Провадження № 11-кп/792/59/18
Справа № 685/1409/14-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.121 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 березня 2018 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Хмельницької області у складі:

судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
представників потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,
обвинуваченого ОСОБА_13
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000116 від 12.04.2014 року за апеляційними скаргами потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , захисника обвинуваченого ОСОБА_13 адвоката ОСОБА_12 на вирок Білогірського районного суду від 23 серпня 2017 року, -

в с т а н о в и л а:
Вироком Білогірського районного суду від 23 серпня 2017 року
ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, із середньою освітою, приватного підприємця, одруженого, на утриманні має одну неповнолітню дитину, раніше не судимого, -
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на сім років.
Строк відбування покарання ОСОБА_13 постановлено рахувати з моменту приведення вироку суду до виконання.
Стягнуто з ОСОБА_13 на користь:
- ОСОБА_7 20170 гривень на відшкодування матеріальної шкоди та 200000 гривень на відшкодування моральної шкоди.
- ОСОБА_8 5820 гривень на відшкодування матеріальної шкоди та 200000 гривень на відшкодування моральної шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_13 на користь держави 789 гривень 94 копійки на відшкодування витрат, понесених Теофіпольською центральною районною лікарнею на лікування потерпілого ОСОБА_14 .

Доля речових доказів вирішена у відповідності до вимог ст.100 КПК України.

За вироком суду, 12 квітня 2014 року біля 00 год., недалеко від входу в приміщення кафе-бару «Наталі», розташованого по вул. Леніна (тепер Небесної Сотні),2 в смт. Теофіполь Хмельницької області, ОСОБА_13 , в ході конфлікту між групою жителів смт. Теофіполь з однієї сторони та групою жителів с. Михнівка Теофіпольського району з іншої, умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, наніс ОСОБА_14 один удар кулаком лівої руки в життєво-важливий орган людини в праву завушну ділянку голови, спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді крововиливу в м`яких тканинах правої завушної ділянки, осколково-лінійного перелому правої скроневої кістки з розповсюдженням в праву середню черепну ямку і на потилично-тім`яний шов, епідуральної гематоми 40 мл. в правій середній черепній ямці та ділянки забою головного мозку на сферичній поверхні правої скроневої частки, які небезпечні для життя в момент їх спричинення та відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень. В результаті вказаного удару ОСОБА_14 втратив рівновагу та впав на тверде бетонне покриття, вдарившись об нього лівою тім`яно-скронево-потиличною ділянкою голови. 16 квітня 2014 року від отриманих тілесних ушкоджень, ОСОБА_14 , не приходячи до свідомості, помер в Теофіпольській ЦРЛ.

В поданій апеляційній скарзі потерпілі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 просять вирок змінити та призначити ОСОБА_13 покарання у виді 10 років позбавлення волі. При цьому вказують, що покарання є занадто м`яким, оскільки ОСОБА_13 свою вину не визнав, не розкаявся, не вибачився перед ними і навіть не намагався відшкодувати збитки, вибачився стоячи до них спиною. Крім того зазначають, що ОСОБА_13 чинив і чинить тиск на свідків у справі, що не заперечував і останній в судовому засіданні, тому просять взяти під варту ОСОБА_13 в залі суду.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_13 адвокат ОСОБА_12 у поданій ним апеляційній скарзі просить вирок змінити, кваліфікувати дії ОСОБА_13 за ч.1 ст.119 КК України та призначити покарання із застосуванням ст.75 КК України звільнивши від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки. При цьому вказує, що свідок ОСОБА_15 пояснив, що вранці наступного дня давав пояснення, що він також бив загиблого, проте потім змінив свої покази так як за його словами ще перебував у стані сп`яніння, а працівники міліції на нього здійснювали тиск. Через 1-2 дні ОСОБА_16 переписав свої показання в яких все заперечив. Свідок ОСОБА_17 , зазначив, що при проведенні впізнання вказав на ОСОБА_15 , як на особу, яка теж наносила удари потерпілому, але потім змінив свої покази, при цьому у суді не обґрунтував зміни своїх показань. У Білогірському районному суді, при розгляді справи не вдалося дослідити вказані докази, так як вони зникли з матеріалів справи та перевірку за даним фактом судом проведено не було. Крім того зазначає, що в ході проведення експертиз не було підтверджено, що кожен з тілесних ушкоджень окремо, за відсутності іншого, міг потягти за собою смерть потерпілого. Посилається і на те, що в ході судового розгляду стороною обвинувачення не було доведено наявності в ОСОБА_13 саме умислу на спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, що потягли за собою його смерть, а тому, з урахуванням роз`яснень викладених у п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.02.2003 р. № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», його дії слід кваліфікувати за ч.1 ст.119 КК України; знайшов своє підтвердження факт нанесення ОСОБА_13 лише одного удару кулаком лівої руки в щелепу потерпілого, від чого той відразу ж упав, після чого ОСОБА_13 зник з місця події, оскільки при нанесенні удару ОСОБА_13 стояв дещо позаду та наніс удар потерпілому, який стояв напроти на відстані близько 1 метра та обличчям був повернутий до обвинуваченого, про що зазначили свідки. Тому, за таким взаємним розташуванням учасників між собою, локалізації точок прикладення сили та напрямку ударів, які були направлені перпендикулярно до вертикальної вісі тіла потерпілого, що підтверджується відсутністю саден та подряпин очевидним є те, що єдиним можливим місцем нанесення удару обвинуваченим у ділянку нижньої щелепи та щоки справа, де виявлений крововилив. Необгрунтованим та недоведеним є звинувачення ОСОБА_13 в нанесенні удару в праву завушну ділянку потерпілого. Стверджує, що ОСОБА_13 щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину і наведені обставини пом`якшують покарання, вперше вчинив злочин, позитивно характеризується за місцем проживання, має на утриманні неповнолітню дитину та батьків пенсійного віку, повністю визнав позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди та значну суму моральної шкоди, обставини, які обтяжують покарання у справі відсутні.

Інші учасники кримінального провадження вирок суду не оскаржили.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення обвинуваченого ОСОБА_13 та його захисника, потерпілих, представника потерпілих, думку прокурора про законність і обґрунтованість вироку, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги до задоволення не підлягають в силу наступних підстав.

Вина обвинуваченого ОСОБА_13 у вчиненому злочині при викладених у вироку обставинах доведена зібраними по справі та дослідженими в судовому засіданні доказами в порядку ст.349 КПК України.

Так в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_13 своєї вини у пред`явленому обвинуваченні не визнав та показав, під час конфлікту першим вдарив потерпілого лівою рукою в правий бік щелепи. Після удару ОСОБА_14 відійшов назад на 2 метри, похитнувся і впав.

Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні пояснив, що 11.04.2014 року разом з ОСОБА_19 та ОСОБА_20 святкували в барі день народження ОСОБА_21 . В барі між ОСОБА_20 та вірменином «Льовою» виник конфлікт, який супроводжувався сваркою. В подальшому, ОСОБА_20 зателефонував до ОСОБА_22 , щоб останній приїхав автомобілем і забрав їх з бару, оскільки назріває конфлікт і їх (хлопців із с. Михнівка) хочуть бити. Після приїзду ОСОБА_13 , його брата ОСОБА_23 та ОСОБА_24 , вони вийшли до них на вулицю. З бару також вийшли «Льова» з великою компанією хлопців із смт. Теофіполя, серед яких був ОСОБА_14 « ОСОБА_25 » з ОСОБА_20 відійшли в сторону. ОСОБА_21 почав сваритися із ОСОБА_14 , під час такої сварки останній вдарив ОСОБА_21 в обличчя. ОСОБА_21 від удару присів. Пояснив, що відразу ж після нанесення удару ОСОБА_21 , він бачив, як ОСОБА_13 вдарив в обличчя ОСОБА_14 , в результаті чого останній впав. ОСОБА_13 наносив удар лівою рукою, під час удару ОСОБА_14 стояв навпроти ОСОБА_13 . При цьому, ствердно вказав, що після того, як обвинувачений ОСОБА_13 вдарив ОСОБА_14 і той впав на бетонне покриття, жоден з учасників конфлікту більше ОСОБА_14 не бив ні руками, ні ногами.

Свідок ОСОБА_19 пояснив, що бачив під час бійки як удар невідомому наносив високий хлопець поверх інших присутніх, які брали участь у конфлікті. При цьому, не бачив, як той, кому було заподіяно удар, падав на землю, однак чув як щось «хруснуло». Вказав, що після того, як невідомій особі високим на зріст хлопцем було завдано удару, то його та всіх інших хлопців із с. Михнівка почали бити велика кількість хлопців із смт. Теофіполь.

Свідок ОСОБА_26 в судовому засіданні пояснив, що в ніч з 11 на 12 квітня 2014 року помітив, як ОСОБА_13 вдарив ОСОБА_14 кулаком в обличчя, після чого потерпілий впав рівно назад. Також зазначив, що не бачив, щоб хтось із учасників бійки після падіння ОСОБА_14 ще завдавав йому будь-яких ударів.

Свідок ОСОБА_27 показала, що бачила як відбувалася суперечка між хлопцями із смт.Теофіполь та с. Михнівка, виходила власниця бару ОСОБА_28 і просила хлопців розійтися. Пізніше бачила, як один з незнайомих хлопців, який стояв навпроти потерпілого та був значно вищий за інших, вдарив ОСОБА_29 рукою в бокову ділянку голови, однак в яку її частину, вона не зауважила, можливо в область вуха. Потерпілий, який постійно тримав обидві руки в кишенях, від удару відразу онімів і впав назад, було чути надзвичайно сильний незвичний звук удару об асфальт. Чоловік, який вдарив ОСОБА_29 , почав тікати в сторону ставу. Вказала, що після падіння ОСОБА_14 весь час була поруч із ним, а тому переконана і ясно бачила, що більше ОСОБА_30 ніхто ударів ні руками, ні ногами не завдавав. В судовому засіданні прямо вказала, що удар потерпілому наніс ОСОБА_13 .

Свідок ОСОБА_15 , у судовому засіданні показав що ввечері 11 квітня 2014 року був в барі «Наталі», в той час, коли він вийшов на вулицю в сторону туалету покурити, почув біля входу в бар якісь крики, підійшов до входу і побачив, що люди бігали, кричали, самої бійки не бачив. Один із чоловіків / ОСОБА_14 / лежав перед входом на бетонній плитці, а тому він разом з ОСОБА_31 перенесли його в піднавіс бару і поклали на лавку, потерпілий хрипів та був без свідомості. Крім того, зазначив, що вранці наступного дня давав пояснення, що саме він вдарив ОСОБА_14 , так як ще перебував у стані сп`яніння, а працівники міліції на нього здійснювали тиск. Згодом переписав свої показання, в яких записав пояснення, які надав у даному судовому провадженні.

Свідок ОСОБА_17 , показав, що ввечері 11 квітня 2014 року був в барі «Наталі», куди заїхали пити каву разом з ОСОБА_32 , ОСОБА_14 та ОСОБА_33 . В той час, коли він із ОСОБА_34 та ОСОБА_31 вийшли з приміщення бару, на них накинулися з бійкою компанія з восьми хлопців, які приїхали битися, були з залізяками та битками, тому що у них був конфлікт із «Льовою» ОСОБА_35 . ОСОБА_13 був у тій компанії, так як він був найвищий і його добре було помітно. Вказав, що не бачив, хто наніс удар ОСОБА_36 .

З показів свідок ОСОБА_37 , встановлено, що останній працює на посаді завідуючого відділення анестезії та інтенсивної терапії Теофіпольської ЦРЛ, а тому 16 квітня 2014 року був присутнім при огляді трупа ОСОБА_14 . Зазначив, що видимих травм обличчя, а саме будь-яких ушкоджень, припухлостей чи почервоніння в померлого ОСОБА_14 під час огляду виявлено не було, а були наявні лише пошкодження лівої та правої скроневих ділянок черепа у вигляді шрамів зшитих частин шкіри;

Свідок ОСОБА_38 , в судовому засіданні пояснив, що 16 квітня 2014 року був залучений працівниками поліції в якості понятого при проведенні огляду трупа ОСОБА_14 . Зазначив, що видимих тілесних ушкоджень на обличчі в померлого ОСОБА_14 під час огляду виявлено не було, а були наявні лише пошкодження черепа.

Свідок ОСОБА_39 дав покази аналогічні показам свідка ОСОБА_40 .

Об`єктивно вина обвинуваченого ОСОБА_13 підтверджується: даними протоколу огляду трупа від 16 квітня 2014 року з фототаблицями, відповідно до якого на голові трупа ОСОБА_14 , у правій та лівій скроневих ділянок виявлено шрами у вигляді зшитих частин шкіри, інших видимих тілесних ушкоджень не виявлено (т. 3, а.с. 33-36); даними висновку судово-медичної експертизи від 14 травня 2014 року № 200, яким встановлено, що причиною смерті ОСОБА_14 є закрита черепно-мозкова травма: лінійні переломи кісток склепіння черепа, забій головного мозку, субарахноїдальний крововилив, епідуральна та субдуральна гематоми, яка ускладнилась набряком та набуханням головного мозку (т. 3, а.с. 38-40); даними висновку комісійної судово-медичної експертизи від 04 червня 2014 року № 36, яким встановлено, що безпосередньою причиною смерті ОСОБА_14 явились набряк та набухання речовини головного мозку, які розвинулися внаслідок тяжкої закритої черепно-мозкової травми у вигляді переломів кісток склепіння та основи черепа, крововиливів та гематом під і над твердою мозковою оболонкою та під м`якими мозковими оболонками, забою головного мозку (т. 3, а.с. 45-51); даними висновку додаткової комісійної судово-медичної експертизи від 08 вересня 2014 року № 63, яким встановлено, що в результаті достатньо-сильного удару тупим твердим предметом з обмеженою травмуючою поверхнею, яким міг бути і кулак, в праву завушну ділянку могли утворитися крововилив в м`яких тканинах правої завушної ділянки, осколково-лінійний перелом правої скроневої кістки з розповсюдженням в праву середню черпну ямку і на потилично-тім`яний шов, епідуральна гематома 40 мл в правій середній черепній ямці, ділянка забою головного мозку на сферичній поверхні правої скроневої частки. Перераховані тілесні ушкодження, які могли бути заподіяні від удару тупим твердим предметом в праву завушну ділянку, були загрозливими для життя в момент їх спричинення, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень (т. 5, а.с. 109-111); даними висновку додаткової комісійної судово-медичної експертизи від 28 вересня 2015 року № 115, яким встановлено, що тілесні ушкодження, які виникли від удару тупим твердим предметом в праву завушну ділянку та тілесні ушкодження, які утворилися при падінні і ударі лівою боковою поверхнею голови до тупого предмета з переважаючою поверхнею, були загрозливими для життя в момент заподіяння та в своєму клінічному перебігу, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень кожне окремо та в сукупності; перелом кісток черепа справа, з урахуванням товщини скроневої кістки менше 2 мм, міг утворитися від сильного удару кулаком в праву завушну ділянку при положенні нападаючого ОСОБА_13 і потерпілого ОСОБА_14 , стоячи навпроти один до одного, обличчям до обличчя, або при дещо повернутій голові вліво, на відстані витягнутої руки, не травмувавши вушну раковину; враховуючи довжину перелому кісток черепа зліва, характер ушкоджень головного мозку, які виникли при падінні, слід вважати, що прискорення в даному випадку при падінні було значним, що могло бути з більшою ймовірністю при ударі в праву завушну ділянку (т. 2, а.с. 79-84); даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 16.04.2014 року з фототаблицею, відповідно до якого свідок ОСОБА_26 на одному із фото впізнав ОСОБА_13 , який 12 квітня 2014 року біля 00 год. кулаком руки завдав удару в область голови ОСОБА_14 , що узгоджується з показаннями, наданими ним в судовому засіданні (т. 3, а.с. 103-105); даними протоколу проведення слідчого експерименту від 21 травня 2014 року з відеозаписом на СД-диску, в ході якого свідок ОСОБА_26 відтворив дії, обстановку та обставини нанесення ОСОБА_13 в ніч з 11 на 12 квітня 2014 року удару кулаком руки в область голови ОСОБА_14 , що узгоджується з показаннями, наданими ним в судовому засіданні (т. 3, а.с. 100-102); даними протоколу проведення слідчого експерименту від 23 квітня 2014 року з відеозаписом на СД-диску, в ході якого свідок ОСОБА_18 відтворив дії, обстановку та обставини нанесення ОСОБА_13 в ніч з 11 на 12 квітня 2014 року удару кулаком руки в область голови ОСОБА_14 , що узгоджується з показаннями, наданими ним в судовому засіданні (т. 3, а.с. 109-111); даними протоколу проведення слідчого експерименту від 17 квітня 2014 року з відеозаписом на СД-диску, в ході якого свідок ОСОБА_17 відтворив дії, обстановку та обставини нанесення ОСОБА_13 в ніч з 11 на 12 квітня 2014 року удару кулаком руки в область голови ОСОБА_14 , що узгоджується з показаннями, наданими ним в судовому засіданні (т. 4, а.с. 1-4); - даними протоколів освідування особи від 08 травня 2014 року, 14 травня 2014 року та 16 травня 2014 року, згідно яких встановлено, що зріст обвинуваченого ОСОБА_13 становить 190 см, ОСОБА_41 185,5 см, ОСОБА_23 182 см, ОСОБА_20 171 см, ОСОБА_19 175 см, ОСОБА_21 168 см, ОСОБА_18 173 см та ОСОБА_24 177 см., що узгоджується з показаннями свідків ОСОБА_27 , ОСОБА_26 , ОСОБА_17 та інших в тій частині, що ОСОБА_14 вдарив кулаком найвищий за зростом чоловік, тобто обвинувачений ОСОБА_13 (т. 4, а.с. 5-20).

Суд дав належну оцінку усім зібраним по справі доказам та вірно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_13 за ч.2 ст.121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_13 призначено у відповідності до вимог ст.65 КК України з врахуванням ступеня тяжкості вчиненого ним злочину та особи винного.

Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання судом першої інстанції не встановлено, не знаходить таких і суд апеляційної інстанції.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_13 місцевий суд взяв до уваги що: ОСОБА_13 вчинив тяжкий злочин, по місцю проживання характеризується позитивно, до кримінальної відповідальності не притягувався, не судимий, на його утриманні перебуває малолітній син ОСОБА_42 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також те, що він є здоровим та працездатним, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Враховуючи підвищену суспільну небезпечність вчиненого ОСОБА_13 злочину, особу винного, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має на утриманні малолітню дитину, за місцем проживання характеризується позитивно, суд прийшов до правильного висновку, що обвинуваченому слід обрати покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 121 КК України строком на сім років, яке є необхідним та достатнім для виправлення та попередження нових злочинів.

З цих підстав не можуть бути задоволеними доводи потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про необхідність призначення ОСОБА_13 більш суворого покарання, передбаченого санкцією ч.2 ст. 121 КК України.

Доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_13 адвоката ОСОБА_12 про необхідність перекваліфікації дій обвинуваченого з ч.2 ст. 121 КК України на ч. 1 ст. 119 КК України є безпідставними.

З урахуванням обставин скоєного обвинуваченим кримінального правопорушення, досліджених судом доказів по справі: показів обвинуваченого, свідків, потерпілої, даних протоколу огляду трупа від 16.04.2014 р., висновків судово-медичної експертизи від 14.05.2014 р. № 200, комісійної судово-медичної експертизи від 04.06.2014 р. №36, додаткової комісійної судово-медичної експертизи від 08.09.2014 р. № 63, додаткової комісійної судово-медичної експертизи від 28.09.2015 р. № 115, протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 16.04.2014 р., протоколів проведення слідчих експериментів від 21.05.2014 р., від 23.04.2014 р., від 17.04.2014 р., протоколу освідування особи від 08.05.2014 р., а також відсутність спрямованості дій обвинуваченого на позбавлення життя потерпілого ОСОБА_14 , суд правильно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_13 за ч.2 ст.121 КК України.

Не впливають на законність вироку суду і твердження захисника обвинуваченого про те, що суд не дав належної оцінки показам свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_15 , оскільки суд правильно оцінив покази зазначених свідків у сукупності з іншими доказами по справі, які підтверджують вину ОСОБА_13 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України.

Крім того необґрунтованими є доводи захисника обвинуваченого ОСОБА_13 , що стороною обвинувачення не було доведено наявності в ОСОБА_13 саме умислу на спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, що потягли за собою його смерть.

Зібраними у справі доказами доведеним є умисем обвинуваченого на спричинення потерпілому тілесних ушкоджень. Дії обвинуваченого кваліфікуються за наслідками.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого про те, що що в ході проведення експертиз не було підтверджено, що кожен з тілесних ушкоджень окремо, за відсутності іншого, міг потягти за собою смерть потерпілого.

Висновком додаткової комісійної судово-медичної експертизи від 28 вересня 2015 року № 115 встановлено, що тілесні ушкодження, які виникли від удару тупим твердим предметом в праву завушну ділянку та тілесні ушкодження, які утворилися при падінні і ударі лівою боковою поверхнею голови до тупого предмета з переважаючою поверхнею, були загрозливими для життя в момент заподіяння та в своєму клінічному перебігу, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень кожне окремо та в сукупності; перелом кісток черепа справа, з урахуванням товщини скроневої кістки менше 2 мм, міг утворитися від сильного удару кулаком в праву завушну ділянку при положенні нападаючого ОСОБА_13 і потерпілого ОСОБА_14 , стоячи навпроти один до одного, обличчям до обличчя, або при дещо повернутій голові вліво, на відстані витягнутої руки, не травмувавши вушну раковину; враховуючи довжину перелому кісток черепа зліва, характер ушкоджень головного мозку, які виникли при падінні, слід вважати, що прискорення в даному випадку при падінні було значним, що могло бути з більшою ймовірністю при ударі в праву завушну ділянку.

Таким чином заподіяні обвинуваченому тілесні ушкодження внаслідок удару та тілесні ушкодження внаслідок падіння відносяться до тяжких тілесних ушкоджень небезпечних для життя в момент заподіяння.

Крім того висновками судово-медичної експертизи від 14.05.2014 р. № 200, комісійної судово-медичної експертизи від 04.06.2014 р. №36, додаткової комісійної судово-медичної експертизи від 08.09.2014 р. № 63 встановлено причину смерті потерпілого.

Також колегія суддів враховує, що наслідком удару нанесеного ОСОБА_13 потерпілому сталося його падіння та в подальшому смерть.

Твердження захисту про те, що свідок ОСОБА_15 та ОСОБА_17 змінили свої показання в судовому засіданні, які вони давали раніше, слід залишити поза увагою, оскільки відповідно до ч.4 ст.95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст.225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Враховуючи вище викладене колегія суддів вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_13 доведена повністю, покарання призначено у відповідності до вимог ст. 65 КК України, а тому підстав для зміни вироку колегія суддів не вбачає.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :
Вирок Білогірського районного від 23 серпня 2017 року відносно ОСОБА_13 залишити без зміни, а апеляційні скарги потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , захисника обвинуваченого ОСОБА_13 адвоката ОСОБА_12 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення, на неї може бути подана касаційна скарга до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом:
суддя Апеляційного суду
Хмельницької області ОСОБА_2