Номер провадження: 11-кп/785/995/17
Номер справи місцевого суду: 521/6858/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28.09.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 22.06.2017 року, якою в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання - відмовлено,

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_7 , до якого раніше застосовувалося УДЗ, на шлях виправлення не став та скоїв новий злочин, за що відбуває покарання на підставі вироку Арцизького районного суду Одеської області від 10.04.2014 року, яким його було визнано винним у скоєні злочину, передбаченого ч.2 ст. 309, ч.1 ст. 315, ч.2 ст. 307, ч.1 ст. 69, ч.1 ст. 317, ч.1 ст. 70 КК України та йому було призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі.
Засуджений у судовому засіданні просив задовольнити клопотання.
Прокурор у судовому засіданні просили відмовити в задоволенні клопотання.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати, розглянути апеляційну скаргу, звільнити його умовно-достроково, відбув частину строку, працевлаштований, не порушував режим утримання

Заслухавши доповідача, прокурора, якій вважав, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження та дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Вивчивши матеріали справи судом встановлено, що Відповідно до ч.1 ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі може биту застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.
Відповідно до ч.2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбування засудженим: 1) не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, а також за необережний злочин; 2) не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі з умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі; 3) не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом не відбутої частини покарання.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 вчинив умисний тяжкий злочин і на день подачі клопотання відбув 2/3 строку покарання, тобто він має право на звернення з клопотанням про УДЗ, відповідно до п.2 ч.3 ст. 81 КК України.
В характеристиці на ОСОБА_7 зазначено, що засуджений характеризується негативно, а в довідці про заохочення та стягнення вказано, що він заохочень не має, має 6 стягнень, 4 з яких на підставі п.14 ст. 134 КВК України погашені.
Відповідно до роз`яснень п.2 Постанови №2 від 26.04.2002 року Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність, що засуджений став на шлях виправлення.
Суд вважає, що засуджений, який при відбуванні покарання мав шість стягнень та не мав заохочень, не довів свого виправлення, тож не може бути звільненим умовно-достроково від відбування покарання.
Відповідно до ст. 6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої право слухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятного соціально-нормативного життя в суспільстві.
Критерієм сумлінної поведінки є неухильне дотримання всіх вимог режиму місця відбування покарання та всіх покладених на засудженого обов`язків. Чесним ставленням до праці є постійна старанність у роботі, прагнення до кращого виконання дорученої роботи, підвищення кваліфікації, бережливе ставлення до матеріалів, обладнання. Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Враховуючи викладене, суд вважає, що прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання так як засуджений не став на шлях виправлення та своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці не підтвердив можливість застосування до нього дії ст. 81 КК України.
Крім того, суд, відповідно до п.1 ч.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України
від 26 квітня 2002 р. № 2, повинен враховувати значення умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів.
Відповідно до наданих матеріалів, ОСОБА_7 був засуджений 25.11.1999 року за скоєння злочину, передбаченого ч.2 ст. 140 КК України та йому призначено покарання у вигляді 1 року 6 місяців позбавлення волі. Після чого, 17.01.2001 року ОСОБА_7 було звільнено від відбування покарання умовно-достроково на 1 місяць 19 днів, проте ОСОБА_7 на шлях виправлення не став та скоїв новий злочин.
Таким чином, суд вважає, що ОСОБА_7 формально поставився до подачі клопотання так як, хоча й п.2 ч.3 ст. 81 КК України передбачена можливість звернення з клопотанням про УДЗ, проте матеріали справи свідчать про те, що в задоволенні клопотання необхідно відмовити.
Колегія суддів перевіряючи доводи апеляції і оцінюючи у сукупності всі дані, які можуть служити чинником для визнання поведінки засудженого такою, що свідчить про його виправлення, вважає, що засудженим ОСОБА_7 не надано конкретних переконливих даних про те, що процес його виправлення досяг тієї стадії, на якій відбування призначеного покарання перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в умовах перебування на волі.

При прийнятті рішення по справі районний суд прийшов до обґрунтованого висновку, що ОСОБА_7 був засуджений 25.11.1999 року за скоєння злочину, передбаченого ч.2 ст. 140 КК України та йому призначено покарання у вигляді 1 року 6 місяців позбавлення волі. Після чого, 17.01.2001 року ОСОБА_7 було звільнено від відбування покарання умовно-достроково на 1 місяць 19 днів, проте ОСОБА_7 на шлях виправлення не став та скоїв новий злочин.
Поведінка засудженого в місцях позбавлення волі ряд втискань і відсутність заохочень свідчить проте, що він не встав на шлях виправлення і підстави для застосування умовно-дострокового звільнення відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 419, 537, 539 КПК України, колегія суддів апеляційного суду Одеської області, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 22.06.2017 року, якою в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання - відмовлено без змін.

Ухвала може бути оскарженою в касаційному порядку у строк 3 місяці.

Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_8

З оригіналом згідно суддя: ОСОБА_2