Справа № 448/820/15-к Провадження № 1-кп/450/358/17
УХВАЛА
підготовчого судового засідання
08 грудня 2017 року Пустомитівський районний суд Львівської області в складі :

головуючого-судді ОСОБА_1

суддів- ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

з участю прокурора ОСОБА_5

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м.Пустомити матеріали обвинувального акту у кримінальному провадженні відносно обвинувачених ОСОБА_8 за ст.ст.289 ч.3, 186 ч.2 КК України, ОСОБА_9 за ст.ст.289 ч.3, 186 ч.2 КК України,-

в с т а н о в и в :
В провадженні Пустомитівського районного суду Львівської області знаходяться матеріали обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесених в ЄРДР за №0000263 від 03.05.2015 р., які поступили 05.12.2017 р. відповідно до ухвали Апеляційного суду Львівської області від 17.11.2017 р. та затверджені прокурором прокуратури Мостиського району Львівської області ОСОБА_10 , відносно обвинувачених ОСОБА_8 за ст.ст.289 ч.3, 186 ч.2 КК України, ОСОБА_9 за ст.ст.289 ч.3, 186 ч.2 КК України, щодо яких застосовано захід забезпечення кримінального провадження у виді тримання під вартою до 10.12.2017 р.

Потерпілим у даному кримінальному провадженні визнано ОСОБА_11 , представником якого є ОСОБА_12 .

Прокурор ОСОБА_5 в судовому засіданні 07.12.2017 р. заявив та подав клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 терміну дії раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 (шістдесять) календарних днів, оскільки наявні достатні підстави вважати, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, не змінились, такий обгрунтовано обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років з конфіскацією майна або без такого, щодо нього є обгрунтована підозра, офіційно не працює, розлучений, володіє інформацією про місце проживання потерпілого і може впливати на такого з метою зміни показань останнім, у разі застосування більш м"якого запобіжного заходу матиме можливість переховуватись від суду та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Захисник ОСОБА_6 , думку якого підтримали присутні обвинувачені та захисник ОСОБА_7 , заперечив у задоволенні клопотання посилаючись на мотиви, що жодних ризиків органом обвинувачення не наведено, такі викладено формально, письмові докази зібрано і долучено до матеріалів справи, свідки та потерпілий допитані, ОСОБА_8 самостійно з"явився в правоохоронні органи після отримання інформації щодо встановлення його особи за вчинення злочину, має постійне місце реєстрації і проживання, на утриманні малолітню дитину, яка проживає разом з ним, оскільки колишня дружина знаходиться на заробітках за межами України, і станом на даний час виховується його матір"ю, раніше не судимий, значний час утримується під вартою, а тому просить застосувати до його підзахисного цілодобовий домашній арешт.

Органом обвинувачення наведені мотиви захисником ОСОБА_6 не спростовані, а щодо покликань в частині ризиків впливу на потерпілого з метою зміни показань, можливості переховуватись від суду та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином пояснено, що такі є припущенням з врахуванням особи обвинуваченого і обставин вчинення ним злочинів.

Розглянувши клопотання та матеріали обвинувального акту, заслухавши думку присутніх сторін кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.

У відповідності до вимог ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов"язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув"язнення. До спливу продовженого строку суд зобов"язаний повторно розглянути питання доцільності запобіжного заходу, якщо судове провадження не було завершене до його спливу. Аналогічні вимоги визначені ст.315 КПК України, окрім продовження строку дії запобіжного заходу.

Відповідно до ст. 176 КПК України, запобіжними заходами є: 1) особисте зобов"язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою. Тимчасовим запобіжним заходом є затримання особи, яке застосовується з підстав та в порядку, визначеному цим Кодексом.

Нормами ст.177 КПК України визначено, що метою і підставами застосування запобіжних заходів є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов"язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Прокурор не має права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м"яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Так, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв"язки з суспільством.

Тримання під вартою не повинно бути продовжене лише через очікуване покарання у вигляді позбавлення волі (Leteliier v.France (Летельєр проти Франції), §51; LA, v.France (LA. проти Франції), §104; Prencipe v.Monaco (Прансип проти Монако), §79; Tiron v.Romania (Тирон проти Румунії), §§41-42).

Ризик того, що обвинувачений буде перешкоджати належному відправленню судочинства, не може оцінюватись абстрактно, факт такого перешкоджання має бути підтверджено доказами (Becciev v.Moldova (Бекчієв проти Молдови), §59).

Ризик тиску на свідків може бути визнано на початкових стадіях процесу (Jarzynski v.Poland (Яжинський проти Польщі) §43).

Однак зі плином часу, інтереси слідства стають недостатніми для тримання підозрюваного під вартою; за нормального перебігу подій ризики зменшуються з часом, завдяки проведенню дізнання, перевірок, дачі показань (Clooth v.Belgiu (Клоот проти Бельгії), §44).

Європейський суд з прав людини вказує, що небезпеку переховування від правосуддя не можна виміряти тільки залежно від суворості можливого покарання; її треба визначати з врахуванням низки інших релевативних факторів, які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданням для тримання під вартою (W v.Switzerland, 14379/88, 26 січня 1993 року).

Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов"язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв"язками та усіма видами зв"язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v.Moldova (Бекчиєв проти Молдови) §58).

Ризик втечі зменшується зі збігом часу, проведеного під вартою (Neumeister v.Austria (Коймайетер проти Австрії), §10).

Відповідно до Листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.04.2013 р., суд повинен вживати заходів щодо усунення підстави для надходження до Європейського суду з прав людини заяв проти України, спричинених проблемою, що вже була предметом розгляду в Європейському суді з прав людини та сумлінно виконувати обов"язки щодо загального захисту прав людини у порядку ст.206 КПК України.

Цим же листом рекомендується при розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов"язково розглянути можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п.80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України").

Згідно п.п.3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про його незначний ступінь, який може служити підставою для запобіжного ув"язнення.

Частинами 1, 2 та 4 ст.194 КПК України визначено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов"язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: - наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; - наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор; - недостатність застосування більш м"яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Суд зобов"язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті. Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, суд має право застосувати більш м"який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на обвинуваченого обов"язки, передбачені частиною п"ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Прокурор в судовому засіданні та клопотанні, окрім обгрунтованої підозри, не навів жодного ризику, передбаченого ст.177 КПК України, такі викладені формально та грунтуються лише на припущеннях, а також органом обвинувачення не доведено, що жоден із більш м"яких запобіжних заходів не може бути застосовано до обвинуваченого ОСОБА_8 .

Доводи захисника про обставини самостійного звернення обвинуваченого ОСОБА_8 в правоохоронні органи після отримання інформації щодо встановлення його особи за вчинення злочину, який має постійне місце реєстрації і проживання, на утриманні малолітню дитину, яка проживає разом з ним, оскільки колишня дружина знаходиться на заробітках за межами України, і станом на даний час виховується його матір"ю, раніше не судимий, значний час утримується під вартою, - не спростовані органом обвинувачення і не заперечуються останнім.

При матеріалах справи знаходяться усі письмові та речові докази здобуті органом досудового розслідування, а тому доступ до таких в обвинуваченого ОСОБА_8 з метою іх знищення або спотворення відсутній.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні клопотання органу обвинувачення слід відмовити, оскільки до обвинуваченого ОСОБА_8 , який значний період часу знаходиться під вартою, зокрема з 21.05.2015 р., тобто моменту його фактичного затримання і обмеження у вільному пересуванні, може бути застосований запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту з використанням електронних засобів контролю, який забезпечить виконання покладених на нього процесуальних обов"язків та зможе запобігти виникненню ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а також забезпечить запобіганню впливу на свідків і потерпілого.

Керуючись ст.ст.176, 177, 178, 181, 183, 194, 197, 315, 331, 369, 370, 371, 372, 376 КПК України, суд,-

у х в а л и в :
В задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_5 про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 терміну дії раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 (шістдесять) календарних днів - відмовити.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованому та проживаючому у АДРЕСА_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронних засобів контролю, заборонивши йому залишати місце постійного проживання за адресою АДРЕСА_1 , без дозволу суду, звільнивши його з-під варти в залі суду.

Роз"яснити обвинуваченому ОСОБА_8 , що відповідно до ст.181 ч.5 КПК України, працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за його поведінкою мають право з"являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов"язаних із виконанням покладених на нього зобов"язань, використовувати електронні засоби контролю.

Встановити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під домашнім арештом 2 (два) місяці, а саме до 08.02.2018 року включно.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_8 обов"язки, зокрема прибувати за першим викликом до суду у визначений ним час; цілодобово не залишати та не відлучатись з місця постійного проживання, а саме квартири АДРЕСА_2 без дозволу суду; безперешкодно впускати до свого житла працівників органів внутрішніх справ та надавати їм усні чи письмові пояснення з питань, пов"язаних з виконанням покладених на нього зобов"язань; носити електронний засіб контролю.

Зобов"язати прокурора ОСОБА_5 та працівників органів внутрішніх справ поставити на облік обвинуваченого ОСОБА_8 і повідомити про це суд, попередньо довівши до відома, що працівники органу внутрішніх справ перед застосуванням електронного засобу контролю зобов"язані під розпис роз"яснити останньому правила користування пристроєм, техніку безпеки поводження з ним та наслідки його зняття або неправомірного втручання в його роботу з метою ухилення від контролю.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора ОСОБА_5 .

Ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію після закінчення строку її дії.

Ухвала остаточна та окремому оскарженню не підлягає.

Головуючий-суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3