Справа № 367/4625/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/1289/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 3 13.12.2017

УХВАЛА
Іменем України
13 грудня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_5 ,

засудженого - ОСОБА_6 в режимі відеоконференції під час трансляції з Державної установи «Бердичівська виправна колонія (№70)»,

секретаря судових засідань ОСОБА_7 ,

провівши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційний розгляд за скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 28 вересня 2017 року, постановлену відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Шестовиця, Чернігівського району, Чернігівської області, до засудження проживав за адресою: АДРЕСА_1 , відбуває покарання у Державній установі «Бердичівська виправна колонія (№70)» за вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 22 жовтня 2008 року, -

ВСТАНОВИЛА:
До Ірпінського міського суду Київської області звернувся засуджений ОСОБА_6 із заявою про його звільнення за хворобою, на підставі ст. 84 КК України, від подальшого відбування покарання, призначеного йому вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 22 жовтня 2008 року за вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст.186, ч.1 ст.115 КК України, на підставі ст. 70 КК України, у виді позбавлення волі на строк тринадцять років.
Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 28 вересня 2017 року відмовлено у задоволенні зазначеної заяви засудженого ОСОБА_6 . Своє рішення місцевий суд мотивував тим, що ОСОБА_6 засуджений за вчинення особливо тяжкого злочину до покарання у виді позбавлення волі на строк тринадцять років, за час відбування покарання зарекомендував себе з негативної сторони, мав сорок дев`ять дисциплінарних стягнень і лише одне заохочення, працевлаштований не був, раніше неодноразово судимий. Також, суд першої інстанції врахував показання лікаря Державної установи «Бучанська виправна колонія (№85)» про те, що стан засудженого ОСОБА_6 середньої тяжкості та не перешкоджає відбуванню покарання. З урахуванням зазначених обставин, місцевий суд підстав для звільнення засудженого ОСОБА_6 від відбування покарання за хворобою не знайшов.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, засуджений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 28 вересня 2017 року скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання про його звільнення від подальшого відбування покарання за хворобою, на підставі ст. 84 КК України. Підставою для скасування оскаржуваної ухвали місцевого суду засуджений зазначає неврахування судом першої інстанції висновку лікарсько-консультативної комісії від 11 серпня 2017 року, складеного на виконання ухвали Ірпінського міського суду Київської області, відповідно до якого наявні підстави для його звільнення від покарання за хворобою. Також, засуджений посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи щодо його особи, зокрема, вказує про те, що у зв`язку з незадовільним станом здоров`я він не завжди мав змогу дотримуватися режиму установи виконання покарань.

Заслухавши доповідь судді, доводи засудженого ОСОБА_6 , який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, доводи прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги засудженого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_6 не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно із ч.2 ст. 84 КК України, особа, яка після вчинення злочину або постановлення вироку захворіла на тяжку хворобу, що перешкоджає відбуванню покарання, може бути звільнена від покарання або від подальшого його відбування. При вирішенні цього питання суд враховує тяжкість вчиненого злочину, характер захворювання, особу засудженого та інші обставини справи. Ст. 50 КК України передбачено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

За змістом ч.2 ст. 84 КК України, на вирішення питання щодо звільнення особи від покарання або його подальшого відбування за хворобою впливає ряд обставин, які прямо зазначені у вказаній статті закону України про кримінальну відповідальність, а саме: наявність хвороби, яка перешкоджає відбуванню покарання, тяжкість вчиненого злочину, характер захворювання та особа засудженого. Звертає на себе увагу те, що ч.2 ст.84 КК України не є імперативною нормою, тобто навіть за наявності у засудженого хвороби, яка перешкоджає подальшому відбуванню покарання, звільнення від покарання на підставі ст.84 КК України є правом суду, а не його обов`язком, який приймає рішення про це з урахуванням чинників, вказаних у другому реченні ч.2 ст.84 КК України.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_6 вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 22 жовтня 2008 року засуджений за ч.2 ст.186, ч.1 ст.115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк тринадцять років, тобто за вчинення злочинів, які згідно із ст.12 КК України за ступенем тяжкості відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів. До цього, ОСОБА_6 двічі був судимий за вчинення злочинів проти власності. Відповідно до висновку лікарсько-консультативної комісії від 11 серпня 2017 року, засуджений ОСОБА_6 має хворобу, яка згідно із п.2.1 Переліку захворювань, які є підставою для подання в суди матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 15 серпня 2014 року № 1348/5/572, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 20 серпня 2014 року за № 990/25767, дає підстави для направлення матеріалів стосовно засудженого на розгляд суду для звільнення від подальшого відбування покарання, так як стан хворого та перебіг хвороби перешкоджає подальшому відбуванню покарання.

Разом з тим, згідно із характеристикою, затвердженою начальником Державної установи «Бучанська виправна колонія (№85)», засуджений ОСОБА_6 за час відбування покарання в різних установах виконання покарань та перебування в Чернігівському слідчому ізоляторі, зарекомендував себе з негативної сторони, сорок дев`ять разів притягувався до дисциплінарної відповідальності за систематичне порушення режиму відбування покарання, перебував на профілактичному обліку, як особа, схильна до самогубства та членоушкодження, а також як особа, схильна до злісної непокори вимогам адміністрації, та до дій, що дезорганізують роботу установи, з 22 серпня 2016 року ОСОБА_6 переведений до дільниці посиленого контролю. Крім того, судом першої інстанції під час розгляду заяви засудженого ОСОБА_6 був допитаний лікар Державної установи «Бучанська виправна колонія (№85)», який надав показання про те, що стан засудженого ОСОБА_6 середньої тяжкості і він може відбувати призначене за вироком суду покарання.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що висновок суду про відсутність правових підстав для звільнення засудженого ОСОБА_6 від подальшого відбування покарання обґрунтований, зроблений на підставі належним чином досліджених матеріалів провадження з урахуванням вимог ч.2 ст.84 КК України.

Посилання засудженого ОСОБА_6 на неврахування судом першої інстанції висновку лікарсько-консультативної комісії від 11 серпня 2017 року про наявність у нього хвороби, яка перешкоджає подальшому відбуванню ним покарання, не відповідає фактичним обставинам провадження. Судом першої інстанції зазначений висновок був узятий до уваги, однак, з урахуванням тяжкості вчиненого ОСОБА_6 злочину, даних про його особу та показань лікаря установи виконання покарань, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні заяви засудженого про звільнення його від подальшого відбування покарання за хворобою.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що постановлена судом ухвала відносно ОСОБА_6 є законною, обґрунтованою та вмотивованою, а тому підстав для її скасування та задоволення поданої апеляційної скарги не вбачає.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 28 вересня 2017 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 щодо вирішення питання про його звільнення від відбування покарання як такого, що захворів на тяжку хворобу, - залишити без змін.

Судді:

_______________ _________________ ________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4