П О С Т А Н О В А
Іменем України

13 лютого 2018 р. м. Київ
Справа № 235/4946/15-к

Провадження № 51-303 км 18
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового
засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника
в режимі відеоконференції ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою прокурора на вирок Апеляційного суду Донецької області від 14 грудня 2016 року за обвинуваченням
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця та мешканця

АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України,

Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами
першої та апеляційної інстанції обставини

Вироком Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 23 вересня2016 року ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено за ч. 2 ст. 260 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців без конфіскації майна.

За вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що він у період часу з 04 грудня 2014 року по 25 січня 2015 року, знаходячись на території с. Новомихайлівка Мар`їнського району Донецької області, з метою сприяння учасникам незаконного військового збройного формування у реалізації їх злочинних намірів щодо вчинення злочинів відносно військовослужбовців підрозділів Збройних сил України та інших військових формувань України, задіяних у проведенні Антитерористичної операції, та створення умов, які сприяють діяльності незаконного військового збройного формування, із власного мобільного телефону передав учаснику незаконного військового збройного формування ОСОБА_8 інформацію про дислокацію та рух різного роду військової техніки й озброєння Збройних Сил України, а також результати обстрілів.
14 грудня 2016 року Апеляційний суд Донецької області скасував вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 і постановив новий, яким ОСОБА_7 визнав винуватим і засудив за ч. 1 ст. 258-3 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки без конфіскації майна.
За вироком апеляційного суду ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що він у період часу з 04 грудня 2014 року по 25 січня 2015 року, знаходячись на території с. Новомихайлівка Мар`їнського району Донецької області, сприяючи діяльності терористичної організації «ДНР», із власного мобільного телефону передав учаснику цієї терористичної оргінізації ОСОБА_8 інформацію про дислокацію та рух різного роду військової техніки й озброєння Збройних Сил України, а також результати обстрілів.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі з доповненнями до неї прокурор, не погоджуючись із ухваленим щодо ОСОБА_7 рішенням суду апеляційної інстанції через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості, просить його скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Свої вимоги прокурор мотивує тим, що суд апеляційної інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання безпідставно застосував положення ч. 1 ст. 69 КК України, не надавши належної оцінки обставинам вчинення кримінального правопорушення, його тяжкості та не врахував значної суспільної небезпеки вчиненого діяння. Крім того, посилається на те, що суд апеляційної інстанції у порушення вимог ст. 337 КПК України безпідставно у мотивувальній частині вироку послався на анкетні дані ОСОБА_8 , матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, оскільки судовий розгляд проводився лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор вважала доводи касаційної скарги з доповненнями до неї обґрунтованими і просила її задовольнити.
Захисник вважав касаційну скаргу безпідставною і просив її залишити без задоволення.
Мотиви Суду
Висновки апеляційного суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, за яким його засуджено, та правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 258-3 КК України відповідають фактичним обставинам справи, обґрунтовані сукупністю розглянутих у судовому засіданні та наведених у вироку доказів. Ці висновки суду прокурором в касаційній скарзі не оспорюються.
Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а при його призначенні суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Обґрунтовуючи висновок щодо призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, апеляційний суд, як убачається з вироку, крім тяжкості злочину, врахував суспільну небезпечність та характер вчиненого злочину, відсутність обставин, що обтяжують покарання та наявність обставини, що пом`якшує покарання щире каяття, а також дані про його особу, зокрема, його стан здоров`я, наявність на утриманні дитини-інваліда, його вік, сімейний стан.
На думку колегії суддів, апеляційний суд обґрунтовано врахував встановлені у справі обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, та прийшов до правильного висновку про можливість призначення йому покарання нижчого від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч. 1 ст. 258-3 КК України.
Тому Суд не погоджується з доводами прокурора, викладеними у касаційній скарзі, про безпідставність застосування апеляційним судом при призначенні ОСОБА_7 покарання положень ч. 1 ст. 69 КК України.
Разом із тим, Суд вважає слушними твердження прокурора про те, що призначене ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки не відповідає особливій тяжкості вчиненого злочину, призначене без урахування конкретних обставин справи, та є невиправдано м`яким. При цьому апеляційний суд у своєму вироку не навів переконливих доводів того, що покарання у визначеному розмірі буде достатнім для виправлення засудженого й попередження вчинення ним нових злочинів.
З огляду на викладене вирок апеляційного суду щодо ОСОБА_7 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 438 КПК України підлягає скасуванню, з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час якого необхідно повно та об`єктивно дослідити обставини справи, перевірити інші доводи касаційної скарги прокурора та постановити законне й справедливе рішення.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, пунктом 4 параграфу 3 розділу 4 Закону України № 2147-VII від 03 жовтня 2017 року, Суд
постановив:
Касаційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Апеляційного суду Донецької області від 14 грудня 2016 року щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3