Провадження №11-кп/772/1030/2017
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 жовтня 2017 року м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
представника потерпілого ОСОБА_11 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою (із доповненнями) обвинуваченого ОСОБА_7 , апеляційними скаргами захисника ОСОБА_8 , прокурора, яка брала участь у розгляді провадження в суді першої інстанції ОСОБА_12 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 23 травня 2017 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, не одруженого, непрацюючого, раніше судимого: 27.05.2014 року Вінницьким міським судом Вінницької області за ч.2 ст.190 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки, на підставі ст.75 КК України від відбування покарання звільнено з іспитовим строком 3 роки з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України,

визнаного винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч.3 ст. 190 КК України та призначено покарання:
-за ч.2 ст.190 КК України у виді позбавлення волі строком 2 роки;

- за ч.3 ст.190 КК України у виді позбавлення волі строком 6 років.
На підставі ч.1 ст.70 КК України визначено ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим та призначено остаточне покарання у виді 6 років позбавлення волі.
На підставі ч.4 ст.70 КК України вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 27.05.2014 року, допущено до самостійного винокання.
Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальних збитків, завданих злочином задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 648088,00 гривень матеріальної шкоди, завданої злочином.
В задоволенні цивільних позовів ОСОБА_9 та ОСОБА_13 відмовлено.
в с т а н о в и в :
ОСОБА_7 на початку червня місяця 2013 року, перебуваючи на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , маючи умисел на заволодіння шахрайським шляхом майном (грошовими коштами) ОСОБА_10 , використовуючи завчасно налагоджені відносини з ОСОБА_10 , шляхом зловживання довірою останнього, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправність своїх дій, під виглядом надання допомоги ОСОБА_10 у придбанні автомобіля іноземного виробництва марки «BMW 7» 2003-2004 року випуску, заволодів коштами ОСОБА_10 на суму 5 000 (п`ять тисяч) доларів США, що відповідно до курсу валют на момент вчинення злочину було еквівалентно 39 964 грн. Вказані грошові кошти ОСОБА_7 використав у власних інтересах.

Після вказаного, ОСОБА_7 у середині червня 2013 року, перебуваючи на площі Перемоги у м. Вінниці, продовжуючи реалізацію свого єдиного злочинного умислу спрямованого на заволодіння шахрайським шляхом майном (грошовими коштами) ОСОБА_10 , використовуючи завчасно налагоджені відносини з ОСОБА_10 , шляхом зловживання довірою останнього, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправність своїх дій, під виглядом надання допомоги ОСОБА_10 у придбанні автомобіля іноземного виробництва марки «BMW 7» 2003-2004 року випуску, заволодів коштами ОСОБА_10 на суму 5 000 (п`ять тисяч) доларів США відповідно до курсу валют на момент вчинення злочину було еквівалентно 39 964 грн. Вказані грошові кошти ОСОБА_7 використав у власних інтересах.

Так, ОСОБА_7 у кінці червня місяця 2013 року, перебуваючи неподалік Центрального колхозного ринку, що розташований по проспекту Коцюбинського у м. Вінниця, продовжуючи реалізацію свого єдиного злочинного умислу спрямованого на заволодіння шахрайським шляхом майном (грошовими коштами) ОСОБА_10 , використовуючи завчасно налагоджені відносини з ОСОБА_10 , шляхом зловживання довірою останнього, з корисливих мотивів, ОСОБА_7 , усвідомлюючи протиправність своїх дій, під виглядом надання допомоги ОСОБА_10 у придбанні автомобіля іноземного виробництва марки «AUDI A-6» 2003-2004 року випуску, заволодів коштами ОСОБА_10 на суму 4 000 (чотири тисячі) доларів США відповідно до курсу валют на момент вчинення злочину було еквівалентно 31 972 грн. (тридцять одна тисяча дев`ятсот сімдесят дві гривні). Вказані грошові кошти ОСОБА_7 використав у власних інтересах.

За тим, на початку липня 2013 року ОСОБА_7 продовжуючи реалізацію свого єдиного злочинного умислу спрямованого на заволодіння шахрайським шляхом майном (грошовими коштами) ОСОБА_10 , використовуючи завчасно налагоджені відносини з ОСОБА_10 , шляхом зловживання довірою останнього, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправність своїх дій, перебуваючи на території домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , під виглядом надання допомоги ОСОБА_10 у придбанні автомобіля іноземного виробництва марки «AUDI A-6» 2003-2004 року випуску, заволодів грошовими коштами ОСОБА_10 у сумі 3 000 (три тисячі) доларів США відповідно до курсу валют на момент вчинення злочину було еквівалентно 23 979 грн. (двадцять три тисячі дев`ятсот сімдесят дев`ять гривень).

За тим, у середині липня 2013 року, ОСОБА_7 , перебуваючи на території домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , продовжуючи реалізацію свого єдиного злочинного умислу спрямованого на заволодіння шахрайським шляхом майном (грошовими коштами) ОСОБА_10 , використовуючи завчасно налагоджені відносини з ОСОБА_10 , шляхом зловживання довірою останнього, з корисливих мотивів, використовуючи завчасно налагоджені відносини з ОСОБА_10 , шляхом зловживання довірою останнього, з корисливих мотивів, ОСОБА_7 усвідомлюючи протиправність своїх дій, під виглядом надання допомоги ОСОБА_10 у придбанні автомобіля іноземного виробництва марки «AUDI A-6» 2003-2004 року випуску, заволодів коштами ОСОБА_10 на суму 3 000 (три тисячі) доларів США відповідно до курсу валют на момент вчинення злочину було еквівалентно 23 979 грн. (двадцять три тисячі дев`ятсот сімдесят дев`ять гривень).

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_7 завдав ОСОБА_10 майнової шкоди на загальну суму 20 000 (двадцять тисяч) доларів США відповідно до курсу валют на момент вчинення злочину було еквівалентно 119 894 грн. (сто дев`ятнадцять тисяч вісімсот дев`яносто чотири гривні).

Крім того, ОСОБА_7 у середині липня місяця 2013 року, перебуваючи біля приміщення ресторану «Прованс», що розташоване за адресою: вул. Немирівське шосе, 13, м. Вінниці, умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправність своїх дій, шляхом зловживання довірою ОСОБА_10 , під виглядом надання допомоги останньому допомоги у придбанні та доставки прального порошку на територію України заволодів грошовими коштами ОСОБА_10 у сумі 5 000 (п`ять тисяч) доларів США відповідно до курсу валют на момент вчинення злочину було еквівалентно 39 964 грн. (тридцять дев`ять тисяч дев`ятсот шістдесят п`ять гривень). Вказані грошові кошти ОСОБА_7 використав у власних інтересах, завдавши ОСОБА_10 збитків на суму 39 964 грн..

Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_7 в липні 2013 року, перебуваючи у приміщенні квартири АДРЕСА_3 , з метою протиправного збагачення, шляхом зловживання довірою, під приводом щодо надання послуг щодо придбання із-за кордону плазмового телевізора фірми виробника «LG LED», використовуючи завчасно налагоджені довірливі відносини з ОСОБА_9 , заздалегідь не маючи на меті виконувати взяті на себе зобов`язання згідно домовленостей, отримав від ОСОБА_9 грошові кошти в сумі 9800,00 грн. Так, ОСОБА_7 завдав матеріального збитку потерпілому ОСОБА_9 на загальну суму 9800,00 грн.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_7 , перебуваючи на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_4 , з метою протиправного збагачення, шляхом зловживання довірою, під приводом надання послуг щодо придбання із-за кордону комп`ютерної техніки, використовуючи завчасно налагодженні довірливі відносини з ОСОБА_13 , заздалегідь не маючи на меті виконувати взяті на себе зобов`язання згідно домовленостей, отримав від ОСОБА_13 грошові кошти в сумі 7200,00 грн., чим завдав останньому матеріального збитку на зазначену суму.

Обвинувачений ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі (із доповненнями) просить оскаржуваний вирок скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Свої вимоги мотивує невідповідністю висновків суду викладених у вироку фактичним обставинам справи, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність.

Апелянт зазначає, що двічі в судовому засіданні в суді першої інстанції заявлялось захисниками клопотання про відвід головуючій судді ОСОБА_1 , останній раз 13.03.2017 року адвокатом ОСОБА_8 , через наявність обставин, що викликали сумнів у її неупередженості, оскільки вона вже ухвалювала попередній вирок відносно обвинуваченого 27.05.2014 року.

В порушення вимог кримінального процесуального закону, копія вироку після його проголошення 23.05.2017 року обвинуваченому та прокурору не вручалася, дану копію вироку отримав 15.06.2017 року, чим суд порушив його право на захист.

Крім того, зміст вироку, який був проголошений 23.05.2017 року не співпадає за свої змістом з текстом вироку, який був вручений йому лише 15.06.2017 року.

Після подачі обвинуваченим заяви до Вінницького міського суду про отримання копії технічного запису судового засідання і журналу судового засідання та сплати судового збору, йому тривалий час не видавались записи та копію журналу судового засідання.

При відтворенні звукових файлів «проголошення вироку, роз`яснення його змісту порядку і строку оскарження встановлено, що вирок проголошувався 23.05.2017 року в період часу з 11:23:46 до 11:53:46 год., що по часу не збігається з часом зазначеним у копії Журналу судового засідання від 23.05.2017 року де вказано час 11:25:03-11:58:56.

Порівнявши письмовий текст вироку, який був вручений ОСОБА_7 15.06.2017 року з проголошеним текстом в судовому засіданні на звукозаписі встановив, що зміст проголошеного вироку частково не збігається та не узгоджується з письмовим текстом вироку, який останньому вручено та внесений до Єдиного державного реєстру судових рішень.

Вказані обставини підтверджують факт грубого порушення судом кримінального процесуального закону, свідчать про зміну судом після проголошення вироку його змісту, несвоєчасне, не пізніше наступного дня несення його до ЄРДР, та намагання приховати факт зміни (фальсифікації) тексту вироку після його проголошення, шляхом ненадання йому копії диску, що у своїй сукупності є істотним порушенням кримінального процесуального закону та безумовною підставою для скасування вироку Вінницького міського суду від 23.05.2017 року.

Захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі просить скасувати оскаржуваний вирок та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Свої вимоги мотивує тим, що є невідповідність висновків суду викладених у оскаржуваному вироку фактичним обставинам справи, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність.

Так у вступній частині оскаржуваного вироку всупереч вимогам ст.374 КПК України не вказано номера кримінального провадження.

У мотивувальній частині вироку судом сформульовано обвинувачення, згідно якого суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_7 заволодів грошовими коштами потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_13 шляхом зловживання довірою останніх, що не відповідає фактичним обставинам справи.

Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні визнав свою вину в шахрайстві заволодінні грошима потерпілих шляхом обману чи зловживання довірою не визнав, факти отримання коштів у позику не заперечував, при цьому пояснював, що у нього не було наміру не повертати їм позичені грошові кошти, а навпаки, ОСОБА_14 та ОСОБА_15 повернув гроші повністю, а ОСОБА_16 повернув гроші частково і має намір повністю повернути борг.

Не підтверджують й факту заволодіння ОСОБА_7 грошима потерпілих шляхом зловживання довірою й письмові докази, зокрема, заяви потерпілих про вчинення злочину. Так, наприклад із заяв ОСОБА_10 та ОСОБА_13 вбачається, що вони кожен окремо просять правоохоронні органи прийняти заходи до маловідомої їм особи на ім`я ОСОБА_17 , який заволодів їх грошима. За таких обставин, суд не може формулювати обвинувачення, за кваліфікуючою ознакою шахрайства, заволодіння грошима шляхом зловживання довірою потерпілих. А тому наведені докази у оскаржуваному вироку не підтверджують встановлених судом обставин, що ОСОБА_7 заволодів грошима саме шляхом зловживання довірою, на що суд вказує у мотивувальній частині вироку.

Також по епізоду з грошовими коштами ОСОБА_13 в сумі 7 200 грн. у мотивувальній частині вироку суд не зазначив дату і час вчинення кримінального правопорушення.

Суд формулюючи обвинувачення у вироку зробив суперечливий висновок, зазначивши, що «обвинувачений ОСОБА_7 вводив в оману потерпілих, повідомляв явно неправдиві відомості, оскільки він підприємницькою діяльністю не займався та не міг робити зазначене. Всі повідомленні обвинуваченим відомості є неправдивими, що доводить вчинення ним способу заволодіння чужим майном-обману потерпілих при зловживанні її довірою» (аркуш 7 абзац 10 тексу вироку, який отримав ОСОБА_7 ). Таким чином суд видумав не існуючий у законі спосіб вчинення шахрайства, а саме, заволодіння чужим майном обману потерпілих при зловживанні їх довірою, схрестивши при цьому два способи в один, що є недопустимим. У той же час за змістом кримінального закону ст.190 КК України, шахрайство може бути вчинено шляхом обману чи зловживання довірою.

Суд першої інстанції не встановив таких обставин в ході судового розгляду й не навів у вироку доказів формулюючи таке обвинувачення, що підтверджує відсутність в діях ОСОБА_7 заволодіння чужим майном (грошима), шляхом зловживання довірою.

Крім того, зміст оскаржуваного вироку який вручено учасникам процесу суттєво відрізняється від проголошеного в судовому засіданні.

Суд ухвалюючи вирок не зазначив у ньому розміру цивільного позову заявленого ОСОБА_10 , не навів чим обґрунтовує свій позов потерпілий, не зазначив підстав для його задоволення та не обґрунтував, чому саме стягує з обвинуваченого на користь ОСОБА_10 648088 гривень. При цьому в мотивувальній частині вироку суд зазначив, що ОСОБА_18 заволодів коштами ОСОБА_10 на суму 159 858 грн. Далі суд у вироку вказує, що на момент направлення обвинувального акту до суду заподіяна матеріальна шкода потерпілому становить 193822 грн. Тому вирок в частині задоволення цивільного позову ОСОБА_10 також підлягає скасуванню.

В апеляційній скарзі прокурор, яка брала участь у розгляді провадження в суді першої інстанції ОСОБА_12 неоспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 , вважає, що оскаржуваний вирок стосовно ОСОБА_7 підлягає скасуванню через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Свої вимоги мотивує тим, що згідно вступної частини оскаржуваного вироку, судом першої інстанції в порушення вимог ч.2 ст.374 КПК України не зазначено номер кримінального провадження, сторін провадження, всіх його учасників. Так не було зазначено потерпілого ОСОБА_13 та захисника ОСОБА_19 . Крім того, у вироку не роз`яснено порядок отримання копії вироку, та в порушення вимог ст.376 КПК України сторонам не роз`яснено право на ознайомлення з журналом судового засідання.

При призначенні ОСОБА_7 покарання суд не в повній мірі виконав вимоги названого закону, та, вирішуючи питання щодо міри покарання, не в повній мірі врахував ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного і призначив ОСОБА_7 покарання, яке є несправедливими внаслідок м`якості.

Судом в недостатній мірі враховано, суспільну небезпеку вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, та те, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив сукупність умисних корисливих злочинів середньої тяжкості та тяжкого корисливого злочину.

Крім того, оскільки кримінальним процесуальним законодавством не врегульоване питання щодо стягнення судового збору при розгляді цивільного позову у кримінальному провадженні, такий збір підлягає справленню на підставах ст.88 ЦПК України, та у даному кримінальному провадженні мав бути стягнутий з ОСОБА_7 на користь держави при ухваленні вироку, що не зроблено судом першої інстанції.

Потерпілий ОСОБА_10 , його представник ОСОБА_11 подали заперечення на апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 , вважають що дані скарги слід залишити без задоволення, а оскаржуваний вирок без змін, оскільки в зазначених апеляційних скаргах не було наведено достатніх підстав для скасування оскаржуваного вироку, аналіз показань обвинуваченого, потерпілих, свідків та письмових доказів у справі свідчить, що винуватість ОСОБА_7 у вчиненні шахрайства є доведеною.

Заслухавши пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали свої апеляційні скарги просили їх задовольнити та заперечили проти апеляційної скарги прокурора, пояснення потерпілого ОСОБА_10 та його представника ОСОБА_11 , які вважають оскаржуваний вирок законним та обґрунтованим, а апеляційні скарги безпідставними, думку прокурора ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу прокурора та просив її задовольнити, заперечив проти апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 та апеляційної скарги (із доповненнями) обвинуваченого ОСОБА_7 просив залишити їх без задоволення, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 та апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 (із доповненнями) підлягає до задоволення, а апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення.

Відповідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до ч.1 ст.412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до ч.1 ст.374 КПК України вирок суду складається зі вступної, мотивувальної та резолютивної частин.

Відповідно до ч.2 ст.374 КПК України у вступній частині вироку зазначається: 1) дата і місце його ухвалення; 2) назва та склад суду, секретар судового засідання; 3) найменування (номер) кримінального провадження; 4) прізвище, ім`я та по батькові обвинуваченого, рік, місяць і день його народження, місце народження і місце проживання, заняття освіта, сімейний стан та інші відомості про особу обвинуваченого, що мають значення для справи; 5) Закон України про кримінальну відповідальність, що передбачає кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа; 6) сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження.

Відповідно до ч.3 ст.376 КПК України після проголошення вироку головуючий роз`яснює обвинуваченому, захиснику, його законному представнику, потерпілому, його представнику, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження. Обвинуваченому, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, роз`яснюється право заявляти клопотання про доставку в судове засідання суду апеляційної інстанції.

Як вбачається із вступної частини оскаржуваного вироку в порушення вимог ч.2 ст.374 КПК України не вказано номеру кримінального провадження 00006329 від 22.09.2015 року) згідно обвинувального акту.

Відповідно до п.6 ч.2 ст.374 КПК України у вступній частині оскаржуваного вироку серед учасників судового розгляду не зазначено потерпілого ОСОБА_13 та захисника обвинуваченого ОСОБА_19 , які згідно вироку в судовому засіданні брали участь.

Крім того, всупереч п.2 ч.4 ст.374 КПК України у вироку судом не роз`яснений порядок отримання копії вироку, а також не роз`яснено учасникам судового провадження право на ознайомлення з журналом судового засідання, чим порушено вимоги ч.3 ст.376 КПК України.

Відповідно до ч.4 ст.107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді під час судового провадження є обов`язковим. Частина 3 вказаної статті передбачає, що у матеріалах кримінального провадження зберігаються оригінальні примірники технічних носіїв інформації зафіксованої процесуальної дії, резервні копії яких зберігаються окремо.

Згідно технічного носія інформації на якому зафіксовано перебіг судового засідання, а саме, файлу від 05.01.2016 року, проголошений оскаржуваний вирок за змістом містить істотні розбіжності з письмовим текстом вироку, який знаходиться в матеріалах кримінального провадження.

Так, мотивувальна частина оскаржуваного вироку письмового варіанту не відповідає змісту проголошеного, зокрема, в ній відсутні проголошені: «Таким чином вказані відносини між ними є цивільно-правовими, оскільки умислу на заволодіння коштами потерпілих з шахрайських мотивів у нього не було», «З вказаного Педан зрозумів, що ОСОБА_20 тягне з поверненням коштів або з оформленням автомобіля», «Вказане робилося набагато пізніше, після того, як передав кошти, насправді жодної позики не було оскільки в момент укладення договору він грошей в сумі 25000 доларів ОСОБА_20 не передавав», «який є різновидом обману з використанням довірливих відносин», «При цьому судом встановлено, що ОСОБА_20 жодною підприємницькою діяльністю не займався», «З доказів у справі встановлено, що ОСОБА_20 з метою заволодіння грошима потерпілих повідомив їм про те, що він зможе придбати майно за явно заниженою ціною, так автомобілі ціною менше 4-5 тисяч доларів нижче ринкової та телевізор аналогічно за меншою, що говорить про факт того, що ОСОБА_20 у вказаний момент діяв з шахрайською метою, переконуючи потерпілих у вигідності вказаної передачі грошових коштів для нього, що підтверджує умисел ОСОБА_20 на вчинення шахрайства», «Таким чином, обвинувачений ОСОБА_7 на час вчинення злочинів не судимий, вчинив сукупність умисних злочинів середньої тяжкості та тяжкого корисливого злочину вини у вчиненні злочинів не визнав, потерпілим шкоду у повному обсязі не відшкодував, офіційно не працює, має непогашену судимість», «З цивільного позову ОСОБА_13 вбачається, що йому злочином завдана шкода в сумі 7200 гривень, яка підтверджується його показами в судовому засіданні відшкодована в повному обсязі», «З цивільного позову ОСОБА_9 вбачається, що він просить відшкодувати суд доларовий еквівалент коштів переданих ОСОБА_20 , разом з цим з формулювання обвинувачення вбачається, що ОСОБА_20 заволодів коштами ОСОБА_14 в сумі 9800 гривень»

Судом не проголошувалось, однак в письмовому варіанті міститься: «Зловживання довірою при шахрайстві є видом обману при якому використовується ще й довірливі відносини з потерпілою особою», «суд вважає винуватість ОСОБА_7 доведеною», «який вину не визнав, шкоду потерпілим не відшкодував, вчинив ряд злочинів, серед яких і тяжкий, суд вважає, що покаранням необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 і попередження вчинення ним нових злочинів буде покарання у виді позбавлення волі оскільки призначення інших видів покарань визнано судом недостатнім для досягнення мети покарання, визначеної ст.50 КК України, щодо запобігання вчинення нових злочинів засудженим», «З цивільного позову ОСОБА_13 вбачається, що йому злочином завдана шкода в сумі 7200 гривень, яка підтверджується його показами в судовому засіданні, відшкодована в повному обсязі», «Обвинувачений позов визнав в повному обсязі, на даний час з потерпілим розрахувався».

Крім того, резолютивна частина оскаржуваного вироку проголошеного та письмового, який міститься в матеріалах провадження за змістом також різняться.

Так, судом першої інстанції в резолютивній частині вироку у письмовому тексті зазначено про відмову в задоволенні цивільного позову ОСОБА_13 , однак про таке рішення судом не проголошувалось.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, які містяться в п.13 постанови №5 від 29.06.1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» вирок, постановлений ім`ям України, є найважливішим актом правосуддя і до його постановлення необхідно підходити з винятковою відповідальністю, неухильно дотримуючись вимог КПК.

Враховуючи те, що поспішно, непослідовно, неохайно написаний вирок може викликати сумніви в його законності, обґрунтованості і справедливості, судді повинні постійно удосконалювати стиль написання вироку, який повинен бути викладений офіційно, діловою мовою, юридично грамотно, з коротким, точним і ясним описом обставин справи, результатів дослідження доказів і висновків суду.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Для визнання вироку законним і обґрунтованим необхідно, щоб мотивування, що наводиться в ньому, було послідовним і не містило внутрішніх суперечностей, щоб висновки, викладені у вироку, з усіх питань, що вирішуються в ньому, повністю відповідали б матеріалам кримінальної справи.

Оскільки судом першої інстанції за результатами розгляду кримінального провадження ухвалено та проголошено вирок, який за своїм змістом суттєво відрізняється від викладеного письмово, це свідчить про його невідповідність вимогам ст.370 КПК України, вказує на істотні порушення судом кримінального процесуального закону, які є підставою для скасування вироку.

Призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, з огляду на що, апеляційна скарга прокурора в частині доводів щодо м`якості призначеного покарання ОСОБА_7 , враховуючи істотні порушення КПК України, апеляційним судом оцінці не підлягає.

Враховуючи, що допущенні судом першої інстанції істотні порушення вимог кримінального процесуального закону усунути в ході апеляційного перегляду не можливо, проголошений та письмовий оскаржуваний вирок за змістом суттєво різняться, тому колегія суддів вважає за необхідне оскаржуваний вирок скасувати, а справу повернути в суд першої інстанції для призначення нового розгляду.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 411, 412, 419 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 та апеляційну скаргу (із доповненнями) обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити, апеляційну скаргу прокурора, яка брала участь у розгляді провадження в суді першої інстанції ОСОБА_12 задовольнити частково.

Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 23 травня 2017 року відносно ОСОБА_7 скасувати, а матеріали кримінального провадження повернути в той же суд для призначення нового розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: (підпис)

Згідно з оригіналом