Справа №591/2909/15-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/29/18 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Хуліганство
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 січня 2018 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 591/2909/15 за апеляційними скаргами представника потерпілих ОСОБА_6 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , законних представників неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_9 , ОСОБА_10 на вирок Зарічного районного суду м. Сум від 21 квітня 2017 року, за яким

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , раніше не судимий

визнаний винуватим в пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.296 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_12

потерпілого ОСОБА_13

законних представників потерпілого ОСОБА_14 , ОСОБА_15

представника потерпілих адвоката ОСОБА_16

обвинуваченого ОСОБА_17

законних представників обвинуваченого ОСОБА_18 і ОСОБА_19

захисника адвоката ОСОБА_20 ,

ВСТАНОВИЛА:
В поданих апеляційних скаргах:

- представник потерпілих ОСОБА_13 і ОСОБА_14 адвокат ОСОБА_21 просить скасувати вирок суду через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та призначеного покарання ступеню тяжкості злочину і особі обвинуваченого внаслідок м`якості та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_17 визнати винуватим за ч.1 ст.296 КК України і призначити йому покарання у виді арешту на строк 40 діб, стягнувши з ОСОБА_17 на користь ОСОБА_13 в рахунок відшкодування моральної шкоди 15000 грн., на користь ОСОБА_14 в рахунок відшкодування моральної шкоди 20000 грн. і в рахунок відшкодування витрат на оплату правової допомоги адвоката 15000 грн., а в разі відсутності майна чи самостійного заробітку достатнього для відшкодування відповідні стягнення провести з його батьків ОСОБА_18 і ОСОБА_19 в солідарному порядку, оскільки суд необґрунтовано застосував нижню межу покарання, помилково зробив висновок про каяття, обвинувачений повністю вину не визнав. Крім того, суд не застосував при призначенні покарання обтяжуючу обставину вчинення злочину групою осіб за попередньою змовою. При цьому, судом невірно була застосована ч.3 ст. 23 ЦК України при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди та поза увагою залишилися додаткові витрати на правову допомогу адвоката;

- прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_22 просить скасувати вирок суду у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неповнотою судового розгляду та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, а матеріали кримінального провадження направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції, оскільки не були усунені суперечності в частині тяжкості тілесних ушкоджень потерпілого, не була призначена повторна судово-медична експертиза, не були допитані в судовому засіданні лікар ОСОБА_23 та повторно свідок ОСОБА_24 , не була врахована позиція прокурора про повторне дослідження відеозапису, в порушення ст.363 КПК України не була з`ясована думка прокурора про доповнення розгляду. Крім того, зазначає, що суд призначив занадто м`яке покарання, належним чином не вмотивувавши його;

- захисник обвинуваченого ОСОБА_17 адвокат ОСОБА_25 просить вирок суду скасувати, а кримінальне провадження закрити у зв`язку з відсутністю в діях обвинуваченого складу злочину, передбаченого ч.1 ст.296 КК України, оскільки інкриміновані дії обвинуваченому відбувалися в темну пору доби в арці між магазином та кафе і жодних сторонніх осіб при вказаному конфлікті не було, все відбулося у зв`язку з неприязними стосунками обвинуваченого і потерпілого. Крім того, враховуючи, що обвинувачений на момент ухвалення вироку став повнолітнім, тому шкода мала стягуватися з нього, а не його батьків. Просить застосувати до обвинуваченого закон про амністію;

- законні представники неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_17 ОСОБА_9 і ОСОБА_10 просять вирок суду скасувати, а кримінальне провадження закрити у зв`язку з відсутністю складу злочину, передбаченого ч.1 ст.296 КК України, оскільки конфлікт мав місце на ґрунті особистої неприязні між обвинуваченим та потерпілим. Оскільки син досяг повноліття, тому суд мав стягувати моральну шкоду виключно з нього, а не з них. Просять також застосувати до обвинуваченого закон про амністію.

Від представника потерпілих ОСОБА_16 надійшло заперечення на апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні, захисника ОСОБА_20 та законних представників обвинуваченого ОСОБА_19 і ОСОБА_18 .

За вироком Зарічного районного суду м. Сум від 21.04.2017 ОСОБА_17 визнаний винуватим в пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченому ч.1 ст.296 КК України, та йому призначено покарання у виді арешту на строк 15 діб.

Стягнуто з ОСОБА_17 на користь потерпілого ОСОБА_13 10000 грн., на користь ОСОБА_14 2000 грн. та витрати на оплату правової допомоги в сумі 6000 грн., а у разі відсутності у нього майна чи самостійного заробітку, достатнього для відшкодування завданої моральної шкоди, стягнуто з батьків обвинуваченого ОСОБА_18 і ОСОБА_19 в солідарному порядку.

Відповідно до вироку суду, ОСОБА_17 24.01.2015 у період часу з 19-00 год. до 20-00 год., знаходячись по вул. Соборній, буд. № 48 в м. Суми в приміщенні другого поверху кафе «MacFoxi» та з 20-21 год. до 20-27 год. в арці буд. АДРЕСА_2 , грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, які виразилися у порушенні громадського порядку та завданні легких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_13 , вчинив хуліганство.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи представника потерпілих ОСОБА_16 , який підтримав свою апеляційну скаргу, доводи прокурора ОСОБА_12 , який підтримав апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні, доводи захисника ОСОБА_20 та законних представників обвинуваченого ОСОБА_19 і ОСОБА_18 , які підтримали свої апеляційні скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданих апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вказані вище апеляційні скарги захисника та законних представників обвинуваченого підлягають частковому задоволенню, а апеляційні скарги представника потерпілих та прокурора у кримінальному провадженні задоволенню не підлягають з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_17 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.296 КК України, за обставин, викладених у вироку, відповідають матеріалам кримінального провадження, належним чином вмотивовані та ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні доказах.

Що стосується доводів апеляційних скарг щодо неправильної кваліфікації дій обвинуваченого, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими і такими, що не заслуговують на увагу, оскільки обставини вчинення ОСОБА_17 інкримінованого йому злочину були ретельно досліджені та проаналізовані судом першої інстанції, всім наявним у кримінальному провадженні доказам була дана належна правова оцінка, що знайшло своє відображення у вироку з наведенням відповідних мотивів.

Зокрема, обвинувачений ОСОБА_17 суду пояснив, що бійка була взаємною і її причиною стало те, що ОСОБА_13 образив у соцмережі знайому йому дівчину ОСОБА_26 .

Аналогічні показання суду надали свідки ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 і ОСОБА_24 .

Потерпілий ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснив, що 24.01.2015 зустрів свою знайому ОСОБА_29 і вони близько 20 год. 00 хв. зайшли в кафе «МасFохі» по вул. Соборній, де знаходився раніше візуально знайомий йому ОСОБА_17 та його друзі. ОСОБА_17 безпричинно став чіплятися до нього, а потім сказав, щоб він вийшов з ним поговорити. Коли він відмовився, схопив його за куртку в області грудей, але через відеокамери відпустив його та кудись вийшов. Потім ОСОБА_17 знову підсів до їхнього столику. Коли ОСОБА_30 пішла додому, то йому не дозволили піти. ОСОБА_17 штовхнув його і примусив знову сісти на диван, сказавши, що розмова не завершена. Приблизно через 20 хв. він вийшов з кафе на вулицю, де його зупинив ОСОБА_17 і примусив зайти в арку. Потім ОСОБА_17 вдарив його кулаком. Він намагався наносити удари у відповідь, але ОСОБА_17 повалив його на землю і разом з ОСОБА_24 продовжили його бити в різні частини тіла.

Як вбачається із показань законного представника потерпілого ОСОБА_14 , 24.01.2015 її син прийшов додому приблизно о 20 год., одяг на ньому був забруднений, обличчя побите, а рука синя і не піднімалася. Він пояснив, що його побили хлопці. Разом з сином та чоловіком вони поїхали у лікарню, де йому надали медичну допомогу.

Аналогічні показання надали суду ОСОБА_15 , свідок ОСОБА_31 .

Вказані вище показання потерпілого і свідка ОСОБА_30 підтверджуються протоколом огляду предметів від 23.02.2015 року, а саме DWD диску з камер відеоспостереження в кафе «МасFохі» та в арці біля закладу «МасFохі», згідно відеозапису якого в приміщенні кафе «МасFохі» на другому поверсі з 18 год. 53 хв. 24.01.2015 за столиком знаходився ОСОБА_17 , ОСОБА_24 , ОСОБА_27 і ОСОБА_28 . О 19 год. 10 хв. в дане приміщення зайшли ОСОБА_13 і ОСОБА_30 та присіли за інший столик. В подальшому до останніх за стіл підсіли ОСОБА_17 та ОСОБА_24 , ОСОБА_27 і ОСОБА_28 . Потім ОСОБА_17 почав хапати ОСОБА_13 за куртку, смикав та притягував до себе, а після підвівся і, тримаючи протягом 2-х хвилин за одяг, підняв потерпілого з дивану. Далі ОСОБА_17 вийшов з приміщення, а ОСОБА_28 залишився спілкуватися з потерпілим. О 19 год. 18 хв. ОСОБА_17 повернувся до кафе і знову сів поряд з потерпілим, поклавши йому руку на шию ззаду. Коли ОСОБА_13 підвівся і почав виходити разом із своєю дівчиною, ОСОБА_17 не дозволив йому вийти, штовхнувши останнього на диван і сівши поряд з ним. Згодом ОСОБА_13 разом із дівчиною пішли на вихід, а за ними пішли ОСОБА_17 , ОСОБА_24 , ОСОБА_27 і ОСОБА_28 . Провівши дівчину, ОСОБА_13 разом з останніми повернулися за столик. Близько 20 год. 11 хв. ОСОБА_17 вийшов із приміщення кафе, а о 20 год. 19 хв. вийшов з кафе також і ОСОБА_13 .

З відеозапису з камери зовнішнього відеоспостереження, розташованої в арці біля кафе «МасFохі», вбачається, що о 20 год. 21 хв. в арку проходять ОСОБА_13 , ОСОБА_17 і ОСОБА_24 . При цьому ОСОБА_17 тримає рукою ОСОБА_13 за куртку в районі грудей. О 20 год. 23 хв. з арки виходить ОСОБА_17 і намотує на руку предмет, схожий на ремінь, та знову заходить в арку. О 20 год. 27 хв. з арки в бік вул. Соборної вийшли ОСОБА_17 та ОСОБА_24 , а о 20 год. 29 хв. ОСОБА_13 .

З відеозапису з камери внутрішнього спостереження на 2-му поверсі кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 » вбачається, що о 20 год. 28 хв. ОСОБА_17 та ОСОБА_24 повернулися в кафе і сіли за столик до 2-х дівчат. ОСОБА_17 оглянув свої руки, які були забруднені, і одна з дівчат передала йому серветку, якою він почав витирати руки. В цей час одна з дівчат витерла серветкою ремінь, а ОСОБА_32 вийшов помити руки і знову повернувся за столик. О 20 год. 40 хв. ОСОБА_17 та ОСОБА_24 вийшли із кафе, знову зайшли в арку та о 20 год. 42 хв. повернулися і пішли в бік вул. Соборної.

Відповідно до висновку експерта від 28.01.2015 № 127, у потерпілого ОСОБА_13 виявлені тілесні ушкодження в ділянці лівої вушної раковини, в ділянці правої голені в середній третині по передній поверхні, крововилив неправильної овальної форми. Також ургентним лікарем нейрохірургом Сумської обласної клінічної лікарні 24.01.2015 в 22 год. 35 хв. встановлено діагноз «садно лівої вушної раковини, забій м`яких тканин виличної ділянки зліва, даних за черепно-мозкову травму не виявлено». При огляді лікарем травматологом СОДКЛ 24.01.2015 встановлено діагноз «закритий перелом лівої ключиці без зміщення. Садна лівого плеча, грудного відділу хребта. ЗЧМТ». На рентгенограмі лівої ключиці № 529 від 24.01.2015 кістково-травматичних змін не виявлено. При огляді лікарем ортопедом СОДКЛ 05.02.2015 встановлено діагноз: «пошкодження капсули ключично-грудинного суглобу з підвивихом ключиці». На рентгенограмі № 760 від 05.02.2015 обох ключиць для порівняння виявляється симптом клавіші лівого ключичноакроміального зчленіння підвивих ключиці».

Відповідно до висновку експерта від 16.03.2015 № 349, локалізація ушкоджень повністю відповідає висновку експерта від 28.01.2015 № 127. Тілесні ушкодження потерпілого кваліфіковані як легкі тілесні ушкодження.

Відповідно до висновку експерта № 311 від 06.03.2015, при обстеженні ОСОБА_17 виявлені легкі тілесні ушкодження в області фаланг пальців правої та лівої кисті, які могли утворитися від неодноразових ударів кулаками рук об тупий предмет (при зайняттях боксом), та утворилися більше 2 тижнів до моменту огляду.

Як вбачається з висновку додаткової експертизи від 16.03.2015 № 350 та з висновку експертизи від 17.04.2015 № 497, характер і локалізація тілесних ушкоджень у потерпілого можуть відповідати механізму їх утворення, продемонстрованому в ході проведення слідчих експериментів від 13.03.2015 за участю потерпілого ОСОБА_13 , де останній продемонстрував та пояснив, як 24.01.2015 ОСОБА_17 наносив йому удари, та від 16.04.2017 за участю підозрюваного ОСОБА_17 , де останній пояснив та продемонстрував, як наносив удари 24.01.2015 потерпілому ОСОБА_13 .

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 508 від 01.06.2016, встановлений при огляді ортопедом діагноз закритий перелом лівої ключиці без зміщення не підтверджений об`єктивними даними (клінічними даними та даними рентгенологічного дослідження в динаміці). Отримані потерпілим тілесні ушкодження кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Допитані із-за розбіжностей висновків судово-медичних експертиз, ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 та ОСОБА_36 підтвердили суду відсутність у потерпілого перелому лівої ключиці.

Оцінюючи кожний вказаний вище і наведений у вироку доказ винуватості ОСОБА_17 з точки зору його належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, колегія суддів за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічній, повній й неупередженій перевірці доводів апеляційних скарг та всіх обставин кримінального провадження, не вбачає будь-яких законних підстав не довіряти вказаним доказам.

Колегія суддів вважає, що про хуліганський мотив дій обвинуваченого свідчить відсутність у нього з потерпілим будь-яких особистих неприязних відносин, а причиною його неправомірних дій став факт переписки потерпілого та його колишньої дівчини в соціальних мережах, тобто малозначний привід, що підтвердили у судовому засіданні всі учасники кримінального провадження.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо визнання обвинуваченого винуватим саме за ч.1 ст.296 КК України.

У вироку суд першої інстанції навів відповідні мотиви, чому він не сприймає доводи щодо відсутності в діях обвинуваченого складу вказаного вище злочину, а тому твердження апеляційних скарги з цього приводу є необґрунтованими і такими, що заслуговують на увагу.

Що стосується доводів апеляційних скарг прокурора та представника потерпілих щодо тяжкості тілесних ушкоджень, то колегія суддів також не може прийняти їх до уваги, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та дослідженим в судовому засіданні доказам, викладеним вище.

Так, аналізуючи висновки судово-медичних експертиз та показання експертів і спеціалістів в суді першої інстанції вбачається, що у потерпілого ОСОБА_13 не було виявлено перелому ключиці, а є лише пошкодження зв`язкового апарату плечового суглобу, тому колегія суддів погоджується з визначенням ступеню тілесних ушкоджень останнього як легких тілесних ушкоджень.

Твердження прокурора та представника потерпілих щодо вчинення злочину групою осіб за попередньою змовою і за допомогою заздалегідь заготовленого для спричинення тілесних ушкоджень предмета не заслуговують на увагу, оскільки протирічать як дослідженим у кримінальному провадженні доказам, так і пред`явленому ОСОБА_17 обвинувачення за ч.1 ст.296 КК України, яке так і не було змінено прокурором у кримінальному провадженні у відповідності до вимог ст.338 КПК України.

При цьому, згідно вимог ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення.

Крім того, колегія суддів не може погодитися і з доводами апеляційної скарги прокурора про відмову у допиті в судовому засіданні лікаря ОСОБА_23 , який робив опис ренгензнімку, оскільки вказана особа не допитувалася під час досудового розслідування, не заявлялася як свідок і дані про неї не відкривалися стороні захисту, а тому суд першої інстанції цілком обґрунтовано на підставі ч.12 ст.290 КПК України відмовив у допиті вказаної особи.

Не підлягають задоволенню і доводи апеляційної скарги прокурора щодо порушення судом вимог ст.363 КПК України, оскільки вони суперечать матеріалам кримінального провадження, з яких вбачається, що суд першої інстанції постановив закінчити з`ясування обставин та перевірки їх доказами і перейти до судових дебатів, розв`язавши клопотання всіх учасників судового провадження. При цьому, прокурору за його клопотанням надавався час для підготовки к судовим дебатам.

Є необґрунтованими і доводи апеляційної скарги представника потерпілих щодо неправильного застосування судом ч.3 ст.23 ЦК України при вирішенні цивільного позову, оскільки відповідно до ч.1 ст.129 КПК України, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково.

Визнаючи ОСОБА_17 винуватим у пред`явленому обвинуваченні та призначаючи йому покарання, суд першої інстанції прийняв рішення про часткове задоволення цивільного позову і колегія суддів погоджується з цим.

Так, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, зокрема враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції у вироку врахував характер і ступінь моральних страждань, завданих потерпілому ОСОБА_13 злочином, негативні наслідки від злочину: легкі тілесні ушкодження, завдання фізичного болю та приниження гідності, тривалість моральних страждань, вік потерпілого, порушення звичного укладу життя потерпілого через лікування, отримання стресу і психологічної травми, невідшкодовану шкоду та дійшов висновку про часткове задоволення цивільного позову.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, є належним чином обґрунтованим, вмотивованим і законним, а також ухваленим з дотриманням засад розумності, виваженості та справедливості, тому визначені суми відшкодування повністю відповідають характеру спричинених страждань та є достатніми для компенсації та відновлення попереднього стану.

Крім того, колегія суддів вважає необґрунтованими і доводи апеляційної скарги представника потерпілих щодо розподілу витрат на правову допомогу, оскільки адвокатом заявлено було до відшкодування сума 15000 грн., але в самій апеляційній скарзі зроблено посилання на фактично сплачену суму витрат на правову допомогу 6000 грн.

Як передбачено ч.1 ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Оскільки в матеріалах кримінального провадження наявні документи на підтвердження лише 6000 грн., тому судом першої інстанції правильно було прийнято рішення про стягнення фактично сплаченої і документально підтвердженої суми 6000 грн., а не заявленої суми.

Доводи апеляційних скарг представника потерпілих та прокурора про м`яке покарання також не заслуговують на увагу, оскільки суд першої інстанції в повній мірі дотримався загальних засад призначення покарання, зокрема принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, і відповідно до вимог ст.65 КК України врахував як ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу обвинуваченого, так і обставини, що пом`якшують покарання.

Зокрема, було враховано, що злочин вчинено неповнолітнім, позитивні висновки служби у справах дітей та характеристики з місця навчання, відсутність судимостей тощо.

Призначене обвинуваченому покарання, на думку колегії суддів, є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Що стосується доводів апеляційних скарг щодо неправильного вирішення цивільного позову в частині відповідача, то вони є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що судом було ухвалено рішення про стягнення з ОСОБА_17 спричиненої ним шкоди, а у разі відсутності у нього майна чи самостійного заробітку, достатнього для відшкодування завданої шкоди, ухвалено було стягнути з батьків спричинену обвинуваченим шкоду.

Відповідно до ч.5 ст.128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Стаття 1180 ЦК України передбачає, що шкода, завдана неповнолітньою особою після набуття нею повної цивільної дієздатності, відшкодовується цією особою самостійно на загальних підставах, а згідно ч.1 ст.34 цього Кодексу повну цивільну дієздатність має фізична особа, яка досягла вісімнадцяти років (повноліття).

Обвинувачений ОСОБА_17 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 і на момент ухвалення вироку 21.04.2017 набув повноліття та повну цивільну дієздатність, що є підставою для цивільної відповідальності за шкоду завдану ним на загальних підставах.

Суд першої інстанції приймаючи рішення про необхідність стягнення коштів, за умови їх недостатності у обвинуваченого, з його батьків, допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст.412 КПК), яке перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, що відповідно до ч.1 ст.409 КПК України є підставою для зміни судового рішення в цій частині.

В судовому засіданні від обвинуваченого ОСОБА_17 надійшла заява про застосування до нього ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» та звільнення від кримінального покарання.

Колегія суддів вважає за необхідне задовольнити вказане вище клопотання, оскільки обвинувачений на момент вчинення злочину був неповнолітнім, а інкримінований йому злочин ч.1 ст.296 КК України є згідно ч.3 ст.12 КК України злочином середньої тяжкості.

Керуючись ст.ст.405, 407, 418 і 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 та законних представників неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_9 і ОСОБА_10 задовольнити частково, а апеляційні скарги представника потерпілих ОСОБА_6 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Зарічного районного суду м. Сум від 21 квітня 2017 року відносно ОСОБА_37 змінити в частині вирішення цивільного позову.

Стягнути з ОСОБА_17 на користь потерпілого ОСОБА_13 10000 грн. моральної шкоди. Стягнути з ОСОБА_17 на користь ОСОБА_14 2000 грн. моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_17 на користь ОСОБА_14 витрати на оплату правової допомоги в сумі 6000 грн.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

На підставі п.«а» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнити ОСОБА_38 від відбування покарання у виді арешту на строк 15 діб.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4