутні сумніви відносно добровільності та істинності його позиції.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року передбачено, що при розгляді справ суд застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Відповідно до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та допустимих відомостях, визнаних доказами, або відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, критерієм доведення винуватості особи у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення є те, що саме прокурор має довести вину обвинуваченого поза межами розумного сумніву, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд має бути переконаний поза межами розумного сумніву, що кожен із суттєвих елементів інкримінованого особі кримінального правопорушення є доведеним (справа Дж. Мюрей проти Сполученого Королівства).

З урахуванням викладеного, розглянувши кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення, дотримуючись принципу змагальності сторін та свободі в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_4 «поза розумним сумнівом» знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження і дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Обираючи міру покарання, суд враховує ступінь тяжкості скоєного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, дані про особу обвинуваченого.

Так, ОСОБА_4 , скоїв злочин середньої тяжкості, раніше судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, у лікаря нарколога та у лікаря психіатра на обліку не перебуває.

Обставиною, що пом`якшує покарання, є щире каяття.

Обставин, що обтяжують його покарання по справі не встановлено.

Згідно ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаною винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчинення нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

За таких обставин, для досягнення мети покарання визначеної ст. 50 КК України, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді арешту, оскільки сама така міра покарання буде достатньою для його виправлення.

При призначенні остаточного покарання ОСОБА_4 суд враховує, що вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18 жовтня 2017 року останній засуджений за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 місяців арешту, і дане покарання ним не відбуте.

Кримінальне правопорушення за ч. 2 ст. 185 КК України було вчинене ОСОБА_4 до постановлення вищевказаного вироку.

Таким чином, суд вважає необхідним, при призначенні остаточного покарання ОСОБА_4 застосувати ч. 4 ст. 70 КК України, призначаючи покарання за сукупністю злочинів обрати принцип поглинання менш суворого покарання більш суворим.

Відповідно до ст. 72 КК України ОСОБА_4 зарахувати у строк покарання призначеного за даним вироком, строк відбутого покарання за вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18 жовтня 2017 року з 15 грудня 2017 року до 22 лютого 2018 року включно із розрахунку день за день.

Обрати щодо ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили запобіжний захід у вигляді тримання під вартою за клопотанням прокурора.

Підстави для застосування спеціальної конфіскації визначені ст. 96-1, ст. 96-2 КК України, відсутні.

Питання про речові докази вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Питання про процесуальні витрати вирішити відповідно до ст. 122, 124 КПК України, які передбачають, що у випадку винесення обвинувального вироку, суд стягує на користь держави документально підтверджені витрати про притягненню експерта. Згідно довідок № 19239 від 17.10.2017 року про витрати на проведення експертизи, дані витрати становлять 594,0 грн., які повинні бути стягнуті на користь держави.

Керуючись ст. ст. 368, 370, 374 КПК України, суд -
У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у вигляді арешту на строк 4 (чотири) місяці.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання призначеного вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18 жовтня 2017 року, більш суровим покаранням за даним вироком, остаточно ОСОБА_4 призначити покарання у вигляді 4 (чотирьох) місяців арешту.

Строк покарання ОСОБА_4 обчислювати з 22 лютого 2018 року.

Відповідно до ст. 72 КК України ОСОБА_4 зарахувати у строк покарання призначеного за даним вироком, строк відбутого покарання за вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18 жовтня 2017 року з 15 грудня 2017 року до 22 лютого 2018 року включно із розрахунку день за день.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили обирати у вигляді тримання під вартою.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати на проведення експертизи у сумі 594, 00 грн. (п`ятсот дев`яносто чотири грн. 00 коп.).

Речові докази: три ліхтаря вуличного освітлення в корпусі чорного кольору, заскляні, на кожному мається фрагменти електродроту з ізоляцією вважати повернутими потерпілому ОСОБА_5 згідно розписки.

Речовий доказ: ніж кухонний з полімерною рукояткою, загальною довжиною 15 см. Та довжиною леза 7 см. знищити.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Харківської області через Комінтернівський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Засудженому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Суддя - ОСОБА_1