н/п 1-кп/640/72/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" листопада 2017 р. . Київський районний суд м. Харкова у складі колегії суддів:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченої ОСОБА_6 ,
адвоката ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні питання про продовження міри запобіжного заходу ОСОБА_6 ,-
В С Т А Н О В И Л А :
В ході розгляду кримінального провадження за обвинуваченям ОСОБА_6 , суд в порядку ст.331 КПК України на обговорення поставив питання щодо продовження обвинуваченій міру запобіжного заходу тримання під вартою, оскільки у останій строк тримання під вартою закінчується 18.11.2017 р.
Прокурор просив продовжити обвинуваченій міру запобіжного заходу тримання під вартою, посилаючись на те, що обвинувачена скоїла злочин проти громадської безпеки, у обвинуваченої присутні ризики, передбачені ст.177 КПК України, оскільки при зміні на більш м`який запобіжний захід, обвинувачена може зникнути від суду, що утруднить розгляд даної справи. По справі ще не допитані потерпілі, свідки.Також посилався на положення ч. 5 ст. 176 КПК України, що не передбачає можливості застосування до осіб, які обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 258-3 КК України, інших запобіжних заходів ніж тримання під вартою.
Обвинувачена ОСОБА_6 та її захисник ОСОБА_7 проти продовження міри запобіжного заходу заперечували, посилалися на те, що обвинувачена має постійне місце мешкання у місті Харкові, її дитина навчається в м.Харкові. Захист просив змініти обвинуваченій міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт.
Заслухавши думку учасників кримінального провадження, суд вважає за необхідне продовжити ОСОБА_6 строк тримання під вартою на 60 діб, виходячи з наступного:
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя.
Так, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів».
Продовжуючи обвинуваченій ОСОБА_6 міру запобіжного заходу тримання під вартою, суд приймає до уваги, що обвинувачена підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, дані про її особу та вважає що відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст.176 КПК України, можуть забезпечити виконання обвинуваченою процесуальних обов`язків, що випливають із ч.5 ст.194 КПК України, зокрема не відлучатися із населеного пункту, в якому вона проживає, утримуватися від спілкування з особами, які по справі ще недопитані. Залишається достатньо підстав вважати, що обвинувачена, опинившись на волі, зможе перешкоджати встановленню істини у справі під час судового провадження і на це вказують такі обставини: характер протиправних дій, мотиви, які вказані в обвинувальному акті. Крім того, є достатньо підстав вважати, що обвинувачена, з огляду на її моральні якості, зможе ухилитися від суду та не виконати її процесуальні рішення (ризик переховування).
Відповідно до положення ч.5 ст.176 КПК України законодавець не передбачає можливості застосування до осіб, які обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.258-3 КК України, інших запобіжних заходів ніж тримання під вартою.
Таким чином, судова колегія не знаходить підстав для зміни обвинуваченій запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.
Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 331 КПК України, колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А :
Продовжити ОСОБА_6 міру запобіжного заходу тримання під вартою до 13 січня 2018 року.
Ухвала окремому оскарженню не підлягає.
Головуючий суддя ОСОБА_1
Судді ОСОБА_2
ОСОБА_3