Номер провадження: 11-кп/785/748/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16.11.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2

судді ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора прокуратури Одеської області ОСОБА_6 ,

потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

представника потерпілих ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , на вирок Малиновського районного суду м. Одеси, від 17.03.2017 року, у кримінальному провадженні № 000571, внесеному до ЄРДР 09.06.2014 року, яким ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , засуджений за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України,
ВСТАНОВИВ:
Оскарженим вироком ОСОБА_10 засуджений за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 3400 (три тисячі чотириста) гривень з позбавленням його права керування транспортними засобами строком на 2 роки.
Крім того, в оскарженому вироку судом першої інстанції зазначено: - заявлений цивільний позов потерпілим ОСОБА_8 про стягнення з обвинуваченого матеріальної шкоди задовольнити;
заявлений цивільний позов потерпілим ОСОБА_8 про стягнення з обвинуваченого моральної шкоди задовольнити частково;
заявлений цивільний позов прокурора відділу прокуратури Одеської області про стягнення з обвинуваченого на користь «МКЛ №11» у рахунок відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого у розмірі 3587 грн. 79 коп. задовольнити в повному обсязі.
Відповідно до оскарженого вироку суду першої інстанції, 07 червня 2014 року приблизно о 22 год. 30 хв. ОСОБА_10 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно-справним автомобілем «ВАЗ 21061» д/н НОМЕР_1 , здійснюючи рух по освітленому міським електроосвітленням відрізку проїжджої частини вул. Артилерійської, збоку вул. Водопровідної у напрямку вул. Краснова в м. Одесі, рух транспортного засобу постійно не контролював та при в виникненні перешкоди для свого руху автомобіля «Hundai I30» д/н НОМЕР_2 ., що знаходився у статичному стані біля правого краю проїжджої частини по ходу його руху із ввімкнутими габаритними ліхтарями та світловою сигналізацією, маючи при цьому можливість його виявити, не витримав з ним безпечну дистанцію та безпечний боковий інтервал в результаті чого скоїв на нього наїзд.

Внаслідок наїзду автомобіль «Hundai I30» д/н НОМЕР_2 відкинуло вперед, де він контактував з пішоходом ОСОБА_8 . В результаті ДТП ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_8 вказує на те, що суд першої інстанції, всупереч положенням ст.65 КК України, не врахував обтяжуючої обставини, а саме факту перебуванні ОСОБА_10 у стані алкогольного сп`яніння.
Крім того, в апеляційній скарзі зазначено, що спричинена ОСОБА_8 шкода була компенсована тільки в незначній частині; ОСОБА_10 на час скоєння злочину ніде не працював та спричинену шкоду потерпілим не відшкодовував.
Крім того, в апеляційній скарзі потерпілого зазначено, що оскаржений вирок суду не містить відомостей відносно того, на чию користь та в якому розмірі цивільний позов підлягає задоволенню.
За таких обставин, потерпілий ОСОБА_8 просить скасувати оскаржений вирок Малиновського районного суду м. Одеси та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_10 визнати виним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 ККУ та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 2( два) роки із позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2(два) роки.

Застосувати до ОСОБА_10 ст. 75 КК України і звільнити ОСОБА_10 від відбування покарання з іспитовим строком - 2 роки та покласти на нього такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомити уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі території України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного, та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду(роботу).

Цивільний позов прокурора відділу прокуратури Одеської області про стягнення з обвинуваченого на користь «МКЛ №11» у рахунок відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого у розмірі 3587 грн. 79 коп. задовольнити в повному обсязі;

- цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 задовольнити частково. Стягнути з обвинуваченого матеріальну шкоду у розмірі 697 596 грн. з яких частина витрат на лікування 20 091 грн., втрачений дохід 672 505, 6 грн; витрати на юридичну допомогу 5000 грн. В частині стягнення витрат на лікування у сумі 19 000 грн., які обвинувачений ОСОБА_10 добровільно відшкодував потерпілому, позов залишити без задоволення.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди задовольнити повністю та стягнути з обвинуваченого на відшкодування моральної шкоди 300 000 грн.; а також відповідно до положень ст.ст. 396, 404 КПК України дослідити докази, та контракт, розірваний роботодавцем в результаті втрати працездатності потерпілим.

Потерпіла ОСОБА_7 в апеляційній скарзі вказує на те, що судом першої інстанції взагалі не було розглянуто її цивільний позов.
В зв`язку з викладеним ОСОБА_7 просить скасувати оскаржений вирок Малиновського районного суду м. Одеси та ухвалити новий вирок, яким її цивільний позов, в частині вимог про відшкодування матеріальної шкоди, задовольнити частково. Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_10 матеріальну шкоду у розмірі 147 086 грн. В іншій частині вимог про відшкодування матеріальної шкоди - цивільний позов залишити без задоволення.

Цивільний позов про відшкодування моральної шкоди ОСОБА_7 просить задовольнити в повному обсязі та стягнути з ОСОБА_10 на відшкодування моральної шкоди 100 000 грн.
В судовому за сіданні прокурор, потерпілі та їх представник підтримали апеляційні скарги потерпілих, обвинувачений заперечував проти задоволення апеляційних скарг.
Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши доводи апеляційних скарг та матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційні скарги потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підлягають частковому задоволенню, виходячи з таких підстав.

Положеннями ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Однак, з оскарженого вироку вбачається, що суд першої інстанції не дотримувався вимог зазначеної правової норми.

В результаті апеляційного розгляду апеляційним судом встановлені обставини, які свідчать про істотні порушення кримінального процесуального закону судом першої інстанції в ході судового розгляду, а також при написанні вироку.

Так всупереч положенням п. 3) ч.2 ст.374 КПК України, у вступній частині оскарженого вироку не зазначений номер кримінального провадження, яке розглянуто судом.

Крім того, згідно з положеннями п. 2) ч.3 ст.374 КПК України, у разі визнання особи винуватою, в мотивувальній частині вироку зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Між тим, всупереч зазначеній правовій нормі, з оскарженого вироку вбачається, що в його мотивувальній частині не зазначені місце вчинення злочину, а також форма вини обвинуваченого.

Зокрема в оскарженому вироку зазначено, що ОСОБА_10 керував автомобілем, здійснюючи рух по вул. Артилерійській в м. Одесі, з боку вул. Водопровідної в напрямку вул. Краснова.

При цьому оскаржений вирок не містить відомостей стосовно того, в якому саме місці сталось зіткнення автомобіля під керуванням обвинуваченого з іншим транспортним засобом, в результаті чого були заподіяні тілесні ушкодження потерпілому.

Також з оскарженого вироку вбачається, що, всупереч положенням зазначеної правової норми, в мотивувальній частині вироку не зазначена форма вини обвинуваченого.

Злочин, передбачений ч. 1 ст. 286 КК України є необережним злочином.

Необережність можлива в формі злочинної недбалості (коли обвинувачений не передбачає суспільної небезпечності свого діяння, а також можливості настання негативних наслідків свого діяння, хоча міг і повинен був їх передбачати), або в формі злочинної самовпевненості (коли обвинувачений передбачає суспільну небезпечність свого діяння, а також можливість настання негативних наслідків, але самовпевнено розраховує на їх ненастання).

Однак, з оскарженого вироку вбачається, що суд лише констатував порушення обвинуваченим правил дорожнього руху, але не зазначив, яким було діяння обвинуваченого - умисним (прямий, чи непрямий умисел) чи необережним (злочинна недбалість, чи злочинна самовпевненість).

Крім того, згідно з положеннями п. 2) ч.3 ст.374 КПК України, у разі визнання особи винуватою, в мотивувальній частині вироку зазначаються докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Всупереч вимогам вказаних положень закону, суд лише перелічив у вироку письмові докази (два протоколи огляду та два висновки експертів), не розкривши їх змісту та не зазначивши, яким чином і в чому саме вони доводять вину обвинуваченого.

Згідно з положеннями п. 2) ч.3 ст.374 КПК України, у разі визнання особи винуватою, в мотивувальній частині вироку зазначаються мотиви призначення покарання.

При цьому суд першої інстанції не дотримався вимог вказаної правової норми.

Вирішуючи питання про призначення виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_10 , суд першої інстанції зазначив у вироку, що враховує, крім інших обставин, також вік та соціальне положення обвинуваченого, характер, мотиви та обставини вчинення злочину.

Однак, фактично суд не міг врахувати мотив вчинення злочину, оскільки мотив судом не встановлений і у вироку не зазначений.

Крім того, суд не прийняв до уваги інші перелічені обставини, оскільки оскаржений вирок не містить відомостей щодо того, яким саме чином вони були враховані.

Положеннями п. 2) ч.3 ст.374 КПК України передбачено, що у разі визнання особи винуватою, в мотивувальній частині вироку зазначаються підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду.

Вказані вимоги закону також не були виконані судом першої інстанції. Зокрема з оскарженого вироку вбачається, що суд, вирішуючи питання щодо цивільних позовів, взагалі не мотивував їх вирішення.

Цивільний позов ОСОБА_7 взагалі судом розглянутий не був, і рішення по ньому не прийнято.

Крім того, згідно з положеннями ч.1, 2 ст.371 КПК України, суд ухвалює вирок іменем України безпосередньо після закінчення судового розгляду, вирок ухвалюється в нарадчій кімнаті складом суду, який здійснював судовий розгляд.

Зазначені правові норми визначають положення, згідно з яким вироки ухвалюються судом.

Всупереч цьому, суд першої інстанції не «ухвалив» вирок стосовно ОСОБА_10 , а «засудив» ОСОБА_10 за вчинення злочину, що суперечить зазначеним положенням закону.

Резолютивна частина оскарженого вироку також не відповідає вимогам закону.

Всупереч положенням п. 2) ч.4 ст.374 КПК України, в резолютивній частині вироку суд першої інстанції обмежився лише вказівкою про те, що цивільний позов потерпілого про відшкодування матеріальної шкоди підлягає задоволенню в повному обсязі, а про відшкодування моральної шкоди, - підлягає задоволенню частково.

При цьому суд не визначив конкретні суми грошових коштів, які підлягають відшкодуванню, і не зазначив - з кого вони підлягають стягненню і на чию користь.

Також суд не прийняв рішення про заходи забезпечення кримінального провадження.

Викладені обставини, на думку апеляційного суду, є істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обгрунтоване судове рішення, що, згідно з положеннями п.3) ч.1 ст. 409; ч.1 ст.412 КПК України, є підставами для скасування судового рішення.

Крім того, з матеріалів кримінального провадження вбачається, щосуд першої інстанції грубо порушив загальні засади кримінального провадження, а саме дотримання судом розумних строків розгляду кримінального провадження.
Згідно з положеннями ч. 1 ст.28 КПК України, під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.
При цьому, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувальний акт надійшов до Малиновського районного суду 03 вересня 2014 року, а вирок був ухвалений 17.03.2017 року, тобто судовий розгляд тривав довше ніж два роки і шість місяців.
25.05.2016 року судом першої інстанції була призначена автотоварознавча експертиза (т.2, а.с.11), однак журнал судового засідання за 25.05.2016 року та технічний носій інформації, на якому зафіксовано судове провадження, в матеріалах провадження відсутні, що згідно з положеннями п.7) ч.2 ст. 412 та п.1) ч.1 ст.415 КПК України є підставою для скасування судового рішення та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.
Звертає на себе увагу той факт, що в матеріалах провадження відсутні відомості щодо того, коли ухвала про призначення експертизи була направлена на виконання, однак, з висновку експерта (т.2, а.с.28-35) вбачається, що ухвала направлена на виконання Малиновським районним судом м. Одеси більше ніж через півтора місяці після її постановлення, саме 14.07.2016 року.
Тривалість проведення експертизи, на думку апеляційного суду, не може вплинути на визнання порушеним розумного строку розгляду цього кримінального провадження, оскільки вона складає лише 27 днів.
Більш того, в оскарженому вироку суд першої інстанції взагалі не послався на вказаний висновок експерта, зазначивши в якості доказів тільки два висновки експертів, які були отримані ще при проведенні досудового розслідування - №11/А-313(т.2, а.с.82-91) та №2014/99 (т.2, а.с.94-96).
На думку апеляційного суду, це кримінальне провадження не може бути визнане складним, оскільки в ньому один обвинувачений, одноепізодний злочин, невеликий обсяг матеріалів провадження.
З вироку суду першої інстанції вбачається, що обвинувачений фактично повністю визнав себе винним, за виключенням цивільного позову, який він визнав частково, і підтвердив всі обставини вчинення злочину, вказані в обвинувальному акті. Поведінка учасників жодним чином не перешкоджала розгляду кримінального провадження в розумні строки.
Згідно з відомостями, які містяться в журналах судових засідань (т.1, а.с.147-148, 209-215, т.2, а.с.9-10), з двох з половиною років перебування цього кримінального провадження в суді, на розгляд кримінального провадження по суті обвинувачення суд витратив сумарно одну годину дванадцять хвилин.
Обвинувальний вирок суду містить лише посилання на показання обвинуваченого та на чотири письмових докази, без розкриття їх змісту та без висновків стосовно того, чим саме вказані докази доводять вину обвинуваченого.
Тричі розгляд справи було відкладено в зв`язку з хворобою головуючого судді ОСОБА_1 .
При цьому матеріали провадження не містять жодного документального підтвердження перебування головуючого судді ОСОБА_1 в хворобливому стані, що позбавляє апеляційний суд можливості дійти до висновку про обгрунтованість відкладення судового розгляду.
Також з матеріалів провадження вбачається, що суд першої інстанції неодноразово (тринадцять разів) відкладав судовий розгляд в зв`язку з несвоєчасною явкою сторін судового засідання.
Звертає на себе увагу той факт, що всі без виключення довідки про відкладення судового розгляду не містять жодних відомостей стосовно того, яка саме з сторін несвоєчасно з`явилась в судове засідання - прокурор, потерпілі, захисник, обвинувачений; наскільки несвоєчасною була явка сторін, а також причини несвоєчасного прибуття до суду.
Крім того, з матеріалів провадження вбачається, що суд в жодному випадку не з`ясовував причин несвоєчасного прибуття сторін до суду і не вживав до сторін заходів, передбачених ст.323-325 КПК України.
Неодноразово (шість разів) судові засідання переносились в зв`язку із зайнятістю головуючого у іншому судовому процесі.
При цьому що матеріали кримінального провадження не містять жодних відомостей стосовно того, в розгляді яких саме інших проваджень брав участь головуючий суддя ОСОБА_1 , з якого по який час, і яким чином його участь в розгляді інших проваджень перешкоджала головуючому проводити судові засідання в цьому кримінальному провадженні.
Крім того, слід зауважити, що матеріали кримінального провадження підшиті безсистемно, не в хронологічному порядку, процесуальні документи містять безліч орфографічних та стилістичних помилок.
Зазначені випадки багаторазового необгрунтованого перенесення судових засідань, свідчать про неналежне, недбале ставлення суду (головуючого судді ОСОБА_1 ) до організації та проведення судового розгляду цього кримінального провадження, неналежний професійний рівень та нехтування вимогами кримінального процесуального законодавства і загальними засадами кримінального судочинства.
Керуючись ст. ст. 370-372, 374, 376, 404, 407, 409, 412, 415, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,
УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Малиновського районного суду м. Одеси, від 17.03.2017 року, яким ОСОБА_10 засуджений за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, скасувати.

Призначити новий розгляд кримінального провадження № 000571, внесеного до ЄРДР 09.06.2014 року, за обвинуваченням ОСОБА_10 , у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, в Малиновському районному суді м. Одеси, в іншому складі, зі стадії підготовчого засідання.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду

Одеської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4
(підпис) (підпис) (підпис)
Згідно з оригіналом.
Суддя апеляційного суду
Одеської області ОСОБА_2