У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30.11.2017 Справа №607/13526/17

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі с/з ОСОБА_2

розглянувши у судовому засіданні в залі суду клопотання захисників в інтересах засудженого

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Біла Тернопільського району Тернопільської області, громадянина України, з середньою освітою, жителя АДРЕСА_1 , судимого 27 грудня 1999 року Тернопільським міським судом Тернопільської області за ч.2 ст.229-4, ст.44 КК України (в редакції 1961 року) на 3 роки позбавлення волі у ВТК посиленого режиму з конфіскацією всього особисто належного йому майна;

- про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку,

за участю: прокурора ОСОБА_4 , захисників ОСОБА_5 та ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:
До Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області надійшло клопотання захисників ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_3 про звільнення даного засудженого від відбування покарання, призначеного йому 27 грудня 1999 року за вироком Тернопільського міського суду Тернопільської області у зв`язку із закінченням строків давності виконання даного обвинувального вироку, яке мотивується тим, що вирок не було виконано протягом майже 18 років, а засуджений не ухилявся від відбування призначеного йому покарання.

Суд, розглянувши клопотання захисників в інтересах засудженого, заслухавши захисників, які своє клопотання підтримали, думку прокурора, який не заперечив у задоволенні наведеного клопотання, ознайомившись з матеріалами кримінальної справи №1-799/99, приходить до висновку, що клопотання захисників ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_3 підлягає до задоволення, виходячи з наступних мотивів.

Відповідно до вироку Тернопільського міського суду Тернопільської області від 27 грудня 1999 року, який набрав законної сили 16 лютого 2000 року, з відстрочкою його виконання відносно засудженого ОСОБА_3 в частині виконання основного покарання до 22 серпня 2001 року, ОСОБА_3 був засудженим за ч.2 ст.229-4, ст.44 КК України (в редакції 1961 року) на 3 роки позбавлення волі у ВТК посиленого режиму з конфіскацією всього особисто належного йому майна.

Як слідує з матеріалів кримінальної справи, станом на 30 листопада 2017 року вищевказаний вирок щодо ОСОБА_3 виконаним не був в частині відбування ним основного покарання і органами МВС вживались заходи щодо розшуку даного засудженого з метою відбування ним призначеного судом основного покарання.

Згідно ст.80 КК України (в редакції 2001 року) особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки, зокрема, що стосується ОСОБА_3 , який був засудженим за вчинення тяжкого злочину до основного покарання 3 роки позбавлення волі: п`ять років - при засудженні до позбавлення волі на строк не більше п`яти років за тяжкий злочин. Перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини першої цієї статті, подвоюються. Перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у частинах першій та третій цієї статті, засуджений вчинить новий середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин. Обчислення давності в цьому випадку починається з дня вчинення нового злочину.

За ст.49 КК України (в редакції 1961 року) обвинувальний вирок не виконується, якщо його не було виконано в такі строки, рахуючи з дня набрання вироком законної сили , зокрема, що стосується засудження ОСОБА_3 , п`ять років при засудженні до позбавлення волі на строк не більше п`яти років. При цьому, перебіг давності переривається, якщо засуджений ухилиться від відбуття покарання або вчинить до скінчення строків новий злочин, за який судом призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не менше одного року. Обчислення давності в разі вчинення нового злочину починається з моменту його вчинення, а в разі ухилення від відбуття покарання з моменту з`явлення для відбуття покарання або з моменту затримання засудженого, що переховувався. При цьому обвинувальний вирок не може бути виконано, якщо від часу його винесення минуло п`ятнадцять років і давність не була перервана вчиненням нового злочину.

У відповідності до ч.ч. 3, 4 ст.5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи. Якщо після вчинення особою діяння, передбаченого цим Кодексом, закон про кримінальну відповідальність змінювався кілька разів, зворотну дію в часі має той закон, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Таким чином, суд, не даючи оцінки питанню ухилення засудженого ОСОБА_3 від відбування основного покарання, вважає, що у даному випадку, з урахуванням того, що ОСОБА_3 було засуджено в період чинності КК України (в редакції 1961 року), слід керуватись вимогами ст.49 КК України (в редакції 1961 року) в частині, що покращує становище засудженого і стосується того, що обвинувальний вирок не може бути виконано, якщо від часу його винесення минуло п`ятнадцять років і давність не була перервана вчиненням нового злочину.

Зважаючи на наведене, встановлено, що згідно ст.49 КК України (в редакції 1961 року) в частині, що покращує становище засудженого ОСОБА_3 і стосується того, що обвинувальний вирок Тернопільського міського суду Тернопільської області від 27 грудня 1999 року відносно нього не може бути виконано, у зв`язку із тим, що від часу його винесення минуло більше ніж п`ятнадцять років і давність не була перервана вчиненням ОСОБА_3 нового злочину, а тому засудженого ОСОБА_3 слід звільнити від відбування основного покарання, призначеного йому 27 грудня 1999 року за вироком Тернопільського міського суду Тернопільської області, згідно якого останній був засудженим за ч.2 ст.229-4, ст.44 КК України (в редакції 1961 року) на 3 роки позбавлення волі у ВТК посиленого режиму з конфіскацією всього особисто належного йому майна, у зв`язку із закінченням строків давності виконання даного обвинувального вироку.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 537-539 КПК України, ст.ст. 5, 80 КК України (в редакції 2001 року) та ст.49 КК України (в редакції 1961 року), суд
УХВАЛИВ:
Клопотання захисників в інтересах засудженого ОСОБА_3 задовольнити.

Звільнити засудженого ОСОБА_3 від відбування основного покарання, призначеного йому 27 грудня 1999 року за вироком Тернопільського міського суду Тернопільської області, згідно якого останній був засудженим за ч.2 ст.229-4, ст.44 КК України (в редакції 1961 року) на 3 роки позбавлення волі у ВТК посиленого режиму з конфіскацією всього особисто належного йому майна, у зв`язку із закінченням строків давності виконання даного обвинувального вироку.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом семи днів з дня її оголошення до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд.

Головуючий суддяОСОБА_1