Справа № 645/1893/17
Провадження №1-кп/645/349/17
УХ В А Л А
іменем України
29 листопада 2017 року Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , при секретарі - ОСОБА_2 , за участі прокурора - ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_4 , представника потерпілого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , обвинуваченого - ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,
в с т а н о в и в:
В провадженні Фрунзенського районного суду м. Харкова знаходиться вказана кримінальна справа.
Вирішуючи питання доцільності продовження запобіжного заходу, обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою, прокурор та потерпіла сторона заявили про необхідність його продовження у зв`язку з наявністю ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, які слугували підставою для його обрання в період досудового розслідування.

Захисник, заперечуючи проти клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу, просив суд змінити його на домашній арешт.

Обвинувачений підтримав думку захисника.

Перевіривши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язано із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Вирішуючи питання доцільності продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого, суд також враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Продовжуючи строк тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , суд виходить з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України, а саме: запобігання спробам обвинуваченого переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Також суд враховує той факт, що судовий розгляд справи не завершено, що, враховуючи тяжкість обвинувачення та покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним у інкримінованому тяжкому злочині, за який передбачено покарання на строк від 5 до 8 років позбавлення волі, об`єктом посягання протиправних дій є здоров`я особи, що у сукупності з іншими обставинами справи дають підстави вважати, що лише тримання під вартою зможе дієво запобігти ризикам, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України.

При цьому суд приймає до уваги правову позицію, викладену у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України», згідно якої при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Розглядаючи можливість застосування альтернативних запобіжних заходів, враховуючи положення ст. 183 КПК України, суд вважає, що на даний час відсутня можливість обрання більш м`якого запобіжного заходу щодо даної особи, оскільки такі заходи не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та є недостатніми для запобігання ризикам, встановленим ст. 177 КПК України.

Разом з тим, ані тяжкість обвинувачення, ані серйозність покарання не є доказом наявності цих ризиків, на що неодноразово вказує Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях («Ідалов проти Росії», «Гарицький проти Польщі», «Храїді проти Німеччини» тощо).

Доводи сторони захисту про врахування даних про особу обвинуваченого, зокрема, наявність постійного місця проживання, вже були взяті до уваги при обранні запобіжного заходу в період досудового розслідування.

Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне продовжити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк не більше 60 діб, що відповідає положенням ч. 1 ст. 197 КПК України.

Продовжуючи застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд не визначає розмір застави, відповідно до вимог ч. 4 ст. 183 КПК України, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину із застосуванням насильства.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 132, 177, 178, 183, 184, 196, 197, 199, 315 КПК України, суд -

ухвалив:
Відмовити у задоволенні клопотання захисника про заміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк до 26.01.2018 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя