печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 листопада 2017 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю адвоката ОСОБА_3 , прокурора відділу ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_5 в інтересах Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Саламандра Україна» про скасування арешту майна,-
ВСТАНОВИВ:
До провадження слідчого судді надійшло клопотання адвоката ОСОБА_5 в інтересах ПрАТ «СК «Саламандра Україна» про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000405 від 01.07.2017 року, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 08.08.2017 року, справа № 757/45437/17-к, а саме: на кошти, які знаходяться на рахунку ПрАТ «СК «Саламандра Україна» () № НОМЕР_1 , відкритому в ПАТ «УКРСОЦБАНК» (МФО 300023), юридична адреса: м. Київ, вул. Ковпака, буд. 29, в частині видатку коштів, з можливістю зарахування на зазначені рахунки коштів, що надходять, з наданням інформації в друкованому вигляді щодо її виконання та залишку грошових коштів на рахунках вказаних осіб.
В обґрунтування доводів клопотання зазначає, що в порушення вимог ст. 173 КПК України слідчий суддя під час розгляду клопотання про накладення арешту на майно не в повній мірі дотримався вказаних вимог закону, не дослідив належним чином матеріали клопотання про накладення арешту, зокрема: в матеріалах кримінального провадження не міститься жодного доказу, який дає підстави вважати, що зазначені грошові кошти ПрАТ «СК «Саламандра-Україна» відповідають критеріям ст.98 КПК України та є доказами у кримінальному провадженні; жодній посадовій особі ПрАТ «СК «Саламандра Україна» не вручено обґрунтовану підозру у вчиненні кримінального правопорушення; не досліджено розумність та співмірність обмеження права власності та наслідки арешту майна для ПрАТ «СК «Саламандра Україна». Разом з тим, відповідь на адвокатський запит свідчить, що рахунок ПрАТ «СК «Саламандра Україна» () № НОМЕР_1 , відкритий в ПАТ «УКРСОЦБАНК», був закритий 29.12.2005 року.
Зазначене в своїй сукупності беззаперечно свідчить про безпідставність накладення арешту та обумовлює необхідність його скасування.
У судовому засіданні представник заявника подане клопотання підтримав та просив суд задовольнити клопотання, посилаючись на доводи, викладені у ньому та додаткові пояснення, долучені до клопотання.
Прокурор відділу процесуального керівництва Генеральної прокуратури України ОСОБА_4 проти задоволення клопотання не заперечував.
Слідчий суддя, вивчивши клопотання, матеріали, якими воно обґрунтовується, заслухавши обґрунтування представника заявника, думку прокурора приходить до наступного.
Судовим розглядом встановлено, що Управлінням з розслідування кримінальних проваджень у сфері економіки Департаменту з розслідування ОВС у сфері економіки Генеральної прокуратури України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000405 від 01.07.2017 року за фактами фіктивного підприємництва, тобто створення або придбання суб`єктів підприємницької діяльності (юридичних осіб) з метою прикриття незаконної діяльності, а також вчинення невстановленими особами ряду фінансових операцій з коштами, одержаних внаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння, що передувало легалізації (відмиванню) доходів, в особливо великих розмірах, з використанням ряду суб`єктів господарювання з ознаками фіктивності за ч.2 ст.205, ч.3 ст.209 КК України.
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 08.08.2017 року, справа № 757/45561/17-к, накладено арешт на кошти, які знаходяться на рахунках ПрАТ «СК «Саламандра Україна» () № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , відкритих в АБ «УКРГАЗБАНК» (МФО 320478), юридична адреса: м. Київ, вул. Єреванська, буд. 1, в частині видатку коштів, з можливістю зарахування на зазначені рахунки коштів, що надходять, з наданням інформації в друкованому вигляді щодо її виконання та залишку грошових коштів на рахунках вказаних осіб.
Клопотання слідчого розглянуто без участі представника ПрАТ «СК «Саламандра Україна».
У відповідності до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку про наявність у ПрАТ «СК «Саламандра Україна» права на звернення до суду з клопотанням про скасування арешту майна.
Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».
Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.
Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
З огляду на зазначене вище, з урахуванням того, що рахунок ПрАТ «СК «Саламандра Україна» () № НОМЕР_1 , відкритий в ПАТ «УКРСОЦБАНК», був закритий ще 29.12.2005 року, вважаю доцільним скасувати арешт майна, не вбачаючи підстав для подальшого застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження.
Керуючись ст. ст. 98, 167, 170,171, 172, 173, 174 КПК України, слідчий суддя,-
УХВАЛИВ:
Клопотання адвоката ОСОБА_5 в інтересах Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Саламандра Україна» про скасування арешту майна задовольнити.
Скасувати арешт майна Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Саламандра Україна», накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 08.08.2017 року, справа № 757/45437/17-к, у кримінальному провадженні № 0000405 від 01.07.2017 року, а саме: на кошти, які знаходяться на рахунку ПрАТ «СК «Саламандра Україна» () № НОМЕР_1 , відкритому в ПАТ «УКРСОЦБАНК» (МФО 300023), юридична адреса: м. Київ, вул. Ковпака, буд. 29.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1