Справа №576/1387/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/215/18 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів без мети збуту
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 березня 2018 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 576/1387/17 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 31 жовтня 2017 року, за яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець м. Глухів Сумської області, зареєстрований у АДРЕСА_1 , фактично проживаючий АДРЕСА_2 , раніше судимий

визнаний винуватим в пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.309, ч.2 ст.309 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

захисника адвоката ОСОБА_10 ,

ВСТАНОВИЛА:
В поданій апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_11 просить змінити вирок суду у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого через суворість, застосувавши положення ст.69 КК України та призначивши покарання у виді обмеження волі, оскільки ОСОБА_9 повністю визнав свою вину, щиро розкаявся, сприяв розкриттю злочину, лікується від вживання наркотичних засобів, має хворих батьків, за місцем проживання характеризується позитивно.

За вироком Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 31.10.2017 ОСОБА_9 визнаний винуватим в пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.309 і ч.2 ст.309 КК України, і йому призначено покарання: за ч.1 ст.309 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік; за ч.2 ст.309 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки. На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави 1979,20 грн. процесуальних витрат.

Відповідно до вироку суду, ОСОБА_9 11.07.2017 близько 22 год. 15 хв. з присадибної ділянки по АДРЕСА_3 , незаконно придбав та зберігав без мети збуту наркотичний засіб макову солому вагою у перерахунку на суху речовину 92 г.

Крім цього, 18.07.2017 близько 15 год. 00 хв. ОСОБА_9 повторно, з прилеглої до будинку АДРЕСА_4 земельної ділянки, незаконно придбав та зберігав без мети збуту наркотичний засіб макову солому вагою у перерахунку на суху речовину 138,6 г.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_10 , які підтримали апеляційну скаргу, просили застосувати положення ст.69 КК України та пом`якшити призначене покарання, доводи прокурора ОСОБА_8 про залишення судового рішення без змін, а апеляційної скарги захисника без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вказана вище апеляційна скарга захисника підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.309 і ч.2 ст.309 КК України, за обставин, викладених у вироку, в апеляційній скарзі захисника не оскаржуються.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника в частині застосування до ОСОБА_9 положень ст.69 КК України, то вони, на думку колегії суддів, є обґрунтованими і заслуговують на увагу, оскільки в матеріалах кримінального провадження наявні декілька обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину з урахуванням особи обвинуваченого, які не в повній мірі були враховані судом першої інстанції у відповідності до приписів ст.ст.65, 66 і 69 КК України.

Так, відповідно до вимог ст.ст.50 і 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а при його призначенні суд повинен враховувати як ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу винуватого, так і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно ч.1 ст.69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Як вбачається з вироку, обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_9 суд першої інстанції вказав щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину. Обставинами, які обтяжують покарання судом першої інстанції встановлено рецидив злочинів та вчинення злочину у стані, викликаному вживанням наркотичних засобів.

Крім того, при призначенні покарання судом першої інстанції були враховані дані про особу обвинуваченого, який не працює, раніше притягався до кримінальної відповідальності, на обліках у лікарів нарколога та психіатра до вчинення злочинів не перебував, лікується від вживання опіоїдів, має хворих батьків, за місцем проживання характеризується позитивно. Також була врахована досудова доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого ОСОБА_9 , згідно якої виправлення цієї особи можливе в умовах ізоляції.

Призначивши покарання в межах санкції ч.1 ст.309 та ч.2 ст.309 КК України, суд першої інстанції у своєму вироку послався на обставини, які пом`якшують покарання, але не вмотивував, чому ж ці обставини не є тими, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, що у свою чергу надавало б можливість призначення обвинуваченому покарання із застосуванням положень ч.1 ст.69 КК України.

Не умотивувавши свій висновок з вказаного вище питання, суд першої інстанції допустив порушення права обвинуваченого на вмотивованість судового рішення, що є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року та національним законодавством України.

Як неодноразово вказував ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§29-30).

Як зазначено у правовій позиції Верховного Суду України у справі стосовно ОСОБА_12 , норми Особливої частини КК мають базуватися на нормах Загальної частини цього Кодексу. Це спеціально зазначено законодавцем у ст.65 КК України, в якій установлено загальні засади призначення покарання. Згідно з ч.1 цієї норми закону суд призначає покарання не тільки в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, і, зважаючи на ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, але й відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу.

З огляду на ці положення кримінального закону при призначенні покарання суд має враховувати не тільки межі караності діяння, встановлені у відповідній санкції статті Особливої частини КК, а й норми Загальної частини цього Кодексу, в яких регламентуються цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються питання, пов`язані з призначенням покарання, що можуть вплинути на вибір (обрання) судом певних його виду і міри, в тому числі й ті положення, що передбачені ч.1 ст.69 КК України.

Незважаючи на свій же висновок у вироку щодо наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання, суд першої інстанції при розгляді кримінального провадження не врахував вказаних вище вимог кримінального закону та ухвалив невмотивоване рішення про визначення ОСОБА_9 остаточне покарання в розмірі двох років позбавлення волі, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість, хоча і призначив його в межах, встановлених відповідними частинами статтей закону України про кримінальну відповідальність.

З огляду на викладене колегія суддів вважає за необхідне застосувати до обвинуваченого положення ст.69 КК України і перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч.2 ст.309 КК України, а саме до обмеження волі, а за ч.1 ст.309 КК України змінити вид покарання із позбавлення волі на обмеження волі, задовольнивши таким чином апеляційну скаргу захисника.

Визначивши у вказаний спосіб покарання із застосуванням ст.69 КК України і враховуючи вимоги ст.ст.65-66 КК України, колегія суддів вважає, що будуть дотримані загальні засади призначення кримінального покарання, зокрема принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, а призначене таким чином покарання буде відповідати фактичним обставинам кримінального провадження, характеру й тяжкості вчиненого діяння, буде справедливим за своїм видом і розміром, а також необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_9 та попередження нових злочинів.

При цьому, колегія суддів враховує і усталену судову практику ЄСПЛ, згідно якої «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним» (рішення у справі «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 (Baklanov v. Russia) та у справі «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 (Frizen v. Russia).

У п.38 свого рішення в справі «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 (Izmailov v. Russia) ЄСПЛ встановив, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий і надмірний тягар для особи», що не було, на думку колегії суддів, дотримано судом першої інстанції при ухваленні вироку відносно обвинуваченого ОСОБА_9 .

На підставі викладеного, колегія суддів вважає за необхідне змінити вирок суду та пом`якшити призначене обвинуваченому покарання, застосувавши до нього положення ст.69 КК України.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418 і 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 31 жовтня 2017 року відносно ОСОБА_13 змінити та пом`якшити призначене покарання.

Вважати ОСОБА_13 засудженим:

- за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк один рік;

- за ч.2 ст.309 КК України призначити йому покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді обмеження волі на строк 2 роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4