АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/575/17 Справа № 690/108/17 Категорія: ч. 2 ст. 286 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 жовтня 2017 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
з участю прокурораОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора відділу прокуратури Черкаської області ОСОБА_6 на вирок Ватутінського міського суду Черкаської області від 15 травня 2017 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Заболотці Бродівського району Львівської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України на 4 роки позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та покладено обов`язки, передбачені п.п. 1,2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Прийнято рішення про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь держави процесуальних витрат на залучення експертів в загальній сумі 4377 грн. 36 коп.

В порядку ст. 100 КПК України вирішена доля речових доказів,

в с т а н о в и л а :
Даним вироком ОСОБА_7 визнаний винуватим та засуджений за те, що він 31.01.2017 близько 06 год. 50 хв., в темний час доби, керуючи джерелом підвищеної небезпеки автомобілем «OPEL MOVANO» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись на не освітлюваній зовнішніми приладами дорозі по вул. Кривошея (від вул. Чкалова в напрямку вул. Куйбишева) у м. Ватутіне Черкаської області, порушуючи вимоги п.п. б) п. 2.3 та п. 12.3 ПДР України, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, в результаті чого навпроти будівлі метало-прийомної бази, завчасно не побачивши пішохода ОСОБА_9 , який рухався по проїзній частині дороги в попутному напрямку, не встиг застосувати гальмування або безпечно його об`їхати, внаслідок чого здійснив наїзд на ОСОБА_9 , після чого зупинив транспортний засіб.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_9 , згідно з висновком експерта № 05-9-02/1 від 31.01.2017, отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких помер на місці події.

Порушення правил безпеки дорожнього руху водієм ОСОБА_7 знаходиться у причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та настанням наслідків у вигляді смерті потерпілого ОСОБА_9 .

В апеляційній скарзі прокурор в кримінальному провадженні, не заперечуючи доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення та правильності кваліфікації його дій, порушує питання про скасування вироку суду через невідповідність призначеного судом покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, просить постановити новий вирок, яким засудити ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України на 4 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки, а в подальшому звільнити від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки.

Апелянт вказує, що судом першої інстанції не в повному обсязі дотримано вимоги ст.ст. 50,65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.03 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» та, з урахуванням обставин, що істотно впливають на ступінь тяжкості вчиненого злочину, зокрема настання смерті потерпілого та даних про особу обвинуваченого, безпідставно не призначено ОСОБА_7 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк, визначений в санкції ч. 2 ст. 286 КК України.

На вказану апеляційну скаргу прокурора обвинуваченим ОСОБА_7 та потерпілою ОСОБА_10 подані заперечення, які фактично зводяться до законності та обґрунтованості вироку суду першої інстанції та відсутності підстав для задоволення апеляційних вимог.

В судове засідання не з`явилась потерпіла ОСОБА_10 , яка належним чином була повідомлена про дату, час і місце апеляційного розгляду та, в поданій заяві від 30.07.2017, просила розгляд справи проводити за її відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, міркування прокурора в підтримку апеляційної скарги прокурора, думку обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 про законність та обґрунтованість судового рішення та відсутність підстав для задоволення апеляційних вимог прокурора, останнє слово обвинуваченого ОСОБА_8 про відсутність підстав для призначення йому додаткового покарання, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона до задоволення не підлягає.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухваленим згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, за який він засуджений, відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на доказах, досліджених судом в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, оцінених відповідно до вимог ст. 94 КПК України, та ніким не оспорюється.

Кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, є правильною і в колегії суддів сумнівів не викликає.

Що стосується призначеного судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, то колегія суддів виходить з наступного.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд при призначенні покарання повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні ОСОБА_7 основного покарання суд першої інстанції на виконання вимог ст.ст. 50, 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.03 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані про особу винуватого, який за місцем проживання характеризується позитивно, раніше не судимий, його вік та наявність 39 років водійського стажу, те, що він перебуває на обліку як безробітний в Центрі зайнятості, раніше працював водієм, адміністративних стягнень за вчинення правопорушень на транспорті не мав, обставин, що пом`якшують покарання, зокрема щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування потерпілій необхідних витрат на захоронення загиблого, надання потерпілому медичної допомоги безпосередньо після вчинення злочину, а також порушення пішоходом ОСОБА_11 п.п. 4.1, 4.4 ПДР України, за відсутності обставин, що його обтяжує, і обґрунтовано прийшов до висновку про призначення ОСОБА_7 основного покарання, в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України із звільненням від його відбування з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання судом першої інстанції також враховано і висновки досудової доповіді старшого інспектора Звенигородського МРВ з питань пробації Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції ОСОБА_12 про можливість виправлення останнього без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк, оскільки спосіб життя обвинуваченого, історія правопорушення свідчать про низьку ймовірність вчинення ним повторного правопорушення та відсутність небезпеки його для суспільства.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 основне покарання із звільненням від його відбування з випробуванням, з врахуванням зазначених вище обставин в їх сукупності, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, і підстав для погіршення становища обвинуваченого шляхом призначення покарання у виді реального позбавлення волі, не знаходить.

Що стосується призначення ОСОБА_7 судом першої інстанції основного покарання без застосування додаткового покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, то колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року N 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» із змінами і доповненнями, внесеними від 19.12.2008 року N 18, у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

Оскільки санкція ч.2 ст.286 КК України передбачає альтернативу застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, питання про доцільність його призначення вирішується за розсудом суду з урахуванням конкретних обставин справи та особи винного.

Враховуючи конкретні обставини провадження, в тому числі і ті, що однією з причин дорожньо транспортної пригоди стало порушення потерпілим правил дорожнього руху, дані досудової доповіді, а також дані про особу винуватого, який за місцем проживання характеризується позитивно, раніше не судимий, на день апеляційного розгляду досяг пенсійного віку, має 39 років водійського стажу, перебуває на обліку як безробітний в Центрі зайнятості, раніше працював водієм, адміністративних стягнень за вчинення правопорушень на транспорті не мав, щиро розкаївся у вчиненому та усвідомив свою протиправну поведінку, добровільно відшкодував потерпілій понесенні витрати на захоронення загиблого, надавав потерпілому медичну допомогу безпосередньо після вчинення злочину, колегія суддів дійшла переконання, що виправлення обвинуваченого, в даному випадку, можливе без призначення додаткового покарання та цілком погоджується з позицією суду першої інстанції про недоцільність позбавляти ОСОБА_7 права керування транспортними засобами.

Доводи прокурора щодо безпідставного не призначення ОСОБА_7 додаткового покарання колегія суддів вважає непереконливими і такими, що не заслуговують на увагу, оскільки міркування, наведені судом першої інстанції на підтвердження своїх висновків, зокрема відносно обставин, що пом`якшують покарання, щодо характеристики особи обвинуваченого та інші є досить вагомими і поряд із позицією потерпілої у справі давали всі підстави для того, щоб не застосовувати до обвинуваченого додаткове покарання.

Перевіряючи вирок суду на відповідність вимогам законодавства колегія суддів погоджується із позицією суду першої інстанції, при цьому, звертаючи увагу на нелогічність позиції прокурора у кримінальному провадженні, який погодившись із застосуванням до обвинуваченого звільнення від відбування призначеного покарання, тобто фактично врахувавши позицію обвинуваченого та потерпілої, наполягав на застосуванні до обвинуваченого додаткового покарання не навівши досить вагомих і переконливих доводів, які не були враховані судом першої інстанції і які, в даному випадку, послугували б підставою для апеляційного суду для призначення ОСОБА_7 додаткового покарання.

З огляду на те, що на виконання ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги, а апеляційна скарга прокурора є необґрунтованою та містить формальний зміст щодо необхідності призначення обвинуваченому більш суворого покарання, то вона до задоволення не підлягає.

Оскільки апеляційним судом не встановлено підстав для застосування щодо ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, то підстав для зміни чи скасування вироку суду через невмотивованість рішення про його не призначення, не вбачається.

При таких обставинах колегія суддів вважає, що вирок суду є обґрунтованим і законним, будь-яких, передбачених ст. 409 КПК України підстав для його скасування чи зміни, при перевірці справи в апеляційному порядку, не виявлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, п. 1 ч. 1 ст. 407, ст.ст. 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Вирок Ватутінського міського суду Черкаської області від 15 травня 2017 року щодо ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Черкаської області ОСОБА_6 , - без задоволення.

Дана ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий :

Судді :