АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду міста Києва матеріали кримінального провадження №0012705 відносно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Києва, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, за апеляційною скаргою прокурора Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_7 на вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 10 листопада 2017 року,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8

обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6

захисника ОСОБА_9

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 10 листопада 2017 ОСОБА_5 та ОСОБА_6 визнано винуватими у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК КК України та призначено кожному покарання у виді арешту строком на 6 місяців.
Запобіжний захід обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишено без змін.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 постановлено обчислювати з 13 вересня 2017 року.

Вирішено питання речових доказів.

Прокурор, не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення, доведеність вини ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , кваліфікацію їх дій, в апеляційній скарзі просить вирок суду відносно обвинувачених скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з його невідповідністю ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинувачених.

Ухвалити новий вирок, яким визнати винними ОСОБА_10 та ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 ч.2 ст.185 КК України, призначивши кожному покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 8 місяців.
В решті вирок суду залишити без змін.

Посилаючись на положення п.п.1, 3постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», вважає, що судом не повною мірою враховано тяжкість вчиненого ОСОБА_11 та ОСОБА_6 злочину, який відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На думку прокурора, судом залишено поза увагою, що обвинувачені ОСОБА_12 та ОСОБА_6 , маючи не зняту та непогашену судимість, на шлях виправлення не стали, належних висновків для себе не зробили та повторно вчинили умисний корисливий злочин з прямим умислом, а тому передбачали суспільно-небезпечні наслідки своїх дій та бажали їх настання.
Прокурор не погоджується з висновком суду про визнання щирого каяття як обставини, яка пом`якшує покарання обвинувачених, оскільки із досліджених характеризуючи даних про особи обвинувачених вбачається, що поведінка та стиль їх життя свідчить про стійку антисоціальну спрямованість, вони систематично вчиняють кримінальні правопорушення у сфері злочинів проти власності, на час вчинення злочину обвинувачені не працювали, тобто вчинення крадіжок майна їх джерелом існування.

Згідно із вироком суду, ОСОБА_5 , 13 вересня 2017 року близько 04 години 50 хвилин, разом з ОСОБА_6 , перебуваючи біля будинку АДРЕСА_3 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на повторне таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів з метою власного незаконного збагачення за попередньою змовою, шляхом вільного доступу потрапили до балкону на другому поверсі будинку АДРЕСА_3 , де впевнившись, що за їх діями ніхто не спостерігає, почали витягувати із металевого ящика, вмонтованого у балконну конструкцію, бензинову електростанцію «Braggs&Stratton» модель B7S 85000ЕА, вартістю 42 050 гривень, що належить ОСОБА_13 , однак з причин, що не залежали від їх волі, не вчинили усіх дій, які вважали необхідними для доведення злочину до кінця, оскільки були затримані працівниками поліції.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, пояснення обвинувачених та захисника ОСОБА_14 , які не погодилися з позицією прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, провівши судові дебати та надавши обвинуваченим останнє слово, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора до задоволення не підлягає з таких підстав.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 та ОСОБА_5 у незакінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжці), який не було доведено до кінця з причин, що не залежали від їх волі, вчиненому повторно за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені представленими в справі доказами в їх сукупності, які не заперечувалися також і обвинуваченими, досліджувалися судом за їх згодою та згодою інших учасників судового процесу в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.

При цьому, суд першої інстанції, з`ясувавши правильне розумінняОСОБА_5 , ОСОБА_6 та іншими учасниками кримінального провадження змісту фактичних обставин справи за відсутністю сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, в тому числі і обвинувачених, які повністю визнали себе винуватими у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення, роз`яснив всім учасникам судового розгляду, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Порушень вимог кримінального процесуального закону при вирішенні цього питання колегією суддів не встановлено. Будь-яких заперечень щодо правильності встановлення такого порядку розгляду справи судом першої інстанції не надано і у суді апеляційної інстанції, а тому доведеність винуватості обвинувачених та юридична оцінка їх злочинних дій відповідно до положень ст. 404 КПК Українине є предметом апеляційного розгляду.
Вирішуючи питання про відповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , колегія суддів виходить із того, що у відповідності до вимог ст.50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.

При призначенні ОСОБА_5 покарання, суд, відповідно до вимог ст.65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст.12 КК України є середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який неодружений, не працює, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, раніше притягувався до кримінальної відповідальності за аналогічні кримінальні правопорушення, тобто ті обставини, на які посилається прокурор в апеляційній скарзі.
Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_5 , суд визнав щире каяття обвинуваченого.
Обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_5 , суд визнав рецидив злочинів, обумовлений судимістю за ч.1 ст.309 КК України вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 17 квітня 2012 року.
При призначенні ОСОБА_6 покарання, суд, відповідно до вимог ст.65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст.12 КК України є середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який одружений, має на утриманні неповнолітнього сина, не працює, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, раніше притягувався до кримінальної відповідальності за аналогічні кримінальні правопорушення, тобто ті обставини, на які посилається прокурор в апеляційній скарзі.
Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_6 покарання, суд визнав щире каяття обвинуваченого, не встановивши при цьому обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_6 ..
Тому з урахуванням обставин кримінального правопорушення, наявності пом`якшуючої обставини, ставлення обвинувачених до скоєного, враховуючи відомості про особи обвинувачених, суд прийшов до обгрунтованого висновку про призначення обвинуваченим у виді арешту на максимальний строк, передбачений санкцією ч.2 ст.185 КК України.

Колегія суддів не погоджується з доводами прокурора про безпідставне визнання обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченим, щире каяття.
Так, щире каяття характерне тим, що воно грунтується на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки через визнання вини і готовність нести кримінальну відповідальність.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , не оспорюючи час, місце, спосіб, мотив і мету по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, вину визнали повністю та не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку ч.3 ст.349 КК України.
При таких обставинах, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги прокурора, щодо м`якості призначеного ОСОБА_6 та ОСОБА_5 покарання є необґрунтованими.

Інших переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду у вироку та були підставою для його скасування або зміни, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

Отже, судом першої інстанції ОСОБА_5 та ОСОБА_6 призначено покарання з дотриманням вимог ст.ст. 50, 65 КК України, яке за своїм видом і розміром є справедливим, відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особам обвинувачених, є необхідним і достатнім для її виправлення, а також запобігання вчиненню нових злочинів як обвинуваченими, так й іншими особами.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок, перевіркою кримінального провадження в апеляційному порядку колегією суддів не встановлено.
Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 418, 419, 425, 426 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_7 залишити без задоволення, вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 10 листопада 2017 року відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Ухвалу може бути оскаржено в касаційному порядку упродовж трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3