УХВАЛА
07 листопада 2017 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України,
зареєстрованого та проживаючого за адресою:

за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_7 .
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 просить змінити вирок суду, призначивши йому більш м`яке покарання.
Вироком Шевченківського районного суду міста Києва від 10 листопада 2016 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України та йому призначене покарання у виді одного року шести місяців позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Шевченківського районного суду міста Києва від 07 листопада 2012 року, яким ОСОБА_5 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до трьох років шести місяців позбавлення волі та звільнено умовно достроково від відбування покарання із невідбутим строком дев`ять місяців шістнадцять днів остаточно призначено покарання у виді двох років позбавлення волі.

В доводах апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_5 , не оскаржуючи фактичних обставин злочину, вважає, що судом першої інстанції призначене занадто суворе покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого.

Судом першої інстанції встановлено, що 20 травня 2015 року ОСОБА_5 , перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. О.Ольжича, буд. 14, зустрівся з ОСОБА_8 і побачив у нього гітару марки «Ерірhопе» модель «DК-100».
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 при розмові з ОСОБА_8 попросив у останнього дати йому в тимчасове користування свою гітару. ОСОБА_8 , будучи введеним в оману щодо дійсності намірів ОСОБА_5 і повністю довіряючи останньому, передав йому свою гітару, після чого ОСОБА_5 поїхав додому та повідомив, що згодом поверне ввірене йому майно, тим самим повторно, шляхом обману, заволодів чужим майном, яке належить ОСОБА_8 , чим завдав останньому матеріальну шкоду в розмірі 1300 гривень.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_7 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
В суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_5 просив вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити апеляційним судом виправдувальний вирок щодо нього.
Повноваження суду апеляційної інстанції визначені ст. 407 КПК України. Пунктом 5 ч. 1 вказаної норми закону та ст. 417 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок і закриває кримінальне провадження.
Колегія суддів вважає, що доводи обвинуваченого ОСОБА_5 про те, що він не вчиняв злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, не ґрунтуються на матеріалах провадження.
В суді апеляційної інстанції за клопотаннями захисника ОСОБА_7 суд повторно дослідив докази.
Відповідно до ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
На думку колегії суддів, ухвалюючи вирок щодо ОСОБА_5 , суд в повній мірі дотримався цих вимог закону.
Як вбачається з довідки з ПТ ЗТ «Скарбниця-Ломбард» від 24 грудня 2015 року, ОСОБА_5 дійсно 27 травня 2015 року звертався з приводу закладу гітари, на яку 23 червня 2015 року було звернено стягнення у зв`язку із невиконанням заставодавцем своїх зобов`язань за договором.
Крім того, судом апеляційної інстанції досліджено протокол проведення слідчого експерименту від 24 грудня 2015 року із фототаблицею до нього, який було проведено за участю підозрюваного ОСОБА_5 в присутності понятих, відповідно до якого учасники слідчої дії прибули за адресою, яку вказав підозрюваний: м. Київ, вул. О.Ольжича, буд. 14, де ОСОБА_5 20 травня 2015 року зустрівся із знайомим ОСОБА_8 та у нього з собою була гітара. Надалі ОСОБА_5 повідомив, що він попросив знайомого ОСОБА_8 дати йому дану гітару у користування, при цьому на питання слідчого повідомив, що мав намір нею заволодіти, після чого 27 травня 2015 року заклав дану гітару на власний паспорт до ломбарду.
Крім того, в суді першої інстанції ОСОБА_5 не заперечував, що він взяв від потерпілого гітару 20 травня 2015 року, а вже 27 травня 2017 року заклав її до ломбарду, за що отримав грошові кошти, повідомляючи при цьому потерпілого, що він поверне йому гітару пізніше.
З огляду на це, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідивши обставини злочину, давши належну оцінку всім доказам у їх сукупності, визнавши їх належними та допустимими, дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_5 у повторному заволодінні чужого майна шляхом обману, а тому його доводи про закриття кримінального провадження за відсутністю в його діянні складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, є безпідставними.

Стосовно призначеного покарання колегія суддів зазначає наступне.
Положення ст. 370 КПК України щодо наведення мотивів та підстав для ухвалення судового рішення розповсюджується не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання в разі ухвалення обвинувального вироку.
Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції при вирішенні питання про призначення ОСОБА_5 покарання повною мірою дотримався вимог закону.
Зокрема, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії середньої тяжкості, а також дані про особу обвинуваченого, який неодноразово судимий, за місцем проживання характеризується негативно.

На підставі цього суд дійшов висновку про можливе виправлення ОСОБА_5 лише в умовах ізоляції від суспільства. З таким висновком погоджується колегія суддів.
Колегія суддів зазначає, що призначення покарання носить індивідуальний характер і його вид, розмір визначається з урахуванням положень ст. 65 КК України.
Відповідно до встановлених обставин, ОСОБА_5 вчинив злочин, який відноситься до категорії середньої тяжкості.
Як видно з матеріалів кримінального провадження, обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання судом обґрунтовано не встановлено.
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.
Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_5 неодноразово судимий за вчинення злочинів, передбачених ст. 185 КК України, та знову вчинив злочин проти власності в період невідбутого покарання за попереднім вироком Шевченківського районного суду міста Києва від 07 листопада 2012 року, що, на думку колегії суддів, свідчить про стійке небажання ОСОБА_5 стати на шлях виправлення.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_5 покарання за попередніми вироками не досягли своєї мети щодо виправлення обвинуваченого, відтак підстав для пом`якшення йому міри покарання немає.
Призначивши ОСОБА_5 покарання у виді одного року шести місяців позбавлення волі, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, суд призначив йому строк покарання в межах ближче до мінімального, передбаченого санкцією ст. 185 ч. 2 КК України.
Відповідно до ст. 71 КК України, призначаючи остаточне покарання, суд правильно застосував кримінальний закон та приєднав невідбуте ОСОБА_5 покарання за вироком Шевченківського районного суду міста Києва від 07 листопада 2012 року.

З огляду на викладене, враховуючи, що відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_5 покарання є справедливим та достатнім, а вирок суду законним і обґрунтованим, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Керуючись ст.ст. 376 ч. 2, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 10 листопада 2016 року, яким ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3