Справа № 202/4966/17
Провадження № 1кп/202/44/2018
УХВАЛА
Іменем України
15 березня 2018 року м. Дніпро

Індустріальний районний суду м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

за участю секретаря: ОСОБА_2
прокурорів: ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4
потерпілої ОСОБА_5 , її представника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0001175 від 14.06.2017 року за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ашгабат республіки Туркменістан, громадянина України, з середньою освітою, офіційно працюючого, раніше судимого, останній раз:

-12.04.2013 року вироком Нікопольського міського районного суду Дніпропетровської області за ч.2 ст.186 КК України. На підставі ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Нікопольського міського суду від 14.01.2004 року, у вигляді позбавлення волі, остаточне покарання у вигляді одного місяця позбавлення волі, остаточне покарання у вигляді позбавлення волі, остаточне покарання у вигляді позбавлення волі 4 роки 1 місяць. Звільнений умовно-достроково 25.07.2016 року, невідбуте покарання 6 місяців 4 доби;
зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , без постійного місця проживання,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

в с т а н о в и в:
Обвинуваченому обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, дія якого закінчується 25.03.2018 року.

Прокурор заявив клопотання в якому вважав за необхідне продовжити дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою, яке мотивоване тим, що обставини, які були підставою для обрання запобіжного заходу, не змінилися, а застосування до обвинуваченого жодного із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Потерпіла та її представник підтримали клопотання прокурора.
Захисник та обвинувачений вважають, обставин, які були підстав для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою на час розгляду клопотання вже немає, оскільки допитано всіх свідків обвинувачення, крім того, при судовому розгляду не підтверджено підозру за ч.2 ст. 121 КК України.
Суд, заслухавши прокурора, сторону захисту, потерпілу сторону, вважає, що при неодноразовому продовжені запобіжного у вигляді тримання під вартою обвинуваченому суд ураховував вимоги ст. 29 Конституції України, ст. 9 Загальної Декларації прав людини, ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст. 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.

На час розгляду цього клопотання ризик можливості незаконного впливу на потерпілого, свідків у обвинуваченого відсутній, оскільки вони вже допитані судом, існування обґрунтованої підозри у вчиненні тяжкого злочину, з урахуванням практики ЄСПЛ, перестає бути підставою для позбавлення свободи, тому суд зазначає, що ризики, передбачені ст. 177 КПК значно зменшились. Але на час розгляду цього клопотання триває перевірка показів свідка з приводу завідомо неправдивих показань, показання деяких свідків під час досудового розгляду, на твердження сторони обвинувачення та потерпілої, відрізняються від тих, що були надані ними під час досудового слідства, тому суд вважає, що підстави для продовження строку тримання обвинуваченого під вартою наявні та актуальні, а продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою є доцільним, жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, в тому числі й домашній арешт, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Суд зазначає, що метою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому, у відповідності до вимог ст. 177 КПК України, є забезпечення виконання останнім покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду, незаконного впливу на свідків, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, вчинення іншого кримінального правопорушення.

Обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід, з урахуванням його тривалості на даний час, не виходить за межі розумного строку.

Суд вважає за необхідне продовжити дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому.

Приймаючи рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд враховує і особу обвинуваченого, який раніше судимий, в тому числі і за тяжкі злочини, що додає ризиків, що він може продовжувати вчиняти злочини.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Відтак, суд приходить до сталого висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.
Керуючись ст. 331 КПК України, суд -

У х в а л и в:
ОСОБА_7 продовжити дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на два місяці, тобто до 13.05.2018 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1