В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 жовтня 2017 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання: ОСОБА_2 ,
за участі сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_3 ,
захисник ОСОБА_4 ,
обвинуваченої ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород, обвинувальний акт у кримінальному провадженні про обвинувачення:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Соколов, Чеська Республіка, громадянка України, чешка, з середньо-спеціальною освітою, не працююча, не одружена, зареєстрована та проживає за адресою АДРЕСА_1 , раніше судима
- 07.02.2014 року Ужгородським міськрайонним судом за ч.2 ст. 185 КК України до обмеження волі строком на один рік. На підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнена з іспитовим строком на 1 рік;

-18.02.2014 року Ужгородським міськрайонним судом за ч.ч. 1,2 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 70 та ч.4 ст. 70 КК України до обмеження волі строком на два роки і 6 міс. На підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнена з іспитовим строком на 2 роки;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України,
ВСТАНОВИВ:
12.07.2014 року близько 05 години 00 хвилин ОСОБА_5 , знаходячись біля барної стійки у приміщенні нічного розважального закладу «Eila», розташованого в парку Боздош м. Ужгород, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно небезпечних наслідків, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном, шляхом вільного доступу, повторно, таємно, викрала із поверхні барної стійки жіночу сумочку чорного кольору без маркування, виготовлену із шкірозамінника, вартістю 114,00 гривень, разом із гаманцем чорного кольору, виготовленого із шкіри чорного кольору, поверхня якого вкрита металевими заклепками, вартістю 117,00 гривень, грошові кошти в сумі 10,00 гривень, 12,00 доларів США, що по курсу до гривні України становить 140,00 гривень, мобільний телефон марки «Samsung N-7100» білого кольору, IMEI: НОМЕР_1 , вартістю 3480,00 гривень, «Samsung S5230W» чорного кольору, IMEI: НОМЕР_2 , вартістю 219,00 гривень, спричинивши потерпілій ОСОБА_7 матеріальної шкоди на загальну суму 4080,00 гривень.

Судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно обвинувального акту згідно до вимог статті 337 КПК України.
Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті визнала повністю. По суті фактичних обставин справи пояснила, що 12.07.2014 року відпочивала з друзями в нічному клубі «Eila» в м. Ужгород та близько п`ятої години ранку підійшла до барної стійки, на якій без нагляду знаходилася жіноча сумка чорного кольору, та вирішила її викрасти. Викравши сумку відразу пішла в приміщення туалету в якому залишила сумку, а гаманець , гроші в сумі 10,00 гривень та 12,00 доларів США, два мобільних телефона марки «Samsung », які знаходились в сумці залишила собі, після чого пішла додому. Згодом повернула мобільний телефон, а через деякий час повернула всі викрадені речі потерпілій.
В судове засідання потерпіла ОСОБА_7 не з`являлась, подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Згідно нотаріально посвідченої заяви від 05.04.2016 року жодних претензій до ОСОБА_6 немає, оскільки всі речі повернуті. Забезпечити явку потерпілої в судові засідання не надалось можливим, враховуючи, що потерпіла не була свідком вказаних подій, при цьому її процесуальні права не порушені, суд, керуючись ст. 325 КПК України, зважаючи на вимоги, щодо розумності строків судового розгляду, ухвалив рішення про про проведення судового розгляду за її відсутності.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
Статтею 92 КПК України визначено, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу покладається на слідчого, прокурора, а обов`язок доказування належності та допустимості доказів покладається на сторону, що їх подає.
Враховуючи те, що обвинувачена в повному обсязі визнала свою вину у вчиненні інкримінованого їй органом досудового слідства кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, що прокурор, обвинувачена, захисник не оспорювали фактичні обставини кримінального провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачена правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності його позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.
Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинувачену та дослідивши матеріали кримінальної справи, що характеризують особу обвинуваченої, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.
Суд кваліфікує дії обвинуваченої ОСОБА_6 за ч.2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно.
Відповідно до ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
При призначенні обвинуваченій ОСОБА_8 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винної, яка є вагітною, раніше притягалася до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності , що свідчить про відверте небажання ОСОБА_6 стати на шлях виправлення, за місцем проживання характеризується позитивно, скоїла кримінальне правопорушення під час іспитового строку, наявність обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченої, а також обставин, які обтяжують покарання.
Обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнає повне визнання вини, активне сприяння розкриттю злочину та щире каяття, відшкодування шкоди потерпілій.
Обставиною, яка обтяжує покарання є рецидив злочину.
Зважаючи на положення статті 50 КК України якою встановлено, що «покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами», на положення статті 65 КК України, якою встановлено, що «особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів», враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченої, всі пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченій покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст. 185 КК України. При призначенні остаточного покарання у виді позбавлення волі на певний строк необхідно застосувати вимоги ст.71 КК України, частково приєднавши до покарання за цим вироком невідбуту частину покарання за вироком Ужгородського міськрайонного суду від 18.02.2014 року з врахуванням правил передбачених ч.1 ст. 72 КК України - одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі.

Саме таке покарання на думку суду буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої ОСОБА_6 та попередження нових злочинів.
Підстав для застосування до ОСОБА_6 вимог ст.ст.69,75 КК України суд не вбачає з огляду на особу обвинуваченої, яка скоїла нове кримінальне правопорушення під час відбування покарання за вироком Ужгородського міськрайонного суду від 18.02.2014 року.

Зважаючи на положення ст. 72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

В судовому засіданні захисник обвинуваченої та обвинувачена ОСОБА_5 заявили клопотання про застосування до обвинуваченої п. б ст.1 ЗУ Про амністію у 2016 році, звільнивши обвинувачену від відбування покарання, оскільки на день набрання чинності цим Законом є вагітною, вчинила кримінальне правопорушення середньої тяжкості, повністю визнає свою вину.
Обвинувачена в судовому засіданні просила звільнити її від відбування покарання на підставі п. «б» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році», з наслідками застосування амністії ознайомлена.
Як встановлено ст.85 КК України, на підставі закону про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.
Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання (ч.2 ст.86 КК України).
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1 ЗУ "Про застосування амністії в Україні" амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили; амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального Кодексу України та цього Закону.
Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.
07.09.2017 р. набрав чинності Закон України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 р. №1810VIIІ. Дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно (ст.13 названого Закону).

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про амністію у 2016 році» питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою прокурора, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого(підсудного) чи засудженого, їх захисників чи законних представників.
Відповідно до п. «б» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільненню від відбування покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб засуджених за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до ст.12 КК України, та за злочини вчинені з необережності, які не є особливо тяжкими відповідно до ст.12 КК України, підлягають жінки вагітні на день набрання чинності цим Законом.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачена ОСОБА_5 на день набрання чинності цим Законом перебуває на чотирнадцятому тиждні вагітності, що стверджується довідкою виданою ЖК Ужгородського міськрайонного родильного дому №2 в м. Ужгороді від 05.09.2017 року, вчинене кримінальне правопорушення відноситься до середньої тяжкості відповідно до ст.12 КК України. Вказане кримінальне правопорушення вона вчинила 12 липня 2014 року, тобто до дня набрання чинності Закону України «Про амністію у 2016 році». Свою вину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення обвинувачена визнає повністю, щиро кається у вчиненому.

Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченої ОСОБА_6 амністії, передбачених ст.4 ЗУ "Про застосування амністії в Україні" та ст.9 Закону України «Про амністію у 2016 році», судом не встановлено, амністія до неї не застосовувалась.
За таких обставин суд вважає, що на обвинувачену ОСОБА_9 поширюється дія Закону України «Про амністію у 2016 році», а тому вона підлягає звільненню від відбування покарання.
Суд роз`яснює обвинуваченій ОСОБА_8 наслідки застосування амністії, а саме: застосування амністії не звільняє її від обов`язку відшкодувати потерпілій заподіяну кримінальним правопорушенням шкоду, а також те, що у разі застосування амністії в подальшому протягом останніх десяти років амністія до неї не може бути застосована.
Цивільний позов по справі не заявлено.
Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ч. 9 ст. 100 КПК України.
Розподіл витрат на залучення експерта вирішити відповідно до ч.2 ст. 124 КПК України.
У відповідності до ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.369-371, 373-376 КПК України, суд,
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_10 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України і призначити їй покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 /три / роки.
На підставі ст. 71 КК України призначити ОСОБА_8 покарання за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання не відбутої частини покарання за вироком Ужгородського міськрайонного суду від 18.02.2014 року та остаточно до відбуття призначити їй покарання у вигляді 3 /трьох/ років і 3 /три/ місяці позбавлення волі.
З врахуванням положення ч.5 ст. 72 КК України зарахувати у строк призначеного покарання попереднє ув`язнення ОСОБА_6 у період з дня затримання 25.02.2016 року по 15.04.2016 року за правилами передбаченими ст. 72 КК України.

На підставі п. «б» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» засуджену ОСОБА_10 повністю звільнити від відбування призначеного покарання.
Речові докази по справі жіноча сумочка чорного кольору, гаманець чорного кольору, грошові кошти в сумі 2 долари США, мобільний телефон марки «Samsung N-7100» білого кольору, IMEI: НОМЕР_1 , вартістю 3480 гривень, «Samsung S5230W» чорного кольору, IMEI: НОМЕР_2 , що передані на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_7 залишити в розпорядженні ОСОБА_7 .
Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави судові витрати по справі на проведення товарознавчої експертизи в розмірі 491,40 грн.
Міра запобіжного заходу засудженій ОСОБА_8 не обиралась.

Вирок може бути оскаржений, з підстав, передбачених статтею 394 КПК України до Апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1