ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/1977/18
провадження № 1-кп/753/1015/18
У Х В А Л А
підготовчого судового засідання
"08" лютого 2018 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
представника потерпілої ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0005045 за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 156, ч. 2 ст. 301 КК України з угодою про визнання винуватості від 08.02.2018 р., -
ВСТАНОВИВ:
До Дарницького районного суду м. Києва надійшов обвинувальний акт з угодою про визнання винуватості відносно ОСОБА_6 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 156, ч. 2 ст. 301 КК України.
Прокурор, думку якого підтримали представник потерпілої, захисник та обвинувачений, в підготовчому судовому засіданні просив затвердити угоду про визнання винуватості та ухвалити вирок на підставі вказаної угоди.
Вислухавши думку прокурора, представника потерпілої, захисника та обвинуваченого, вивчивши обвинувальний акт та угоду про визнання винуватості, укладену між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, суд приходить до висновку про її невідповідність вимогам КПК України та КК України, виходячи з наступного.
Так, з матеріалів судового провадження вбачається, що 08.02.2018 р. між прокурором військової прокуратури Київського гарнізону старшим лейтенантом юстиції ОСОБА_7 та обвинуваченим (як зазначено в угоді) ОСОБА_6 , у присутності захисника адвоката ОСОБА_5 було укладено угоду про визнання винуватості, згідно з умовами якої ОСОБА_6 зобов`язується беззастережно визнати обвинувачення в повному обсязі. При цьому сторони узгодили призначення покарання ОСОБА_6 за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 156 та ч. 2 ст. 301 КК України у виді п`яти років позбавлення волі, із звільненням на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку два роки.
Положеннями ч. 7 ст. 474 КПК України передбачено випадки для відмови судом в затвердженні угоди, зокрема, якщо умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, умови угоди не відповідають інтересам суспільства; умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань.
При цьому, відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання:
1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Зі змісту вказаних положень вбачається, що домовленості сторін угоди при узгодженні покарання не мають виходити за межі загальних засад призначення покарання, встановлених законом України про кримінальну відповідальність.

Разом з тим вказані вимоги при укладенні угоди не дотримані.

Так, в угоді зазначено, що сторонами угоди були враховані такі пом`якшуючі обставини як з`явлення із зізнанням, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування заподіяної обвинуваченим моральної шкоди у розмірі узгодженому з потерпілою та її законними представниками, а також вчинення злочинів внаслідок збіг у тяжких особистих, сімейних чи інших обставин.

За змістом закону, під з`явлення із зізнанням розуміється особисте, добровільне письмове чи усне повідомлення органам досудового розслідування, прокурору або суду про підготовлюваний, вчинюваний або вчинений злочин до повідомлення особі про підозру у вчиненні нею злочину.

Разом з тим, суду не було надано підтвердження того, що обвинувачений ОСОБА_6 добровільно письмово чи усно повідомив органи досудового розслідування, прокурора або суд про вчинені ним злочини до повідомлення йому про підозру у вчиненні злочину. При цьому, реєстр матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0005045 від 11.05.2017 р. відомостей про з`явлення із зізнанням обвинуваченого ОСОБА_6 до повідомлення йому про підозру не містить. Таким чином визнання обставиною, що пом`якшує покарання з`явлення із зізнанням є безпідставним.

Крім того, як зазначено в угоді, ОСОБА_6 з`явився до військової прокуратури Київського гарнізону 15.11.2017 р. та визнав свою вину. При цьому згідно даних реєстру матеріалів досудового розслідування після 15.11.2017 р. було прийнято одне процесуальне рішення призначено судово-пихіатричну експертизу. Увесь комплекс оперативно-слідчих та процесуальних дій фактично був здійснений до 15.11.2017 р.

За таких обставин визнання обставиною, що пом`якшує покарання активне сприяння розкриттю злочину є необґрунтованим.

Крім того, вчинення злочину у зв`язку із збігом тяжких особистих, сімейних чи інших обставин може бути визнано обставиною, що пом`якшує покарання, якщо злочин вчиняється під впливом особистих (хвороба), сімейних (загибель близьких) чи інших (складні житлові умови) обставин, які несприятливо склалися для винного. Зазначені чинники визнаються обставинами, які пом`якшують покарання, лише за умов, якщо вони: а) виникли не з вини самої особи, яка вчинила злочин; б) були дійсно тяжкими, а не є такими лише на думку самого винного; в) обумовили вчинення ним злочину. При цьому, суд повинен встановити наявність зв`язку між цими обставинами і вчиненим злочином, характер якого свідчить, що наявні на боці винного тяжкі обставини значною мірою обумовили вчинення ним злочину. Відсутність такого зв`язку виключає можливість визнання зазначених обставин такими, що пом`якшують покарання.

В угоді про визнання винуватості сторонами не було вказано які конкретно тяжкі особисті, сімейні чи інші обставини обумовили вчинення злочинів обвинуваченим.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 пояснив суду, що злочини він вчинив у зв`язку з великим навантаженням на роботі, напруженими стосунками в сім`ї та наявністю двох малолітніх дітей. Наведені обставини, на думку суду, жодним чином не можуть бути визнані як збіг тяжких сімейних чи особистих обставин, а посилання на збіг якихось інших обставин взагалі будь-яким чином не мотивовано.

Крім того, визнання вини обвинуваченим не може бути визнаним судом як пом`якшуюча обставина, оскільки вона є формальною та охоплюється пом`якшуючою обставиною у вигляді щирого каяття.

Також, при сукупності злочинів, що має місце при обвинуваченні ОСОБА_8 , покарання призначається за правилами ст. 70 КК України, а саме - призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, остаточне покарання визначається шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.
Проте, в угоді зазначено, що за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 156, ч. 2 ст. 301 КК України, ОСОБА_6 необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, що оцінюється судом як грубе порушення вимог закону Кримінального кодексу України щодо правил призначення покарання за сукупності злочинів.

Крім того, враховуючи тяжкість вчинених злочинів, один з яких відноситься до категорії тяжких, даних про особу ОСОБА_6 , приймаючи до уваги те, що інкриміновані ОСОБА_6 діяння безпосередньо пов`язані з вчиненням розпусних дій щодо малолітньої особи, з огляду на конкретні обставини справи, суд приходить до висновку, що рішення про звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку 2 роки суперечить загальним засадам призначення покарання.
Будь-яких даних про наявність справжнього суспільного інтересу при укладенні угоди про визнання винуватості до суду не надано та в тексті угоди не зазначено.
Таким чином, суд приходить до висновку про невідповідність угоди вимогам діючого законодавства, що відповідно до вимог ч. 7 ст. 474 КПК України є підставою для відмови у її затвердженні.
В свою чергу, з урахуванням того, що угоду досягнуто під час досудового розслідування суд вважає, що на підставі абз. 2 ч. 7 ст. 474 КПК України досудове розслідування має бути продовжено в загальному порядку, у зв`язку з чим кримінальне провадження підлягає поверненню прокурору.
При вирішенні питання щодо запобіжного заходу суд, вислухавши думку учасників провадження, вважає, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту цілодобово є недоцільним і приходить до висновку про необхідність застосувати домашній арешт в певний період доби з покладенням певних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
Керуючись ст. ст. 314-315, 468-474 КПК України, суд,
УХВАЛИВ:
Відмовити у затвердженні угоди про визнання винуватості від 08.02.2018 р., укладеної між прокурором військової прокуратури Київського гарнізону ОСОБА_7 та обвинуваченим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 156, ч. 2 ст. 301 КК України ОСОБА_6 , а кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0005045 повернути прокурору для продовження досудового розслідування у загальному порядку.
Запобіжний захід обраний відносно ОСОБА_6 у вигляді цілодобового домашнього арешту змінити, застосувати до ОСОБА_6 домашній арешт з забороною залишати місце свого проживання з 22 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв., з роз`ясненням обов`язку прибувати за кожною вимогою слідчого, прокурора, суду, та покладенням обов`язку повідомляти слідчого, прокурора, суд про зміну місця проживання, роботи, навчання на строк до 08 квітня 2018 р. включно.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя