06.10.2017 ЄУН № 337/1446/17
Провадження № 1-кп/337/187/2017
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
6 жовтня 2017 року місто Запоріжжя

Хортицький районний суд міста Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

запасного судді ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні, матеріали кримінального провадження №0001208 від 25 червня 2016 року відносно ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 115, ст. 348 КК України, що надійшов з обвинувальним актом, затвердженим прокурором Запорізької місцевої прокуратури №2 Запорізької області,
ВСТАНОВИВ:

28 квітня 2017 року до Хортицького районного суду міста Запоріжжя надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 115, ст. 348 КК України.

Ухвалою суду від 03 травня 2017 року у справі призначено підготовче судове засідання.

У підготовчому судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_8 заявила клопотання, в якому просить повернути обвинувальний акт стосовно обвинуваченого, оскільки він не відповідає вимогам КПК України, в обвинувальному акті невірно зазначена національність ОСОБА_7 , оскільки він є мегрелом, а не грузином. Суть обвинувачення, а також письмові роз`яснення про можливість, особливості і правові наслідки розгляду кримінального провадження судом присяжних, викладені на українській та грузинських мовах він не розуміє, крім того залучена стороною обвинувачення на досудовому слідстві в якості перекладача ОСОБА_9 не надала доказів на підтвердження своєї компетенції, здійснює переклад на грузинську мову, хоча ухвалою слідчого судді сторону обвинувачення було зобов`язано здійснювати переклад процесуальних документів саме на мегрельську мову, відповідно до національності обвинуваченого, ухвала слідчого судді до теперішнього часу не виконана.

Обвинувачений ОСОБА_7 клопотання захисника підтримав.

Прокурор в підготовчому судовому засіданні проти заявленого клопотання заперечує, вказав, що підстави для повернення обвинувального акту відсутні, посилаючись на ті обставини, що ОСОБА_7 раніше приймав участь при розгляді кримінальних проваджень Хортицьким районним судом м.Запоріжжя в якості перекладача, що підтверджено копіями вироків, які просив приєднати до матеріалів кримінального провадження.

Потерпілі ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , та представник потерпілого ОСОБА_12 у підготовче судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, надали суду заяви пдо проведення підготовчого судового засідання у їх відсутність.

Суд, вислухавши думку учасників судового розгляду, вивчивши матеріали кримінального провадження, приходить до наступних висновків.

Забезпечення обвинуваченому права на захист згідно зі ст. 129 Конституції України є основною засадою судочинства, а відповідно до ст. 7 КПК України є однією з загальних засад кримінального провадження.
Згідно ч.2 ст. 29 КПК України, особа повідомляється про підозру у вчиненні кримінального правопорушення державною мовою або будь-якою іншою мовою, якою вона достатньо володіє для розуміння суті підозри у вчиненні кримінального правопорушення.
Також і за п.18 ч.3 ст. 42 КПК України обвинувачений має право користуватися рідною мовою, отримувати копії процесуальних документів рідною або іншою мовою, якою він володіє, та в разі необхідності користуватися послугами перекладача за рахунок держави.

Відповідно до ч.4 ст. 29 КПК України переклад судових рішень та інших процесуальних документів кримінального провадження засвідчується підписом перекладача.

Слідчий суддя, суд, прокурор, слідчий забезпечують учасникам кримінального провадження, які не володіють чи недостатньо володіють державною мовою, право давати показання, заявляти клопотання і подавати скарги, виступати в суді рідною або іншою мовою, якою вони володіють, користуючись у разі необхідності послугами перекладача в порядку, передбаченому цим Кодексом, зокрема ст. 68 КПК України.
Згідно роз`яснень, які містяться в п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 24 жовтня 2003 року «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві», суди повинні додержувати вимог закону щодо мови, якою провадиться судочинство. Особам, які беруть участь у справі і не володіють мовою судочинства, забезпечується право робити заяви, давати показання, заявляти клопотання, знайомитися з усіма матеріалами справи, виступати в суді рідною або іншою мовою, якою вони володіють, і користуватися послугами перекладача. Позбавлення чи обмеження цих прав особи є істотним порушенням кримінально-процесуального закону, яке тягне скасування судових рішень.
Крім цього, при розгляді кримінального провадження мають бути враховані правові позиції Європейського суду з прав людини відповідно до положень ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч.2 ст. 8 КПК України.
Згідно п.«а» ч.3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.
У рішенні ЄСПЛ від 25 липня 2000 року, ухваленому у справі «Маттоціа проти Італії», детальніше прописано: «Обвинувачений у скоєнні злочину має бути негайно детально поінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п.«b» ч.3 ст.6 Конвенції.
Право на безоплатну допомогу перекладача застосовується не лише до усних виступів під час судового розгляду, а й до документальних матеріалів та досудового провадження. Зокрема, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, хто не розуміє мову, яка використовується в суді, або не розмовляє нею, має право на отримання безоплатної допомоги перекладача, що здійснює письмовий і усний переклад усіх тих документів чи заяв у провадженні проти нього, розуміти які йому необхідно або які потрібно оголосити на суді мовою, що там використовується, для того, щоб здійснити своє право на справедливий судовий розгляд (п.48 рішення ЄСПЛ від 28 листопада 1978 року у справі «Лудіке, Белкасем і Коч проти ФРН»).
Відповідно до п.4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершує досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України.
Як вбачається з пояснень обвинуваченого ОСОБА_7 , він є громадянином України, однак за національністю мегрел, не володіє вільно ані українською, ані грузинською мовами.

Під час підготовчого судового засідання було з`ясовано, що ОСОБА_7 в школі навчався у Грузії, де української мови не вивчав взагалі, а грузинською користувався більше ніж сорок років тому. Мовою, якою він володіє є мегрельська мова. Встановлено також, що обвинувачений ОСОБА_7 не отримував процесуальних документів, зокрема повідомлення про підозру та обвинувального акту в перекладі на мову, якою він володіє, та не був забезпечений послугами відповідного перекладача.
Згідно ст.29 КПК України, кримінальне провадження здійснюється державною мовою. Суд, прокурор, слідчий забезпечують учасникам кримінального провадження, які не володіють чи недостатньо володіють державною мовою, право давати показання, заявляти клопотання і подавати скарги, виступати в суді рідною мовою або іншою мовою, якою вони володіють, користуючись у разі необхідності послугами перекладача в порядку, передбаченому цим Кодексом. Переклад процесуальних документів кримінального провадження, надання копій яких передбачено цим Кодексом, здійснюється лише за клопотанням зазначених осіб. Переклад судових рішень та інших процесуальних документів кримінального провадження засвідчується підписом перекладача. Перекладача залучає слідчий, відповідно до ст. 68 КПК України, для перекладу документів та показань.

У відповідності до ч.4 ст.68 КПК України перед початком кримінальної дії сторона кримінального провадження, яка залучила перекладача, чи слідчий суддя чи суд повинні пересвідчитися в особі та компетентності перекладача.

З реєстру матеріалів досудового розслідування вбачається, що відповідно до постанови слідчого від 24 січня 2017 року у кримінальному провадженні було залучено перекладача, без зазначення даних про особу перекладача та її компетенції щодо здійснення перекладу, навіть не зазначено переклад з якої на яку мову вона повинна здійснювати.
На підтвердження компетенції перекладача, забезпеченого стороною обвинувачення у судовому засіданні 19.05.2017 року, суду був наданий наданий атестат про середню освіту на ім`я « ОСОБА_9 » А № НОМЕР_1 , відповідно до якого вона у 1970 році закінчила Хетську середню загальноосвітню трудову політехнічну школу з виробничим навчанням Хобенського району Грузинської ССР та отримала знання з грузинської мови з відміткою «добре» та Диплом В-1 № НОМЕР_2 на ім`я « ОСОБА_9 », в тому, що вона у 1977 році закінчила Мелітопольський інститут механізації сільського господарства та отримала кваліфікацію інженера-електрика, інші документи на підтвердження компетенції перекладача суду не надані, та в матеріалах провадження відсутні. Також в матеріалах провадження відсутні відомості щодо встановлення факту належності атестату А № 367259 про середню освіту, виданого на ім`я « ОСОБА_9 » залученому перекладачу ОСОБА_9 .

Як вбачається з матеріалів провадження, а саме, з тексту розписки про отримання копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, сторона захисту категорично заперечувала проти викладення обвинувачення на грузинській мові.
Крім того, згідно ухвали слідчого судді Запорізького районного суду Запорізької області від 27 січня 2017 року у справі ЄУН №317/286/17 провадження №1-кс/317/92/2017, за скаргою захисника адвоката ОСОБА_8 , було зобов`язано слідчого вручити підозрюваному ОСОБА_7 повідомлення про підозру та копії інших обов`язкових для вручення раніше складених процесуальних документів на мегрельській мові.

Отже, органам досудового розслідування було відомо, що обвинувачений ОСОБА_7 недостатньо володіє українською чи грузинською мовами, однак як встановлено судом, обвинувальний акт так і не був перекладений на мову, якою володіє обвинувачений на мегрельську. У зв`язку з чим обвинувачений ОСОБА_7 у розписці повідомив, що обвинувальний акт складений мовою, якою він не володіє.
Доводи прокурора про те, що обвинувачений ОСОБА_7 вільно володіє державною мовою суд до уваги не приймає, оскільки в наданих суду копіях вироків Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 16.07.2015 року та 29.12.2015 року відсутні відомості щодо компетенції ОСОБА_7 як перекладача та не вбачається з якої саме мови та на яку він здійснював переклад, крім того, ці обставини не звільняють органи досудового слідства від виконання вимог ст.ст. 29, 42 КПК України щодо забезпечення права підозрюваного користуватися рідною мовою та отримувати копії процесуальних документів рідною або іншою мовою, якою він володіє, та вразі необхідності користуватися послугами належного перекладача за рахунок держави.
Таким чином суд вважає, що органом досудового розслідування були допущені порушення кримінального процесуального закону (обвинуваченому не було вручено обвинувальний акт на мегрельській мові, якою він вільно володіє для розуміння суті висунутого йому обвинувачення), і ці порушення є істотними та перешкоджають суду повно та всебічно розглянути дане кримінальне провадження, і можуть суттєво вплинути на постановлення законного та обґрунтованого судового рішення.
Крім того, згідно ч.1 ст. 384 КПК України прокурор, суд зобов`язані роз`яснити обвинуваченому у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді довічного позбавлення волі, можливість та особливості розгляду кримінального провадження стосовно нього судом присяжних. Письмове роз`яснення прокурора обвинуваченому про можливість, особливості і правові наслідки розгляду кримінального провадження судом присяжних додається до обвинувального акта і реєстру матеріалів досудового розслідування, які передаються до суду.

Інкримінована ОСОБА_7 стаття 348 КК України передбачає також покарання у виді довічного позбавлення волі, однак на зрозумілій для обвинуваченого мові мегрельській, вказане положення законодавства прокурором не роз`яснено, що також є суттєвим порушенням права особи на захист, і перешкоджає призначенню справи до судового розгляду.
Окрім вищевказаного також слід зазначити, що обвинувальний акт повинен відповідати ряду вимог, встановлених процесуальним законодавством, і за ч.1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться стосовно особи лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.
Згідно п.3 ч.2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт обов`язково має містити анкетні відомості кожного потерпілого, в тому числі і адресу місця проживання.

Натомість адресою потерпілих ОСОБА_10 і ОСОБА_11 вказано: АДРЕСА_1 , що є недостовірною інформацією, оскільки за цією адресою розташоване нежитлове приміщення Запорізьке районне відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області.

Крім того, в обвинувальному акті прізвище потерпілого зазначено як « ОСОБА_13 », а згідно наданого паспорту НОМЕР_3 прізвище зазначеної особи « ОСОБА_13 ».

Також за п.5 ч.2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Відповідно до п.13 ч.1 ст. 3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
За п.1 ч.1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягає доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб, та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).
Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч.4 ст. 110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України.
Оскільки обвинувачений має право знати у чому він обвинувачується, обвинувальний акт має бути конкретним за своїм змістом. Неконкретність обвинувального акту, коли в ньому не викладено всю суть обвинувачення порушує право особи на захист.
З обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_7 інкримінується вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 348 КПК України замах на вбивство працівника правоохоронного органу у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.
При викладі фактичних обставин кримінального правопорушення вказано, що 21 лютого 2017 року ОСОБА_7 наносив тичкові удари предметом схожим на ніж, працівникам поліції ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , проте з обвинувального акту не зрозуміло, чи зміг ОСОБА_7 нанести такі удари, а якщо зміг, то які тілесні ушкодження були спричинені кожному з потерпілих, оскільки під «ударом» мається на увазі саме імпульсна, короткотривала взаємодія суб`єкта з об`єктом, чи суб`єктів між собою , що направлена на зміну їх стану та носить руйнівний характер: завдання фізичної шкоди, порушення цілісності організму, тощо.
Європейський суд з прав людини (далі Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті пп.«а» п.3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії», №9783/82, п.79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п.3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див, рішення від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» (ВП), №25444/94, п.52; рішення від 25 липня 2000 року у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п.58; рішення від 20 квітня 2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п.34).
Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 01 березня 2001 року у справі «Даллос проти Угорщини» №29082/95, п.47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту гарантованого підпунктом «b» п.3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п.47).
Також і пункт 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 24 жовтня 2003 року «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві» наголошує, що суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема, воно повинно містити дані про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому.
Вказані вимоги в обвинувальному акті також дотримані не були.
Під час підготовчого судового засідання, відповідно до положень п.3 ч.3ст.314 КПК України, суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогамКПК України.
Таким чином, суд вважає, що виявлені під час підготовчого судового засідання порушення права обвинуваченого на захист, та невідповідність обвинувального акту процесуальним вимогам, відносяться до істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкоджають призначенню кримінального провадження до судового розгляду, оскільки в подальшому можуть перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Враховуючи вищевикладене, керую чись ст.ст. 314-317 КПК України, суд,
УХВАЛИВ:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001208 від 25 червня 2016 року відносно ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 115, ст. 348 КК України, повернути прокурору Запорізької місцевої прокуратури №2 Запорізької області для приведення його у відповідність до вимог кримінального-процесуального закону щодо відновлення прав обвинуваченого на належний захист.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Запорізької області через Хортицький районний суд міста Запоріжжя протягом семи днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1
Суддя ОСОБА_2
Суддя ОСОБА_3