ЄУН 174/641/17
н/п 1-кс/174/67/2018
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и
10 квітня 2018 року м.Вільногірськ
Слідчий суддя Вільногірського міського суду Дніпропетровської області
В С Т А Н О В И В:
Накладення арешту на нерухоме майно призвело до порушення прав та законних інтересів Банку «Експобанк ЧЗ, а.с.», так як останній є іпотекодержателем щодо будівлі скляного корпусу №2 відповідно до укладеного Договору іпотеки. 31.08.2017 року Банком «Експобанк ЧЗ, а.с.» було направлено ТОВ «Вільногірське скло» вимогу про усунення порушення основного зобов`язання за Кредитним договором № 63/11 від 03.01.2012 року, яка була отримана 01.09.2017 року, однак після цього ТОВ «Вільногірське скло» не сплатив суму боргу за Кредитним договором та жодної відповіді на Вимогу не надав. Банком «Експобанк ЧЗ, а.с.» було прийнято рішення від 10.11.2017 року про звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя, що міститься в Іпотечному договорі, шляхом продажу Предмету іпотеки від свого імені.
Розслідування провадження триває більш ніж 6 місяців, до цього часу не забезпечено прийняття кінцевого рішення. Досудове розслідування фактично не проводиться, процесуальним прокурором дієві заходи до його активізації та завершення розслідування у розумні строки не вживаються. Фактично, арешт майна відбувся на голослівних твердженнях органу досудового розслідування про вчинення низки злочинів та поза процесуальною необхідністю. Також, при постановленні ухвали суду від 03.03.2018 року по справі по розгляду клопотання про скасування арешту нерухомого майна, взято до уваги лише пояснення загального характеру заступника начальника СВ Вільногірського ВП Жовтоводського ВП ГУНП в Дніпропетровській області та прокурора прокуратури. Дані про те, що в судове засідання надавались і досліджувались матеріали самого кримінального провадження, відсутні.
Таким чином, безпідставне, поза доказовим обґрунтуванням та процесуальною необхідністю накладення арешту на майно, яке знаходиться в іпотеці Банку «Експобанк ЧЗ, а.с.» розцінює як пряме порушення його прав та законних інтересів, накладання арешту на будівлю скляного корпусу №2 є необґрунтованим, що позбавило Банк можливості отримати майно в управління, попередити подальші неправомірні дії ТОВ «Вільногірське скло» із таким майном, забезпечити нормальне функціонування та збереження будівлі. Враховуючи те, що у даному випадку відсутні будь-які ризики, вважає, що в подальшому застосування арешту вказаного нерухомого майна відпала потреба та просить його скасувати.
В судовому засіданні представник Банка «Експобанк ЧЗ, а.с.» адвокат ОСОБА_3 клопотання підтримав, посилаючись на вищевказані обставини. Пояснив, що арешт підлягає скасуванню як такий, що накладений необґрунтовано по вищевказаним підставам, а також на даний час у цьому арешті відпала потреба, оскільки досудове розслідування проводиться слідчим неефективно на протязі майже 7 місяців, при цьому жодній особі про підозру не повідомлено, ризики, що стали підставою для арешту майна- відсутні, а прокурором та слідчим не наведено додаткових доводів в обґрунтування існування наявних ризиків, хоча зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання в права особи, в тому числі, щодо позбавлення або обмеження права власності. Накладенням арешту на майно унеможливлено вжиття заходів з боку Банку до виконання Товариством умов договору кредитування. Просить арешт скасувати.
Заступник начальника СВ Вільногірського ВП Жовтоводського ВП ГУНП у Дніпропетровській області ОСОБА_4 проти клопотання заперечує, мотивуючи тим, що арешт на майно накладено обґрунтовано, на даний час по справі проводиться досудове розслідування, допитані представник потерпілого та свідки, свідок ОСОБА_8 вказує, що телефонні дзвінки від невстановлених осіб з вимогами передати грошові кошти продовжуються. На даний час необхідно здійснити виїмку документів у оператора телекомунікаційних мереж у м.Київ, після чого визначити наступний обсяг необхідних розшукових та слідчих дій. Вважає, що потреба у застосуванні арешту майна на даний час не відпала, у задоволенні клопотання просить відмовити.
Прокурор ОСОБА_5 в судовому засіданні проти клопотання заперечує, мотивуючи тим, що арешт накладено обґрунтовано, на майно, яке визнано по справі речовим доказом, з метою уникнення можливості з боку невстановлених осіб переоформити право власності на це майно та його реалізувати. На даний час тривають слідчі дії, готуються клопотання про надання тимчасових доступів для отримання інформації по іншим телефонам, з яких невідомі особи продовжують телефонувати свідку ОСОБА_8 , вимагаючи грошові кошти. Знаходження вказаного майна в іпотеці банку не перешкоджає накладенню арешту на це майно в межах даного кримінального провадження, оскільки така можливість прямо передбачена вимогами чинного КПК. Вважає, що досудове розслідування по справі проводиться ефективно, просить у задоволенні клопотання відмовити.
Так, відповідно до ч.2 ст.131 КПК України, арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.
Згідно з ч.1 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до вимог ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно, зокрема, є доказом злочину. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається, зокрема, з метою забезпечення збереження речових доказів. У такому випадку, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.
Таким чином, виходячи з аналізу вищевказаних норм, слідчий суддя або суд під час досудового провадження накладає арешт на майно, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину.
Згідно з ч.10 ст.170 КПК України, арешт може бути накладено, в тому числі, на нерухоме і рухоме майно.
Завданням арешту майна, відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Відповідно ст.174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Враховуючи, що посягання було вчинено невстановленими особами на заставлене майно, яке перебуває у власності ТОВ «Вільногірське скло», є предметом злочину та визнано речовим доказом по справі, то тимчасове позбавлення власника майна його повноважень по розпорядженню цим майном, відповідає потребам даного досудового розслідування, тому доводи представника Банка у цій частині, суд вважає необґрунтованими.
Крім того, доводи представника банка щодо порушення прав останнього як іпотекодежателя арештованого майна та порушення його права власності, суд також вважає необґрунтованими, оскільки накладення арешту на вказане майно не може перешкодити банку вирішувати питання повернення коштів за кредитним договором, звернути стягнення на предмет іпотеки та за певних умов здійснювати право довірчої власності на це майно, зокрема по користуванню ним, власником та володільцем майна, на яке накладено арешт, є ТОВ «Вільногірське скло», а Банк власником даного майна чи його володільцем не являється, тому накладення арешту на це майно, не може обмежувати право власності останнього.
Також, факт обтяження майна іпотекою та наявність заборони на його відчуження, застосованої в порядку цивільно-процесуального законодавства, на що вказує представник заявника, не може слугувати перешкодою для накладення арешту на таке майно та підставою для його скасування, оскільки відповідно до вимог ч.7 ст.170 КПК України, арешт може бути накладено на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства, у такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді про накладення арешту на майно, що свідчить про пріоритетність кримінально-процесуальних норм над іншими актами законодавства.
До того ж, іпотека за своєю правовою природою, являється цивільно- правовим способом забезпечення виконання зобов`язання і може бути припинена у встановленому законом порядку, тому її наявність щодо майна на яке накладено арешт в межах кримінального провадження, не може свідчити про відсутність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 170 КПК України, які слугували підставою для накладення арешту майна , зокрема, запобігання можливості його незаконного відчуження .
Крім того, накладення арешту на майно є тимчасовим заходом, який вживається до вирішення кримінального провадження або настання інших обставин, зокрема, передбачених ст.176 КК України, коли арешт може бути скасовано судом або прокурором.
Доводи представника заявника про безпідставність накладення арешту в зв`язку відсутністю повідомлення про підозру на час накладення арешту на майно та при здійсненні послідуючого досудового розслідування даного кримінального провадження, суд оцінює критично, оскільки відповідно до п.1 ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається саме з метою забезпечення збереження речових доказів, тобто забезпечення доказової бази у кримінальному провадженні, на час прийняття судом рішення про накладення арешту на нежитлову будівлю, належну ТОВ «Вільногірське скло», останнє було визнано по справі речовим доказом, вимогами чинного КПК України не передбачено обов`язкову наявність повідомлення про підозру на час вирішення питання про арешт майна, строки повідомлення про підозру при проведенні досудового розслідування чинним кримінально-процесуальним законом не встановлені, тому відсутність у кримінальному провадженні повідомлення про підозру не може слугувати достатньою підставою для скасування арешту майна, накладеного з метою збереження речових доказів.
Крім того, як встановлено в судовому засіданні, досудове розслідування даного кримінального провадження на даний час триває, особи, які вчинили протиправні дії, не встановлені, органом досудового розслідування проводяться певні розшукові та слідчі дії, тому потреба в застосуванні арешту вказаного майна не відпала, а доводи представника заявника щодо не ефективності проведення вказаного розслідування, не можуть слугувати достатньою підставою для скасування арешту майна, оскільки відповідно до ст.40 КПК України, слідчий є самостійним у своїй процесуальній діяльності та несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій, має право вирішувати питання щодо обсягу, послідовності та часу проведення слідчих (розшукових) дій на власний розсуд, а у разі неефективності розслідування, заявник не позбавлений можливості оскаржити рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора у порядку, встановленому ст.ст.303-308 КПК України, зокрема і щодо недотримання розумних строків розслідування (ст. 308, п.9-1 ч.1 ст.303 КПК України).
В оцінку доводів заявника щодо недотримання органом досудового розслідування розумних строків, суд не входить, оскільки вирішення даного питання виходить за межі клопотання, яке є предметом даного судового розгляду, а як пояснив в судовому засіданні представник заявника ОСОБА_3 , Банк звертався до прокурора із скаргами на недотримання органом досудового розслідування вказаних строків, однак будь-яких даних про те, що вказані факти мали чи мають місце, представником не надано.
Також, суд не входить в обговорення доводів заявника про вмотивованість та законність постановленого судового рішення, оскільки дане питання не відноситься до компетенції суду при розгляді даного клопотання і може бути тільки предметом апеляційного перегляду.
Керуючись ст.ст. 98, 100, 131, 132, 170-175, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,-
П О С Т А Н О В И В:
Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Повний текст ухвали складено 13.04.2018 року.

Слідчий - суддя: (підпис) ОСОБА_1