Провадження №1-кп/447/244/17
Справа №447/1975/17

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.11.2017 року Миколаївський районний суд Львівської області

в складі головуючого - судді ОСОБА_1

при секрета рі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5

адвокатів ОСОБА_6

р озглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Миколаєві кримінальне провадження, внесене в ЄРДР під № 0000331 від 05 квітня 2017 року, стосовно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Старе Село Жидачівського району Львівської області, українця, громадянина України, раніше не судимого, одруженого, на у т риманні двоє малолітніх дітей ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , працюючого на посаді водія Журавненського СТ Жидачівської РСС, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,-

за ст. 286 ч. 2 КК України

в с т а н о в и в :
ОСОБА_4 , 05 квітня 2017 року, приблизно о 13 години 30 хвилин, керуючи автомобілем «Ford Tranzit», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись ним автодорогою «Київ-Чоп» у напрямку до м. Чоп Закарпатської області, при проїзд: її ділянки в районі 585 км, що проходить через с. Розвадів Миколаївського району Львівської області, порушив вимоги Розділу 1 п.п. 1.2. 1.5, 1.10 (в частині значення термінів «безпечна швидкість», «небезпека для руху»), Розділу 2 п. 2.3. (б д). Розділу 10 п.10.1. Розділу 12 п. 12.3, 12.3. 12.4 та п. 12.9 (б) Правил дорожнього руху України та лінії розмітки 1.1 (вузької суцільної лінії, яка поділяла транспортні потоки протилежних напрямків), Розділу 34 «Дорожня розмітка» ПДР України які виразились в тому, що він, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не урахував дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, їдучи в населеному пункті із швидкістю в межах 70-80 км/год., без причин технічного характеру, втратив керованість над автомобілем «Ford Tranzit», реєстраційний номер НОМЕР_1 і, як наслідок, не переконавшись у безпечності зміни напрямку руху, виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення із вантажним автомобілем «МАN-L2000», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_5 , який рухався у зустрічному напрямку.

Внаслідок порушення водієм ОСОБА_4 правил дорожнього руху України пасажир автомобіля ОСОБА_9 отримав наступні ушкодження: розриви аорти, селезінки, печінки; переломи кісток тазу, хребта на рівні 4-го грудного хребця, лівого передпліччя в середній третині, правого стегна, правої гомілки в середній третині, множинні двосторонні переломи ребер з відривом від грудини, основної фаланги 3-го пальця правої кисті; рани на задній поверхні правого променево-запясного суглобу, на правій боковій поверхні живота, на задній поверхні правого стегна, на задньо-внутрішній поверхні правого гомілково-ступневого суглобу, на долонній поверхні 3-го пальця правої кисті; садна на обличчі, на тильній поверхні правої кисті, на передній поверхні правого плеча, на передній поверхні правої гомілки, по всій поверхні правої половини грудної клітки; синці на передній поверхні лівого стегна, на тильній і на зовнішній поверхнях правої стопи. Вказані ушкодження виникли незадовго до смерті від дії тупих предметів, можливо, при ударі об виступаючі частини салону мікроавтобуса і в сукупності відносяться до тяжкого тілесного ушкодження по ознаці небезпеки для життя в момент спричинення, що в даному випадку привели до смерті. Водій вантажного автомобіля «МАN-L2000», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_5 , отримав субкапітальний вколочений перелом шийки правого стегна, струс головного мозку, рану голови. Вказані тілесні ушкодження відносяться до тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості по ознаці тривалого розладу здоров`я.

Таким чином, ОСОБА_4 ,обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у скоєному кримінальному правопорушенні повністю визнав, однак від дачі показів відмовився. У скоєному щиро розкаявся та просив суворо не карати, подав до суду заяву про застосування до нього Закону України "Про амністію у 2016 році", оскільки має на утриманні неповнолітніх дітей.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів, щодо тих фактичних обставин, які ніким з учасників процесу не оспорюються.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, оцінивши докази в їх сукупності, суд, вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення доведена, а його дії слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 286 КК України.

При обранні виду та міри покарання обвинуваченому, відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 згідно ст. 66 КК України, суд визнає його щире каяття. Обтяжуючих вину обставин у відношенні ОСОБА_4 судом не встановлено. Окрім того, суд вважає за недоцільним застосування додаткового покарання, у виді позбавлення права керувати транспортним засобом, оскільки обвинувачений ОСОБА_4 працюючи на посаді водія, яка є основним місцем його роботи і єдиним джерелом доходу, має на своєму утриманні двох неповнолітніх дітей, які хворіють, а тому це може вплинути на рівень його життя та матеріальне забезпечення його сім"ї.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 заявив клопотання про застосування до нього амністії, оскільки він має на утриманні неповнолітніх дітей.

Прокурор в судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 .

Як встановлено ст. 85 КК України на підставі закону про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.

Згідно з ч. 2 ст. 86 КК України законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, які не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.

Відповідно до ч.2 ст. 3 Закону України «Про застосування амністії в Україні» установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

Відповідно до ч.1 ст. 5 Закону України «Про застосування амністії в Україні» дія закону про амністію поширюється на злочини, вчинені до дня набрання ним чинності включно.

З матеріалів кримінального провадження: свідоцтв про народження серії НОМЕР_3 , та серії НОМЕР_4 вбачається, що обвинувачений ОСОБА_4 на момент вчинення злочину мав і має на утриманні дітей ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно яких не позбавлений батьківських прав, вчинив необережний злочин, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України. Свою вину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення обвинувачений визнає повністю, щиро кається у вчиненому.

Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_4 амністії, передбачених ст.4 ЗУ "Про застосування амністії в Україні" та ст.9 Закону України «Про амністію у 2016 році», судом не встановлено, амністія до нього не застосовувалась.

За таких обставин суд вважає, що на обвинуваченого ОСОБА_4 поширюється дія Закону України «Про амністію у 2016 році», а тому він підлягає звільненню від відбування покарання.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Керуючись ст.ст. 85,86 КК України, ст. 3 ЗУ "Про застосування амністії в Україні", п.«в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році», ст.ст. 370, 374 КПК України, суд, -

з а с у д и в :
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки без позбавленням права керувати транспортними засобами.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням , встановивши іспитовий термін 2 (два) роки.

На підставі п.«в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» засудженого ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави 3711 грн. витрат на проведення експертизи.

Речові докази, а саме мікроавтобус «Ford Tranzit», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який зберігається на території автостоянки, що за адресою м. Миколаїв, вул. Львівське шосе 1, Львівської області залишити у власності законного власника. Фургон «МАN-L2000», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який зберігається на території автостоянки, що за адресою м. Миколаїв, вул. Львівське шосе 1, Львівської області залишити у власності законного власника.

Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Львівської області через Миколаївський районний суд Львівської області, протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, з підстав передбачених ст. 394 КПК України.

Суддя: ОСОБА_1