Провадження № 1кс/712/6459 /17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

про застосування запобіжного заходу

у вигляді тримання під вартою

08 грудня 2017 року Слідчий суддя Соснівського районного суду м. Черкаси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 , розглянув в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси винесене в кримінальному провадженні № 0008551 від 28.10.2016 року, старшим слідчим Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області ОСОБА_7 та погоджене прокурором Черкаської місцевої прокуратури ОСОБА_8 , клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Черкаси, громадянина України, українця, освіта середня, розлученого, має на утриманні одну неповнолітню дитину, неофіційно працюючого вантажником в будівельному магазині «Будівельник», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , військовозобов`язаного, інвалідом, депутатом, учасником бойових дій, ліквідатором наслідків аварії ЧАЕС не являється, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 186 КК України,

В С Т А Н О В И В:
Старший слідчий Черкаського відділу поліції ГУ НП в Черкаській області ОСОБА_7 звернувся із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_10 , посилаючись на те, що 23.10.2016 року приблизно о 20 годині ОСОБА_10 перебуваючи у квартирі АДРЕСА_3 , де проживає ОСОБА_11 , за виниклим умислом на відкрите викрадення чужого майна, діючи цілеспрямовано, з корисливих мотивів, з метою викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу, не дивлячись на те, що за його умисними протиправними діями спостерігають, усвідомлюючи суспільну небезпеку свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, відкрито викрав чуже майно, що належить ОСОБА_11 , а саме: мобільний телефон фірми «Prestigio MultiPhone», чорного кольору із жовтою кришкою, та з місця злочину зник, чим завдав матеріального збитку потерпілій відповідно до висновку експерта № 4/1921 від 12.12.2016 року на суму 1 116 гривень 66 коп.

29.10.2016 року приблизно о 08 год. 20 хв. ОСОБА_10 перебуваючи у квартирі АДРЕСА_3 , де проживає ОСОБА_11 , за повторно виниклим умислом на відкрите викрадення чужого майна, діючи цілеспрямовано, з корисливих мотивів, з метою викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу, не дивлячись на те, що за його умисними протиправними діями спостерігають, усвідомлюючи суспільну небезпеку свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, відкрито викрав чуже майно, що належить ОСОБА_11 , а саме: ноутбук фірми «Aser Aspire 5536», темно синього кольору, та з місця злочину зник, чим завдав матеріального збитку потерпілій відповідно до висновку експерта № 4/1920 від 12.12.2016 року на суму 3324 гривні 83 коп.

У ході досудового розслідування було встановлено, що до вчинення даних кримінальних правопорушень причетний ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

29.12.2016 року ОСОБА_10 було повідомлено про підозру за вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 186 КК України.

Слідчий в клопотання вказав, що причетність ОСОБА_10 повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.
Підозрюваний ОСОБА_10 вчинив злочин середньої тяжкості та тяжкий злочин, за який законодавством передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від чотирьох до шести років.

06.01.2017 року ОСОБА_10 отримав клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, про що останній був належним чином ознайомлений. У подальшому підозрюваного було викликано в порядку ст. 135 КПК України на 16.01.2017 року та 23.01.2017 року для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту умисно не з`явився, без поважної на те причини. У ході виконання доручення слідчого в порядку ст. 40 КПК України було встановлено, що ОСОБА_10 починаючи з листопада 2016 року за місцем своєї реєстрації не проживає.

27.01.2017 року досудове розслідування було зупинено про, що слідчим СВ Черкаського відділу поліції ГУ НП в Черкаській області винесено постанову про зупинення досудового розслідування та оголошення підозрюваного в розшук, після чого внесено відомості до Єдиного реєстру досудового розслідування.

Відповідно до вимог п. 5 ч. 1 ст. 184 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки. Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового слідства було встановлено наявність ризиків, передбачених у ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: 1) можливе переховування від органів досудового розслідування та/або суду; 2) можливий незаконний вплив на свідків, потерпілого, іншого підозрюваного, експерта у цьому ж кримінальному провадженні; 3) можливе перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; 4) можливе вчинення іншого кримінального правопорушення.

Слідчий в клопотанні посилається на те, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування відносно підозрюваного ОСОБА_10 міри запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні останнім кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, котрі дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, незаконно впливати на потерпілу, свідків у кримінальному провадженні, шляхом умовляння, погроз, підкупу чи інше, перешкоджати кримінальному провадженню, користуючись своїми злочинними зв`язками, азапобігти вказаним ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів неможливо.
В судовому засіданні слідчий та прокурор клопотання повністю підтримали та просили його задовольнити.

Підозрюваний в судовому засіданні, вину свою у вчиненому злочинові визнав частково, пояснивши про обставини справи та добровільно повернуте майно яке ним було повернуто та просив застосувати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Захисник в судовому засіданні просив у задоволенні клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити, та обрати відносно свого підзахисного міру запобіжного заходу не пов`язану з триманням під вартою, а саме домашній арешт.

Слідчий суддя, заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали клопотання та кримінального провадження приходить до наступного.

Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України та ст. 19 Закону України від 29 червня 2004 року № 1906-IV "Про міжнародні договори України" чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і застосовуються вони у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Міжнародні договори України, які набрали чинності у встановленому законом порядку та встановлюють інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідних актах законодавства України, мають перевагу над внутрішньодержавними законодавчими актами.

Відповідно до ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Відповідно до ст. 17 Закону України № 3477-IV від 23.02.2006 року «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини українські суди мають застосовувати при розгляді справ практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до п.п. 3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини - обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Крім того, згідно ст.5 Європейської конвенції з прав людини, яка у відповідності до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на свободу і особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи. Крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом.

Так, у справі «Смирнов проти Росії» Європейський суд з прав людини наголосив, що особа, обвинувачена в скоєнні злочину, завжди повинна знаходитися на свободі, до закінчення розгляду справи, якщо Держава не зможе довести, що маються «умісні і достатні» причини взяти її під варту, і зокрема, коли є підстави вважати, що особа ухилятиметься від слідства та суду, перешкоджатиме встановленню істини у справі, або продовжить злочину діяльність.

В частині 3 ст. 5 Конвенції / правова позиція ЄСПЛ, викладена в п. 60 рішення від 06.11.2008 року у справі "Єлоєв проти України"/ після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчинені злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого.

В своєму клопотанні слідчий та прокурор вказує, що до підозрюваного ОСОБА_10 необхідно обрати міру запобіжного заходу тримання під вартою, що дасть необхідність запобігання спробам переховування від органів досудового розслідування та/або суду; незаконному впливу на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення, але доказів не надано.

При формуванні внутрішнього переконання слідчого, прокурора, слідчого судді, врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпеки цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятися від слідства й суду. Проте сам по собі факт тяжкості злочину, який інкримінується особі, не може бути підставою для застосування запобіжного заходу, оскільки це суперечило б презумпції невинуватості. У цьому ключі послідовною та логічною є позиція Європейського суду з прав людини, яка зводиться до наступного: небезпека можливості переховуватися від правосуддя не може вимірюватися виключно на підставі суворості можливого вироку. Наявність сильної підозри в тому, що особа вчинила тяжкий злочин, є, звичайно, таким чинником, що відноситься до суті питання, однак сама по собі така підозра не може бути виправданням довготривалому утриманню під вартою. Небезпека переховування особи від правосуддя повинна оцінюватися не лише у світлі тяжкості покарання, але й виходячи з усіх інших обставин, які можуть або підтвердити наявності такої небезпеки, або звести її до такого мінімуму, що попереднє ув`язнення виявиться невиправданим.

В даному випадку слідчим та прокурором не доведено та не надано письмових доказів того, що в даному випадку виникли ризики передбачені вимоги ст.177 КПК України.

Судом встановлено, що підозрюваний має постійне місце проживання та роботи, має на утриманні одну неповнолітню дитину, та з урахуванням того, що досудовим розслідуванням не встановлено нових даних, за допомогою яких би обґрунтовувалася неможливість запобігання зазначеним ризикам будь-яким із передбачених ч.1 п.1,3,4,5 ст. 177 КПК України, тому за таких обставин суд вважає, що підозрюваний ОСОБА_10 , не потребує ізоляції від суспільства та є можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, а саме домашнього арешту в нічний час доби.

Керуючись ст. ст. 40, 131-132, 176-178, 183-184, 193 194, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:
Клопотання старшого слідчого СВ Черкаського відділу поліції ГУ НП в Черкаській області ОСОБА_7 задовольнити частково.
Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді у вигляді домашнього арешту в період доби з 19.00 год. до 07.00 год., терміном на 60 (шістдесят) діб, тобто до 05 лютого 2018 року, включно.

Строк домашнього арешту обчислювати з моменту винесення ухвали, тобто з 08 грудня 2017 року.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такі обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора, суду за першою вимогою;
- заборонити в період доби з 19.00 год. до 07.00 год. залишати житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , без дозволу слідчого, прокурора або суду;
- докласти зусиль до офіційного працевлаштування;
- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання або роботи;
- здати на зберігання слідчому свій паспорт та інші документи, що дають право на виїзд за кордон;
- утримуватися від спілкування з потерпілою, свідками, експертами за відсутністю слідчого або прокурора;
- не відвідувати місця, де знаходяться розважальні заклади.
Ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передається для виконання органу внутрішніх справ за місцем проживання підозрюваного.

Орган внутрішніх справ повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це слідчому або суду, якщо запобіжний захід застосовано під час судового провадження.

Працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань.

Копію ухвали суду вручити підозрюваному ОСОБА_10 , слідчому, та прокурору для контролю за її виконанням.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Черкаської області протягом п`яти днів з моменту її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_12

Копію цієї ухвали мені вручено « » грудня 2017 року о « » год. « » хв.
Одночасно роз`яснено порядок її оскарження.

Підозрюваний: ОСОБА_10
Захисник: ОСОБА_13