АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Єдиний унікальний номер справи: 480/2224/15-к
Номер провадження : 11-кп/791/129/18 Головуючий в І інстанції : ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.286 КК України Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2018 року квітня місяця 02 дня колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого судді : ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

Секретар судового засідання: ОСОБА_5

З участю прокурора: ОСОБА_6

обвинуваченого: ОСОБА_7

захисника: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні в залі Апеляційного суду Херсонської області кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , потерпілої ОСОБА_9 та її представника - ОСОБА_10 , представника потерпілого ОСОБА_11 ОСОБА_12 на вирок Миколаївського районного суду Миколаївської області від 27 вересня 2017 року щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженця селища Надбузьке Миколаївського району Миколаївської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не працюючого, одруженого, раніше не судимого, -

в с т а н о в и л а :

Зазначеним вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.
Строк покарання ОСОБА_7 обчислюється з моменту фактичного затримання.
У задоволенні цивільного позову Прокурора відділу прокуратури Миколаївської області в інтересах держави в особі Департаменту фінансів Миколаївської міської ради до ОСОБА_7 про стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілих від злочину в сумі 7665,66 грн. відмовлено.
Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про стягнення моральної шкоди задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 моральну шкоду в сумі 250000 грн.
В іншій частині позову відмовлено.
Цивільний позов ОСОБА_11 до ОСОБА_7 про стягнення моральної шкоди задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 моральну шкоду в сумі 250000 грн.
В іншій частині позову відмовлено.
Речові докази у даному кримінальному провадженні:
- автомобіль RENAULT DUSTER, державний номер НОМЕР_1 вважається повернутим ОСОБА_13 .
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати за проведення експертиз у сумі 9639,30 грн.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили не обирався.
Вироком суду ОСОБА_7 визнано винним і засуджено за те, що він 26 липня 2015 року, приблизно о 03 годині 45 хвилин, в порушення п. 21.1 Правил дорожнього руху України, перевозив у салоні автомобіля Renault Duster, державний номер НОМЕР_1 , п`ятьох пасажирів, що не відповідає технічним характеристикам даного транспортного засобу та в порушення п.п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, керував вказаним автомобілем у стані алкогольного сп`яніння. Технічно справний автомобіль Renault Duster, державний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_7 , рухався по сухій проїзній частині автодороги Т-1506 «Миколаїв-Доманівка-Берізки» зі сторони с. Сливине Миколаївського району Миколаївської області в напрямку с. Надбузьке Миколаївського району Миколаївської області, в темний час доби, зі швидкістю, відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи № 5335 від 19.10.2015, яка перевищувала 114 - 128 км/год.

Рухаючись у вказаних умовах, на 02 км + 300 м. автодороги Т-1506 «Миколаїв-Доманівка-Берізки», водій ОСОБА_7 грубо порушив вимоги п. 2.3 «б», 12.1, 12.6 (ґ) Правил дорожнього руху України, а саме: проявив неуважність в дорожній обстановці яка склалася, не контролював свій рух, хоча зобов`язаний був постійно його контролювати і мав таку можливість, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміни, не обрав безпечну швидкість руху свого транспортного засобу, перевищив допустиму максимальну швидкість руху на даній ділянці дороги, рухаючись зі швидкістю, яка перевищує 114 - 128 км/год., замість дозволеної Правилами дорожнього руху України 90 км/год, виїхав за межі проїзної частини, праворуч на узбіччя, внаслідок чого, не впоравшись з керуванням, допустив перекидання автомобіля Renault Duster, державний номер НОМЕР_1 .

Відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи № 5335 від 19.10.2015 дана дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок злочинного порушення водієм ОСОБА_7 вимог п. 12.1 та п. 12.6 (ґ) Правил дорожнього руху України, які знаходяться в прямому причинному зв`язку з наслідками, що настали.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля Renault Duster, державний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_14 від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди, а пасажири ОСОБА_15 та ОСОБА_16 отримали тілесні ушкодження.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 1542 від 25.08.2015 смерть ОСОБА_14 настала в результаті механічної асфіксії при здавлені грудної клітини між тупими твердими предметами.

У наслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_15 отримала тілесні ушкодження у вигляді: перелому дужки 3-4 го шийного хребця зліва поперечного і верхнього суглобового відростка третього шийного хребця з антілістезом, компресійні переломи 5-6 го грудного хребця, крайові переломи 2, 3, 4 го грудних хребців, забиті рани лобно-тім`яної області.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 1442 від 22.09.2015 ці тілесні ушкодження відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості.

У наслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_16 отримав тілесні ушкодження у вигляді компресійного перелому 6-го та 7-го грудних хребців, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 1534 від 21.10.2015 відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 , вважає, що вирок незаконним у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

В обґрунтування своїх вимог вказує, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, що встановлені в судовому засіданні, та ґрунтуються на доказах, які відповідно до вимог закону є недопустимими, мають суб`єктивний та упереджений зміст, а також не спростовують тих доводів та обставин, на які посилалася сторона захисту під час розгляду справи як на підставу не винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину.

Суд першої інстанції дослідивши у судовому засіданні докази, які були надані стороною обвинувачення та стороною захисту, не надав їм належної оцінки, що призвело до невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а саме:

Судом першої інстанції не надано оцінки про застосування слідчим під час огляду місця пригоди технічних засобів фіксації, а саме засобів вимірювання, про які відомості в протоколі огляду місця пригоди відсутні взагалі, та на відсутність яких вказувала сторона захисту в клопотанні під час судових дебатів, тобто з протоколу огляду місця пригоди від 26.07.2015 взагалі не відомо, яким чином, та за допомогою яких засобів фіксації проводились заміри, а тому всі числові значення на схемі і в протоколі огляду викликають сумнів в їх достовірності.

З урахуванням того факту, що фототаблиця до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 26.07.2015 визнана судом першої інстанції недопустимим доказом, а оцінки про застосування слідчим під час огляду місця пригоди технічних засобів фіксації судом не надано взагалі, то є підстави визнавати недопустимим доказом увесь протокол огляду місця події від 26.07.2015 з додатками (схема та фототаблиця).

З урахуванням недопустимості в якості доказу протоколу огляду місця події від 26.07.2015 з додатками, які є основою висновків транспортно-трасологічної експертизи №714 від 07.09.2015, та авто технічної експертизи по дослідженню обставин ДТП №5335 від 19.10.2015, суд першої інстанції повинен був визнати недопустимими і інші докази, які ґрунтуються на протоколі огляду з додатками, а саме висновків транспортно-трасологічної експертизи №714 від 07.09.2015, та авто технічної експертизи по дослідженню обставин ДТП №5335 від 19.10.2015.

Надаючи оцінку письмовим доказам, а саме протоколам слідчих експериментів за участю ОСОБА_7 та ОСОБА_17 , суддя суду першої інстанції взагалі не звернув уваги на той факт, що стороною обвинувачення, як і під час огляду місця події, в порушення ч. 3 ст. 107 КПК України не долучила оригінальні примірники технічних носіїв інформації зафіксованої процесуальної дії, резервні копії яких зберігаються окремо, а за таких підстав суду першої інстанції потрібно було визнавати недопустимими доказами протоколи слідчих експериментів за участю ОСОБА_7 та ОСОБА_17 , так як вони одержані з порушенням вимог кримінально-процесуального законодавства.

Як вбачається з документів, які маються в матеріалах кримінального провадження, всі докази вини обвинуваченого ґрунтуються на висновках експертиз, які посилаються на протокол огляду зі схемою, яка є додатком до протоколу та слідчих експериментах. Саме на підставі інформації, яка викладена в цих недійсних через невідповідність їх вимогам нормам КПК України процесуальних документах, і були зроблені всі висновки щодо порушення обвинуваченим Правил дорожнього руху України, що тягне за собою визнання недопустимими і інших доказів, які на них ґрунтуються.

Оцінюючи докази, в їх сукупності, вважає, що зібрані у справі докази не підтверджують вказаного обвинувачення, всі можливості зібрання додаткових доказів вичерпані, а сумніви щодо доведеності обвинувачення усунути неможливо, а тому суд першої інстанції повинен був тлумачити їх на користь обвинуваченого ОСОБА_7 .

Оскільки при розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції стороною обвинувачення не доведено, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 286 КК України, вчинене обвинуваченим ОСОБА_7 , то його слід визнати невинуватим у вчиненні даного кримінального правопорушення та виправдати.

Просить апеляційну скаргу задовольнити, вирок Миколаївського районного суду Миколаївської області від 27 вересня 2017 року щодо ОСОБА_7 скасувати повністю та ухвалити новий вирок, яким визнати невинуватим ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та виправдати у зв`язку з недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Дослідити в судовому засіданні письмові докази: протокол огляду місця події від 26.07.2015 з додатками (схема та фототаблиця); висновки транспортно-трасологічної експертизи №714 від 07.09.2015, та авто технічної експертизи по дослідженню обставин ДТП №5335 від 19.10.2015, протоколи слідчих експериментів за участю ОСОБА_7 та ОСОБА_17 з додатками.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_9 та її представник - ОСОБА_10 , вважають що вирок винесено з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що в мотивувальній частині вироку, у порушення п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, суд визнаючи ОСОБА_7 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, випускає з виду особу потерпілого ОСОБА_14 , який загинув внаслідок винних дій ОСОБА_7 .

ОСОБА_14 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у Миколаївській області, на момент загибелі він був неповнолітнім та перебував у статусі дитини ОСОБА_11 та ОСОБА_18 що не було враховано.

Суд не врахував, що щирого каяття ОСОБА_7 у вчиненому кримінальному правопорушенні не існувало взагалі. Вказане підтверджується тим, що ОСОБА_7 під час судового розгляду справи не вибачився за спричинену загибель ОСОБА_14 перед потерпілими - батьками загиблого.

ОСОБА_7 не виконав своєї обіцянки щодо встановлення пам`ятника загиблому ОСОБА_14 .

ОСОБА_7 не виконав свого обов`язку щодо відшкодування заподіяної моральної шкоди потерпілим ОСОБА_11 та ОСОБА_19 .

Під час судових дебатів ОСОБА_7 відмовився від участі у дебатах, та просив взяти до уваги промову його захисника ОСОБА_20 , яка була направленою на повне виправдання ОСОБА_7 у вчиненому кримінальному правопорушенні з мотивів процесуальної недоведеності вчиненого злочину.

При ухваленні вироку, суд встановив, але не врахував, що ОСОБА_7 раніше тричі піддавався адміністративному стягненню за порушення правил дорожнього руху протягом року, тобто не врахував дані про особу ОСОБА_7 .

26 липня 2015 року ОСОБА_7 діяв як завжди - умисно порушував правила дорожнього руху.

У мотивувальній частині вироку суд зазначає: «Також ОСОБА_7 у судовому засіданні надав суду відомості про те, що він має посвідчення водія з 08.05.2008 року. Водійський стаж приблизно з моменту отримання посвідчення, категорії А, В, С, СІ, він керує транспортними засобами, як легковими так і вантажними, а також спеціальною технікою. Автомобілем Рено керує приблизно з 2011 року. У березні 2015 року ОСОБА_7 повернувся з зони проведення антитерористичної операції і саме з того часу вживає спиртні напої».

Суд встановив, але не врахував, що з березня 2015 року ОСОБА_7 почав вживати спиртні напої.

Помилкове визначення судом обставин, що обтяжують покарання, полягає у залишенні судом без уваги особи потерпілого ОСОБА_14 , який на час загибелі був неповнолітньою дитиною, який у присутності ОСОБА_7 споживав алкогольні напої та у супереч технічним можливостям транспортного засобу був допущений до салону у якості п`ятого пасажира.

Таким чином, судом вирок винесено з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, адже призначено надзвичайно м`яке покарання у вигляді 3-х років позбавлення волі, що є незаконним, враховуючи тяжкість злочину, обставини справи та особу ОСОБА_7 .

Судом не взято до уваги, що потерпілі ОСОБА_11 та ОСОБА_21 та їх представники, вимагали від суду призначити покарання у вигляді восьми років позбавлення волі ,

Вирок ухвалено з порушенням норм матеріального права в частині розгляду цивільного позову.

Потерпіла ОСОБА_21 є цивільним позивачем у кримінальному провадженні. Відповідно до заявлених ним позовних вимог, вона вимагала стягнення моральної шкоди з ОСОБА_7 за спричинену загибель дитини в розмірі 500000 грн.

Ухвалюючи вирок, суд помилково застосовує до виниклих правовідносин ст. 23 та 1167 ЦК України, які є загальними нормами права для відшкодування моральної шкоди.

Шкода була спричинена безпосередньо джерелом підвищеної небезпеки, яким є транспортний засіб Рено Дастер д/н НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_7

Незадоволення спричиненої ОСОБА_18 моральної шкоди в розмірі 500000 гри. за втрату дитини, є протиправним, адже не встановлено, що майновий стан ОСОБА_7 є неналежним чи існують інші підстави для зменшення розміру шкоди, що стягується.

Просить за наслідками апеляційного розгляду скарги представника потерпілої ОСОБА_18 ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_9 , змінити вирок Миколаївського районного суду Миколаївської області від 27 вересня 2017 року по справі №480/2224/15-к за кримінальним провадженням №0000189 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, в частині необґрунтовано м`якого покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, та вважати покарання, яке призначено ОСОБА_7 - у виді 8 (восьми) років позбавлення волі. За наслідками апеляційного розгляду скарги представника потерпілої ОСОБА_18 ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_9 , скасувати вирок Миколаївського районного суду Миколаївської області від 27 вересня 2017 року по справі №480/2224/15-к за кримінальним провадженням №0000189 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчинені злочину, передбаченої о ч. 2 ст. 286 КК України, в частині задоволення цивільного позову потерпілої ОСОБА_9 про стягнення моральної шкоди в розмірі 250000 гри., та ухвалити новий вирок, яким повністю задовольнити позовні вимоги потерпілого.

В апеляційній скарзі представник потерпілого ОСОБА_11 ОСОБА_12 вважає, що такий вирок винесено з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

В обґрунтування своїх вимог вказує на аналогічні підстави за апеляціями потерпілої ОСОБА_9 та її представника - ОСОБА_10 .
Просить за наслідками апеляційного розгляду скарги представника потерпілого ОСОБА_11 ОСОБА_12 в інтересах ОСОБА_11 , змінити вирок Миколаївського районного суду Миколаївської області від 27 вересня 2017 року по справі №480/2224/15-к за кримінальним провадженням №0000189 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, в частині необґрунтовано м`якого покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, та вважати покарання, яке призначено ОСОБА_7 - у виді 8 (восьми) років позбавлення волі. За наслідками апеляційного розгляду скарги представника потерпілого ОСОБА_11 ОСОБА_12 в інтересах ОСОБА_11 , скасувати вирок Миколаївського районного суду Миколаївської області від 27 вересня 2017 року по справі №480/2224/15-к за кримінальним провадженням №0000189 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, в частині задоволення цивільного позову потерпілого ОСОБА_11 про стягнення моральної шкоди в розмірі 250000 грн., та ухвалити новий вирок, яким повністю задовольнити позовні вимоги потерпілого.

На апеляційну скаргу захисника представник потерпілого ОСОБА_12 подав заперечення в яких вказав що доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого не спростовують висновки суду та просив вирок в частині визнання ОСОБА_22 винним залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді доповідача, який виклав суть вироку та доводи апеляції, думку прокурора який просив апеляційні скарги залишити без задоволення, думку обвинуваченого ОСОБА_22 який просив апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 задовольнити, а інші залишити без задоволення, заслухавши сторони в судових дебатах, перевіривши та дослідивши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Як передбачено ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Зі змісту цієї норми вбачається, що обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Як встановлено матеріалами кримінального провадження, судом дотримано вимог ст. 91-93 КПК України, спрямованих на встановлення у справі об`єктивної істини.

Висновок суду про вчинення ОСОБА_22 кримінального правопорушення при обставинах, викладених у вироку, ґрунтується на перевірених і досліджених в судовому засіданні доказах, яким суд дав належну юридичну оцінку та кваліфікація його дій за ч.2 ст. 286 КК України є обґрунтованим.

Посилання захисника в його апеляційній скарзі стосовно недоведеності вини і не винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину не відповідають дійсності, не знаходять свого відображення та спростовуються матеріалами кримінального провадження.

В судовому засіданні обвинувачений свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю, де стверджував що керуючи транспортним засобом, знаходячись в стані сп`яніння не впорався з керуванням та вчинив дорожньо-транспортну пригоду.

Обвинувачений ОСОБА_7 , щиро каявся і дав показання, які за своїм змістом відповідали викладеним у рішенні суду першої інстанції обставинам вчинення кримінального правопорушення.

Окрім повного визнання вини обвинуваченим ОСОБА_7 , його вина в інкримінованому йому злочині, підтверджується дослідженими у судовому засіданні суду першої інстанції доказами, а саме, показаннями потерпілих та свідків.

Потерпілий ОСОБА_16 , будучи допитаним у судовому засіданні, пояснив, що повертаючись з с. Кир`яківка, біля с. Надбузьке Миколаївського району Миколаївської області автомобіль під керуванням ОСОБА_7 почало заносити та розвертати, ОСОБА_7 намагався вирівняти автомобіль, однак він все одне перевернувся. ОСОБА_16 за дорожньою обстановкою не слідкував, однак вказує, що автомобіль їхав приблизно зі швидкістю 100-105 км/год. Автомобіль зупинився на лівій стороні.

Потерпілий ОСОБА_15 будучи допитаною у судовому засіданні, пояснила, що біля с. Надбузьке автомобіль почав входити у поворот приблизно зі швидкістю 100 км/год. У цей же час ОСОБА_23 почула, як ОСОБА_7 закричав ОСОБА_24 . ОСОБА_23 повернула голову та побачила світло фар, після чого їх автомобіль стало розвертати; було відчутно удар та машина почала 3-4 рази перевертатися. ОСОБА_23 пам`ятає, що вдарилася спиною. Коли автомобіль зупинився на лівому боці, ОСОБА_23 опинилася між передніми сидіннями зігнута, ОСОБА_16 намагався її схопити за ребра, але їй було боляче.

Свідок ОСОБА_25 , будучи допитаною у судовому засіданні пояснила, що під час руху, вона почула, що ОСОБА_7 щось закричав, а ОСОБА_26 крикнув Тримайтесь. У цей час автомобіль почало крутити, підкинуло декілька разів і приблизно 4 рази перевернуло. Влада вона не бачила. Також свідок ОСОБА_25 пояснила, що коли вони повертались додому у ОСОБА_27 в руках була скляна пляшка з пивом.

Свідок ОСОБА_28 , будучи допитаним у судовому засіданні пояснив, що вони рухалися приблизно зі швидкістю 100 км/год, з боку с. Сливине, на повороті він побачив світло фар зустрічного легкового авто чорного кольору, який сліпив на секунду, ОСОБА_7 взяв автомобілем правіше, розійшовся з зустрічним авто, однак автомобіль Рено Дастер зачепив правим колесом узбіччя та автомобіль понесло у кювет. Автомобіль вдарило та він три рази перевернувся та зупинився на боку. ОСОБА_28 та ОСОБА_7 вибили лобове скло, витягли ОСОБА_29 та віднесли її у сторону. ОСОБА_26 витяг ОСОБА_30 через бокові двері. ОСОБА_7 та ОСОБА_28 повернулися до автомобіля та зрозуміли, що ОСОБА_31 знаходиться під машиною, а машина лежить на боці. Вони перевернули автомобіль та побачили, що ОСОБА_27 зжало дверцями та маються тілесні ушкодження. Вказував на те, що рішення їхати у автомобілі, під керуванням ОСОБА_7 було всіх.

Крім того вина обвинуваченого ОСОБА_7 підтверджується дослідженими у судовому засіданні суду першої інстанції письмовими та іншими доказами, а саме:

Протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 26.07.2015, проведеного старшим слідчим СУ УМВС України в Миколаївській області, за участю спеціаліста - автотехніка, двох понятих та ОСОБА_7 та схемою до нього. В процесі огляду складена для залучення до протоколу схема. Заяв та зауважень до протоколу не надійшло. (т. 2 а. с. 4-20)

Посилання захисника в його апеляційній скарзі, щодо недопустимості в якості доказу протоколу огляду місця події від 26.07.2015 з додатками, які є основою висновків транспортно- трасологічної експертизи №714 від 07.09.2015, та авто технічної експертизи по дослідженню обставин ДТП №5335 від 19.10.2015 також не відповідають дійсності оскільки суд першої інстанції у своєму вироку зазначив, що з протоколу огляду дорожньо-транспортної пригоди вбачається, що він структурно поділений на частини, яким присвоєно порядковий номер; в межах однієї частини здійснюється заповнення граф, отже в наявності певна послідовність дій слідчого під час проведення огляду та опису процесу виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, що відображено як в протоколі так і в схемі, яку залучено до протоколу, а тому доводи захисника в цій частині є неспроможними.

Твердження в апеляційній скарзі захисника про те, що в протоколі огляду місця події не зафіксовано технічні засоби вимірювання, саме по собі не є підставою про визнання вказаного протоколу недопустимим доказом. При цьому учасники судового провадження не заперечували достовірності даних, щодо ДТП, вказаних у протоколі огляду.

З мотивів викладених вище як протокол так і схема, яка є додатком до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, є допустимими доказами, а тому твердження захисника в цій частині не знаходять свого підтвердження, а висновок транспортно-трасологічної експертизи № 714 від 07.09.2015 та автотехнічної експертизи по дослідженню обставин ДТП № 5335 від 19.10.2015 визнано допустимими доказами.

Що стосується слідчого експерименту то ОСОБА_7 та свідок ОСОБА_28 , добровільно виявили бажання розповісти та показати обставини дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 26.07.2015 року(а.п. 75-93т.2).

Суд взяв до уваги показання осіб, яким безпосередньо відомі обставини ДТП, а саме, обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілих ОСОБА_23 , ОСОБА_16 та свідків ОСОБА_25 , ОСОБА_28 , оскільки вони є послідовними та узгоджуються між собою, а також з документами, наданими сторонами, і не суперечать ним, а тому суд першої інстанції визнав їх правдивими та достовірними.

При цьому самі протоколи слідчого експерименту, схеми та фото таблиці до нього під сумнів ніким не ставились.

Також суд першої інстанції врахував показання потерпілих ОСОБА_32 , та свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_33 , які також узгоджувались з показаннями осіб, які брали участь у справі та документами.

Дослідивши всі обставини кримінального провадження, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненому злочині та кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілим середньої тяжкості тілесні ушкодження, та спричинили смерть потерпілого.

Вирішення судом питання про призначення ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК України.

Згідно з ч. 2 ст. 50 цього Кодексу покарання має на меті не тільки кару, а виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів. Критерієм обрання конкретного заходу примусу, необхідного й достатнього для досягнення вказаної мети, відповідно до визначених у ст. 65 КК України правових орієнтирів є ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Одним із фундаментальних принципів призначення покарання є його справедливість, якої може бути досягнуто лише за умови домірності покарання злочину.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд відповідно до ст. 65 КК України врахував вимоги пунктів 1 та 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», а також характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину, особу обвинуваченого, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, вчинив злочин з необережності, який за місцем проживання, за місцем роботи та за місцем служби характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції в Донецькій та Луганській областях, вчинив злочин вперше, не судимий, раніше тричі піддавався адміністративному стягненню за порушення правил дорожнього руху, визнав свою вину, відшкодував витрати пов`язані з похованням та оплатою поминальних обідів потерпілим ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , а також витрати на лікування ОСОБА_7 та ОСОБА_15 , обставини, які пом`якшують покарання суд визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, обставини, які обтяжують покарання вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння і прийшов до вірного висновку, що для його виправлення та попередження скоєння нових злочинів необхідним і достатнім буде покарання в межах санкції ч.2 ст. 286 КК України, оскільки його виправлення не можливе без реального відбуття покарання. Таке покарання домірне тяжкості злочину і не сприймається явно несправедливим унаслідок м`якості.

Суд першої інстанції реалізуючи принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, врахувавши ступінь тяжкості, обставини злочину, наслідки у вигляді смерті однієї особи та завдання середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень двом потерпілим, особу винного, визначив, що для досягнення мети покарання, яке полягає у карі, виправленні та запобіганні вчиненню нових злочинів, що полягає у передбаченому законом обмеженні прав і свобод ОСОБА_7 та захисту прав потерпілих у вказаному кримінальному провадженні, з огляду на те, що обвинувачений ОСОБА_7 раніше до кримінальної відповідальності не притягався, є особою молодого віку, а отже ще не втрачена можливість соціальної реабілітації та виправлення обвинуваченого у більш короткий строк його ізоляції від суспільства, що також підтверджується засудженням ним своєї протиправної поведінки, яка може свідчити про дійсне прагнення стати на шлях виправлення і перевиховання, а тому виправлення обвинуваченого можливе і без призначення йому максимального строку покарання.
У відповідності до п.3 ст.23 ЦПК України, роз`яснень, що містяться у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» - розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждати, (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав потерпілий, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Суд першої інстанції мотивував своє рішення належним чином щодо часткового задоволення позовних вимог. Як вбачається з матеріалів кримінального провадження суд першої інстанції в своєму рішенні зазначив, що має бути взято до уваги та має бути оцінено судом і надав необхідну оцінку (висновок), оскільки позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, виходячи з принципу розумності, виваженості і справедливості, можуть бути задоволені з урахуванням ступеню вини обвинуваченого у заподіянні шкоди, характеру та обсягу душевних страждань потерпілих, їх тривалості, вимушеності змін в житті, необхідності докладати додаткових зусиль для відновлення стану здоров`я, нормалізації психологічного стану, та зважаючи на надані ними докази.

Судом при стягненні з обвинуваченого моральної шкоди враховано висновки експертів (а.п. 175-206 т. 2), де зазначено про спричинення потеплілим ОСОБА_9 та ОСОБА_11 моральної шкоди та враховано сімейний та майновий стан обвинуваченого який не одружений і не працює.

З таким висновком суду першої інстанції враховуючи усі обставини погоджується і колегія суддів, та вважає, що судом обґрунтовано суму моральної шкоди в розмірі 250000 гривень кожному з потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_11 .
На теперішній час ОСОБА_7 одружений і його дружина вагітна.

Крім того, в апеляціях потерпілої ОСОБА_9 , представників потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_12 не ставилось питання про постановлення нового вироку з призначенням щодо обвинуваченого покарання.

За вищевказаних обставин, апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , потерпілої ОСОБА_9 та її представника - ОСОБА_10 , представника потерпілого ОСОБА_11 ОСОБА_12 на вирок Миколаївського районного суду Миколаївської області від 27 вересня 2017 року щодо ОСОБА_7 не підлягають задоволенню.
Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.404, 405, 407,419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , потерпілої ОСОБА_9 та її представника - ОСОБА_10 , представника потерпілого ОСОБА_11 ОСОБА_12 залишити без задоволення.

Вирок Миколаївського районного суду Миколаївської області від 27 вересня 2017 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, та може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до касаційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Копію судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Судді: ОСОБА_2 /підпис/ ОСОБА_3 /підпис/ ОСОБА_4 /підпис/

З оригіналом згідно:

Суддя: ОСОБА_2