Центральний районний суд м. Миколаєва
Справа № 1-15-589/2010р.
ВИРОК

Іменем України

21 грудня 2010 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого - судді Чернієнка С.А.

при секретарі Левченко О.О.,

за участю прокурора Толстої І.Л.,

потерпілого та підсудного,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду кримінальну справу за обвинуваченням:

ОСОБА_1, який народився 05 листопада 1985 року у м. Миколаєві, є громадянином України, має повну загальну середню освіту, є неодруженим, не працює, на момент вчинення злочину, в якому обвинувачується, був раніше судимим 09 листопада 2004 року Заводським районним судом м. Миколаєва за ч. 4 ст. 185 КК України до 5-ти років позбавлення волі, звільнений від відбування цього покарання на підставі ст. 75 КК України з випробуванням строком на 2 роки, та звільнений від цього покарання постановою Баштанського районного суду Миколаївської області від 26.11.2007р. у звязку із закінченням строку випробування, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, у теперішній час відбуває покарання у виді позбавлення волі строком на три роки, призначене вироком Баштанського районного суду Миколаївської області від 04.04.2008р.,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

27 лютого 2010 року, близько 12 год. 00 хв., ОСОБА_1, знаходячись біля будинку № 90 по вул. Чкалова в м. Миколаєві, маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість за вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, повторно, діючи умисно з корисливих мотивів за попередньою змовою та у групі з ОСОБА_2, якого вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 24.05.2006р. засуджено за вчинення цього злочину, відкрито викрав у неповнолітнього ОСОБА_3 майно, що належало ОСОБА_4, а саме мобільний телефон «LG В - 1300» вартістю 500 грн. з сім-картою оператооа мобільного звязку «Київстар» вартістю 25 грн., з викраденим з місця вчинення злочину зник, та розпорядився ним на власний розсуд.

У судовому засіданні підсудний ОСОБА_1 у предявленому йому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, винним себе визнав частково та повідомив, що дійсно 27 листопада 2004 року, близько 12 год. 00 хв., йдучи разом із ОСОБА_2 вулицею Чкалова, в районі ринку «Владка» зустрів свого знайомого ОСОБА_3 та його товариша ОСОБА_5, спитав чи є в потерпілого мобільний телефон і попросив подивитися. Потерпілий передав йому мобільний телефон «LG». Він подивися телефон та передав його ОСОБА_2, і вони пішли далі у своїх справах. ОСОБА_3 просив віддати йому телефон, проте вони його прохання не виконали та продали мобільний телефон на ринку «Колос» свідку ОСОБА_6 за 250 грн.. Винним себе визнає частково, а саме у шахрайстві, оскільки потерпілий добровільно передав йому телефон. Крім цього, в отерпілого перед ним був борг у розмірі 250 грн., зокрема останній проспорив йому вказану суму. Також, він не розуміє, чому його дії додатково кваліфіковано за ознакою повторності.

Крім власних показань ОСОБА_1 вина останнього в інкримінованому йому злочині підтверджується сукупністю доказів, досліджених у ході судового слідства.

Так, потерпілий ОСОБА_3 у суді повідомив, що 27 листопада 2004 року близько 12 год., він разом зі своїм знайомим ОСОБА_5 слідувала вул. Чкалова в районі перехрестя з вул. 1-ю Слобідською до них підійшли наглядно знайомі йому ОСОБА_1 та ОСОБА_2. В цей момент у нього в кишені задзвонив мобільний телефон «LG»ОСОБА_1 попросив його подивитися. Він дав телефон, але ОСОБА_1 та ОСОБА_2 поклали його до кишені. Хто точно поклав телефон до кишені, він уже не памятає, але памятає, що останнім, в кого він бачив телефон, був ОСОБА_2. Він просив підсудного та ОСОБА_2 повернути йому телефон, але ті взагалі мовчки ігнорували його прохання та пішли. Ніякого боргу в нього перед підсудний ніколи не було.

Свідок ОСОБА_5 у суді підтвердив, що дійсно був присутнім у листопаді 2004 року біля ринку «Владка», коли підсудний забрав у потерпілого мобільний телефон, при цьому відбувалося це таким чином, у потерпілого задзвонив телефон, і підсудний попросив дати його подивилися. Потерпілий передав йому телефон, а той поклав останній до кишені повідомивши, що йому та його знайомому - ОСОБА_2 потрібні кошти, і вони телефон. Потерпілий заперечував та просив повернути йому телефон, але ОСОБА_1 ОСОБА_2 пішли.

Допитаний у ході судового слідства свідок ОСОБА_2 повідомив, що дійсно шість років тому назад він та підсудний забрали у потерпілого мобільний телефон, який потім продали.

Оголошеними у ході судового слідства показаннями Свідка ОСОБА_6 підтверджується факт продажу підсудним та ОСОБА_2 за 250 грн. мобільного телефону, викраденого у потерпілого (а.с. 17).

Наведені вище докази узгоджуються між собою, доповнюють один одного та у сукупності не залишають сумнівів в доведеності вини підсудного у вчиненні відкритого викрадення чужого майна за викладених вище обставин.

За таких обставин, дії ОСОБА_1 досудовим слідством правильно кваліфіковано за ч. 2 ст. 186 КК України, як грабіж - відкрите викрадення чужого майна - вчинений повторно, за попередньою змовою групою осіб.

При призначенні покарання підсудному суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує, що він вчинив умисний тяжкий злочин, його особу, а саме те, що він на момент вчинення злочину був раніше судимим за вчинення корисливого злочину та вчинив злочину у період звільнення від відбування покарання з випробуванням, за колишнім місцем навчання та за місцем відбування покарання характеризуються в цілому позитивно, як обставину, що обтяжує покарання - вчинення злочину щодо неповнолітнього, відсутність обставин, що помякшують покарання.

З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_1 за вчинений злочин покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки три місяця, яке вважає таким, що відповідає особі підсудного та тяжкості вчиненого ним злочину.

Оскільки підсудний вчинив зазначений вище злочин до його засудження вироком Баштанського районного суду Миколаївської області від 04.04.2008р. за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 307 КК України, яким йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на три роки із конфіскацією ? частини належного йому майна, суд вважає за необхідне на підставі ч.ч. 1, 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого з призначеннях основних покарань більш суворим, призначити йому за сукупністю злочинів покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки три місяці. Таке покарання суд вважає необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_1 і попередження вчинення ним нових злочинів.

Покарання у виді конфіскації ? частини належного підсудному майна, що призначене зазначеним вище вироком Баштанського районного суду Миколаївської області, оскільки воно на даний час виконано, приєднанню до призначеного судом основного покарання не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 321-324, 332-335, 337, 338, 343 КПК України,-

З А С У Д И В :

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.

2 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки три місяці.

На підставі ч.ч. 1,4 ст. 70 КК України, шляхом поглинання зазначеним вище покаранням покарання у виді позбавлення волі строком на три роки, призначеного вироком Баштанського районного суду Миколаївської області від 04.04.2008р., за сукупністю злочинів призначати йому покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки три місяця.

Строк відбування покарання засудженим ОСОБА_1 відраховувати з 21 грудня 2010 року.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, зарахувати у строк призначеного ОСОБА_1 цим вироком покарання строк частково відбутого ним покарання, призначеного вироком Баштанського районного суду Миколаївської області від 04.04.2008р., а саме у період з 04 квітня 2008 року по 20 грудня 2010 року з зарахованим до цього строку вказаним вироком Баштанського районного суду Миколаївської області терміну перебування під вартою з 25 грудня 2007 року по 28 грудня 2007 року.

Запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, обраний щодо засудженого ОСОБА_7, до набрання вироком законної сили - змінити на взяття під варту з утриманням у СІЗО м. Миколаєва.

На вирок може бути подано апеляцію до апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом пятнадцяти діб з моменту його проголошення, а засудженим - у той же строк з моменту вручення йому-копії вироку.

Головуючий: