Дата документу Справа № 320/17/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ

Єдиний унікальний № 320/17/17-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/778/1130/17 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 304 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 листопада 2017 року м. Запоріжжя
Судова колегія з кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
захисників обвинувачених адвокатів ОСОБА_10 , ОСОБА_11
представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_12 ,
потерпілого ОСОБА_13 ,
розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Запорізької області в місті Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_10 на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 березня 2017 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Красногорське Гуляйпільського району Запорізької області, громадянин України, неодружений, який має середню освіту, непрацюючий, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимий,

визнаний винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 304 КК України та призначено покарання:

-за ч. 2 ст. 186 КК України у вигляді 4 років позбавлення волі;

-за ч. 1 ст. 304 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України остаточно призначено покарання у вигляді 4 років.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишений у вигляді домашнього арешту.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець і мешканець АДРЕСА_2 , громадянин України, неодружений, який має неповну середню освіту, учень ДНЗ «Мелітопольське вище професійне училище», раніше судимий 9 листопада 2016 року Мелітопольським міськрайонним судом за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75, 104 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік,

визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та йому призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбуте покарання, призначене за вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 9 листопада 2016 року, та остаточно призначено покарання у виді 4 років 2 місяців позбавлення волі.

Перебуває під вартою з 27 грудня 2016 року.

На підставі ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_8 строк попереднього ув`язнення з 27 грудня 2016 року до набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Цим же вироком суду ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 визнаний винуватим та засуджений за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, вирок відносно якого ніким не оскаржений.

Вироком суду постановлено стягнути з ОСОБА_7 солідарно з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_13 заподіяну матеріальну шкоду в розмірі 14 435 грн., та моральну шкоду в розмірі 12 800 гривень.
Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,
В С Т А Н О В И Л А:

Як встановлено вироком суду, 14 жовтня 2016 року, приблизно о 21-30 годині, знаходячись біля магазину «АТБ», розташованого по вул. Героїв України (Кірова) буд. №14 в м. Мелітополі, ОСОБА_7 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи із корисливим мотивом, із застосуванням фізичного насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, потерпілого, наніс ОСОБА_14 чотири удари руками по голові, від яких потерпілий впав на землю, після чого, заволодів мобільним телефоном «PrestigioMultiPhone PSP3530», в корпусі білого кольору, ІМЕІ: 1. НОМЕР_1 , 2. НОМЕР_2 , вартістю 2574 грн., в якому знаходилась карта мобільного оператора «Київстар», яка не має для потерпілого матеріальної цінності, на рахунку якої знаходились грошові кошти на: суму 20 грн., карта пам`яті на 16 Гб, вартістю 200 грн., який належав ОСОБА_14 та з місця події зник, чим заподіяв потерпілому майнову шкоду на загальну суму 2794 гривень.

26 жовтня 2016 року, приблизно о 00-10 годині, знаходячись навпроти приміщення Мелітопольського училища культури, розташованого по пр. Б.Хмельницького, 41 в м. Мелітополі, ОСОБА_7 , діючи повторно, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_9 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи із корисливим мотивом, із застосуванням фізичного насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, збили потерпілого ОСОБА_15 з ніг за землю, після чого, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 завдали потерпілому не менше п`яти ударів руками та ногами по різним частинам тіла, в наслідок чого спричинили йому! синці, ділянку травматичного набряку м`яких тканин та садна в області голови, крововилив піде; кон`юнктивою правого очного яблука, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, після чого заволоділи мобільним телефоном «Motorola XT 1550 Moto G», в корпусі чорного кольору, ІМЕІ: НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , вартістю 3 998 грн., у шкіряному чохлі чорного кольору, вартістю 100 грн., гаманцем коричнево-червоного кольору, який не представляє матеріальної цінності, в якому знаходився студентський квіток Мелітопольського ТДАТУ, посвідчення водія та кредитка картка «Приватбанку», на ім`я ОСОБА_15 , які не представляють матеріальної цінності та грошові кошти в сумі 900 грн., які належали ОСОБА_15 та з місця події зникли, чим заподіяли потерпілому майнову шкоду на загальну суму 4 898 гривень.

27 жовтня 2016 року, приблизно о 22-30 годині, знаходячись у дворі будинку АДРЕСА_3 , ОСОБА_9 , діючи повторно, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_7 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи із корисливим мотивом, із застосуванням фізичного насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, штовхнув потерпілого ОСОБА_13 , від чого потерпілий впав за землю, після чого, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 заволоділи мобільним телефоном «Microsoft Lumia 640», в корпусі чорного кольору, ІМЕІ: НОМЕР_5 , вартістю 5000 грн., в якому знаходилась карта мобільного оператора «Київстар», вартістю 25 грн., грошових коштів на якій не було, браслетом із срібла 925 проби, вагою 30 г, вартістю 4000 грн., каблучкою із золота 585 проби, вагою 4,5 г, вартістю 4 500 грн., жіночими сережками із срібла 925 проби, вагою 8 г, вартістю 850 грн. та грошовими коштами в сумі 60 грн., які належали ОСОБА_13 та з місця події зникли, чим заподіяли потерпілому майнову шкоду на загальну суму 14 435 гривень.

3 грудня 2016 року, приблизно о 00-10 годині, знаходячись навпроти будинку АДРЕСА_4 , ОСОБА_7 , діючи повторно, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_9 та неповнолітнім ОСОБА_8 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи з корисливим мотивом, із застосуванням фізичного насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, збили потерпілого ОСОБА_16 з ніг на землю, після чого ОСОБА_8 заволодів мобільним телефоном «FlySpark IQ 4404», в корпусі чорного кольору, ІМЕІ: НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , вартістю 2000 грн., в якому знаходилась картка пам`яті на 2 Гб, вартістю 100 грн. та карткою мобільного оператора «Київстар», № НОМЕР_8 , вартістю 50 грн., зв`язкою ключів, яка не представляє матеріальної цінності, а також грошовими коштами в сумі 50 грн., які належали ОСОБА_16 та з місця події зникли, чим заподіяли потерпілому майнову шкоду на загальну суму 2200 гривень.

В апеляційних скаргах:

- обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_10 , не оскаржуючи вирок в частині кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 та доведеності його вини, вважають вирок таким, що не відповідає ступені тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості, просять вирок змінити та призначити покарання із застосуванням ст. 75 КК України, звільнивши ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки. Вказують, що судом при призначенні покарання не в повній мірі враховані обставини, які пом`якшують його, дані, які позитивно його характеризують особу ОСОБА_7 та відсутність судимостей.

- обвинувачений ОСОБА_8 , також не оскаржуючи вирок суду в частині доведення його вини та кваліфікації дій, просить змінити вирок в частині призначеного покарання, пом`якшивши призначене йому покарання за ч. 2 ст. 186 КК України до 3 років позбавлення волі. При цьому зазначає, що суд не врахував його щиросердне зізнання та того, що він є інвалідом дитинства.

Заслухавши доповідь судді по справі, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_17 і представника ОСОБА_12 в підтримку апеляційної скарги обвинуваченого, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_10 , які підтримали свою апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_9 та потерпілого ОСОБА_13 , які не заперечували проти задоволення апеляціях скарг, прокурора, яка вказувала на відсутність підстав для задоволення апеляційних скарг та справедливість призначених обвинуваченим покарань, провівши судові дебати, надавши обвинуваченим останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника задоволенню не підлягає, апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_8 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого їм злочинів, за обставин, викладених у вироку, а також висновки суду про юридичну кваліфікацію дій обвинувачених є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені наявними у справі доказами, які досліджувались за згодою усіх учасників провадження, у тому числі обвинувачених, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.

Згідно зі ст. 65 КК України суд призначає покарання в межах, встановлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за скоєний злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Як вбачається з мотивувальної частини вироку, суд, призначаючи ОСОБА_7 покарання, виконав вимоги ст. 65 КК України, а саме: врахував ступень тяжкості вчинених ним злочинів, які є тяжкими злочинами, врахував дані про особу обвинуваченого, та прийшов до обґрунтованого висновку, що єдиним можливим покаранням, яке сприятиме його виправленню і запобіганню вчинення ним нових злочинів є позбавлення волі.
Разом з тим, суд першої інстанції в достатній мірі врахував і обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , та полягають в щирому каятті, активному сприянні розкриттю вчинених ним злочинів та частковому відшкодуванні шкоди.
Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу того, що виправлення та перевиховання, а також попередження вчинення нових злочинів обвинуваченим можливо лише з призначенням йому покарання у виді позбавлення волі і підстави для застосування ст.ст. 69, 75 КК України до вказаного покарання відсутні.
Відповідно до положень ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Судова колегія вважає, що розмір призначеного ОСОБА_7 покарання відповідає тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень та даним про його особу, а також відповідає критерію справедливого покарання, відповідає вимогам ст. 65 КК України та його меті.
При цьому, як вбачається з вироку суду, за кожний злочин ОСОБА_7 призначено покарання в мінімальних межах санкції відповідних статей КК, а призначаючи остаточне покарання відповідно до ст. 70 КК України, суд застосував принцип поглинання менш суворого покарання більш суворим, що також не свідчить про несправедливість призначеного остаточного покарання з огляду на його суворість.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника вказаних висновків суду не спростовують, оскільки судом першої інстанції в повній мірі встановлено та належним чином оцінено і враховано всі обставини, які за законом повинні бути врахованими при призначенні особі покарання.
Всупереч доводів апеляційної скарги ОСОБА_7 та його захисника характеристика з місця проживання обвинуваченого не містить позитивних даних про особу обвинуваченого та є формальною.
Що стосується призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_8 колегія суддів приходить до наступних висновків.
При призначенні ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції зазначив, що враховував характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані, які характеризують особу обвинуваченого, та врахував як обставини, що пом`якшують покарання, вчинення злочину в неповнолітньому віці, повне визнання вини, щире каяття та сприяння слідству та суду у розкритті злочину та встановленню істини у справі.
Проте, як вбачається із вироку суд не врахував того, що ОСОБА_8 є інвалідом дитинства, що випливає з характеристики, наданої директором ДНЗ «Мелітопольського ВПУ» ОСОБА_18 (т. 1 а.с. 154), не надано судом першої інстанції належної оцінки характеристиці особи ОСОБА_8 за місцем його проживання, згідно якої він проживає в неповній родині, та його вихованню з боку матері достатньої уваги не приділялось, схильний до чужого впливу (т. 1, а.с. 160), та суд не в достатній мірі врахував наявність інших, зазначених у вироку обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Судом встановлено але в достатній мірі не враховано, що ОСОБА_8 вчинив один епізод злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, будучи втягнутим до вчинення цього злочину ОСОБА_7 , за що останнього було засуджено за ч. 1 ст. 304 КК України.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті обвинувачення.

Так, вчинення злочину в неповнолітньому віці, повне визнання вини, щире каяття та сприяння слідству та суду у розкритті злочину та встановленню істини у справі, а також той, факт, що ОСОБА_8 є інвалідом дитинства, на думку колегії суддів, є обставинами, що пом`якшують покарання, та з урахуванням лише одного епізоду вчинення злочину за участі ОСОБА_8 і ролі останнього у його скоєнні, судова колегія доходить до висновку про те, що призначення покарання, нижчого від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 2 ст. 186 КК України, буде достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Тому колегія суддів вважає можливим застосувати ст. 69 КК України та пом`якшити покарання за ч. 2 ст. 186 КК України та відповідно до вимог ч. 1 ст. 71 КК України, приєднати частково невідбуте покарання за попереднім вироком.

Істотних порушень органами досудового слідства чи судом норм кримінально-процесуального закону, які були б підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.
На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 414, 418, 419 КПК України, колегія суддів,
У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_10 залишити без задоволення, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 березня 2017 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 березня 2017 року стосовно ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 186 КК України змінити в частині призначеного покарання шляхом його пом`якшення.

Застосувати ст. 69 КК України та пом`якшити ОСОБА_8 покарання, призначене за ч. 2 ст. 186 КК України до 3 років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України частково приєднати невідбуте покарання за вироком Мелітопольського міськрайонного суду від 9 листопада 2016 року, та остаточно призначити покарання у вигляді 3 (трьох) років 2 (двох) місяців позбавлення волі.

В решті вирок відносно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її оголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, а засудженими, які тримаються під вартою, в той самий строк з дня вручення їм копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4