Постанова

Іменем України
22 березня 2018 р.

м. Київ
Справа № 404/7203/15-к

Провадження № 51 1475 км 18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0008384 від 7 вересня 2015 року, щодо
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Українка Кіровоградського району Кіровоградської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 16 вересня 2015 року за ст. 185 ч. 3 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням зі встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки,
за ст. 15 ч. 2, ст. 185 ч. 3 КК України,
за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 05 грудня 2016 року щодо нього.
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21 квітня 2016 року ОСОБА_6 засуджено за ст. 15 ч. 2, ст. 185 ч. 3 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст. 70 ч. 4 КК України ухвалено вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 16 вересня 2015 року щодо ОСОБА_6 виконувати самостійно.

Строк відбуття покарання вказано рахувати з моменту затримання.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь держави 327 гривень 80 копійок процесуальних витрат за проведення судових експертиз.

Прийнято рішення щодо речових доказів.
Вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за те, що він 6 вересня 2015 року приблизно о 23 годині 50 хвилин за попередньою змовою з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 перелізли через паркан на територію ГК «Автолюбителів № 7», який розташований за адресою: м. Кіровоград, вул. 2-га Залізнодорожня, 1, де зламали навісний замок на дверях гаражного приміщення № НОМЕР_1 та, підібравши ключі до дверей, проникли до вказаного приміщення, звідки викрали належне ОСОБА_9 майно, а саме: зварювальний апарат вартістю 2 997 гривень 15 копійок, зварювальний апарат вартістю 3 510 гривень, газовий балон вартістю 800 гривень, компресор вартістю 1 885 гривень, зарядний пристрій вартістю 320 гривень, газовий балон вартістю 800 гривень, три ящики з інструментом, розтяжку гідравлічну, дві валізи, набір голівок торцевих вартістю 5 961 гривня 05 копійок, ущільнювач для дверей вартістю 1 216 гривень, автомагнітолу вартістю 250 гривень, акумуляторну батарею вартістю 150 гривень, акумуляторну батарею вартістю 748 гривень. У подальшому перемістили вказане майно через паркан та перенесли до буд. АДРЕСА_2 , де залишили для подальшого перевезення на належному ОСОБА_6 автомобілі марки «ВАЗ-2109» і збуту, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від їх волі, оскільки вони були помічені громадянами ОСОБА_10 і ОСОБА_11 .
Цим же вироком засуджено ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , судові рішення щодо яких не оскаржуються.
Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 05 грудня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишено без задоволення, вирок суду першої інстанції щодо нього за апеляційною скаргою прокурора змінено: постановлено вважати ОСОБА_6 засудженим за ст. 15 ч. 2, ст. 185 ч. 3 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі ст. 70 ч. 4 КК України постановлено вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 16 вересня 2015 року виконувати самостійно.
Строк відбуття покарання вказано рахувати з моменту затримання.

У решті вирок суду першої інстанції залишено без зміни.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить скасувати вирок суду першої інстанції і ухвалу апеляційного суду у зв`язку з істотним порушенням кримінального процесуального закону й неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та закрити кримінальне провадження щодо нього на підставі ст. 284 ч. 1 п. 2 КПК України за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення. Засуджений указує на те, що вирок суду першої інстанції ґрунтується лише на показаннях ОСОБА_7 , який його оговорив, та на припущеннях. Даючи свою оцінку доказам у справі, засуджений указує на те, що не крав речі з гаражу, а лише допомагав їх транспортувати на прохання ОСОБА_7 . Указує на те, що судом не встановлено та не доведено мотив і мету злочину, а також всі обставини його вчинення, а саме: місце і спосіб вчинення злочину, не підтверджено належність викраденого майна ОСОБА_9 . Зазначає, що всі наведені доводи були викладені в його апеляційній скарзі, однак суд апеляційної інстанції у порушення ст. 419 КПК України не дав на них відповіді, а також безпідставно відмовив у дослідженні обставин та доказів за його клопотанням. Також звертає увагу на те, що при призначенні йому покарання не було враховано, що на його утримані перебуває малолітня дитина і мати пенсійного віку.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор у судовому засіданні вважав касаційну скаргу необґрунтованою і просив залишити її без задоволення.
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Обставини щодо неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, визначення яких дано у статтях 410 та 411 КПК України та на які є посилання в касаційній скарзі, не є відповідно до вимог ст. 438 ч. 1 КПК України предметом дослідження та перевірки касаційним судом.

Відповідно до ст. 94 КПК України оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок. Касаційний суд при перевірці матеріалів кримінального провадження встановив, що суди дотримались вимог зазначеного закону.

На підтвердження винуватості ОСОБА_6 та доведеності його вини у вчиненні злочину, передбаченого ст. 15 ч. 2, ст. 185 ч. 3 КК України, суд обґрунтовано послався на: показання самого ОСОБА_6 , який у судовому засіданні не заперечував, що ввечері 6 вересня 2015 року разом з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на своєму автомобілі марки «ВАЗ-2109» вивозив речі з гаражу; показання ОСОБА_7 , який визнавши повністю вину, розповів всі деталі вчинення злочину спільно з ОСОБА_6 та ОСОБА_8 ; показання ОСОБА_8 , який також не заперечував факт вивезення речей з гаражного приміщення ввечері 6 вересня 2015 року; показання потерпілого ОСОБА_9 про викрадення майна з приміщення його гаражу в автомобільному кооперативі по вул. Залізнодорожній в м. Кіровограді; показання охоронця ОСОБА_12 про факт крадіжки на території автомобільного кооперативу по вул. Залізнодорожній; показання ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , які виявили злочинні дії ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Оцінивши показання ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , а також дані, які містяться у протоколах огляду місця події від 07 вересня 2015 року, суд дійшов обґрунтованого висновку щодо способу вчинення злочину.

Врахував суд першої інстанції і висновки судово-товарознавчої експертизи № 1676 від 14 вересня 2015 року та судово-автотоварознавчої експертизи № 1675 від 23 вересня 2015 року щодо вартості викраденого майна.

Встановивши фактичні обставини, дослідивши та проаналізувавши зібрані докази у їх сукупності, надавши їм належну оцінку, суд дійшов обґрунтованого висновку про вчинення ОСОБА_6 злочину у співучасті з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та правильно кваліфікував його дії за ст. 15 ч. 2 ст. 185 ч. 3 КК України.

Вирок суд за змістом відповідає вимогам ст. 374 КПК України.

Апеляційний суд, розглядаючи кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора, потерпілого ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_13 , доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_6 , які аналогічні доводам його касаційної скарги щодо відсутності в його діях складу злочину та недоведеності обвинувачення, визнав безпідставними, належним чином мотивував своє рішення та зазначив підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Таким чином, апеляційний суд погодився з рішенням суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 15 ч. 2, ст. 185 ч. 3 КК України, виходячи із встановлених обставин та наявних доказів, яким була дана належна оцінка і зроблені правильні висновки.
Зміни до вироку, внесені апеляційним судом, щодо покарання, призначеного ОСОБА_6 судом першої інстанції, ґрунтуються на законі та відповідають вимогам ст. 68 ч. 3 КК України.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Призначене ОСОБА_6 покарання за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів, воно відповідає вимогам ст. 65 КК України.
Доводи засудженого ОСОБА_6 про те, що за відповідним клопотанням судом апеляційної інстанції не було проведено безпосереднє дослідження ряду доказів, правильність оцінки яких судом першої інстанції він ставив під сумнів, безпідставні, оскільки згідно з аудіозаписом судового засідання від 24 листопада 2016 року ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_14 відмовилися від зазначеного клопотання. Крім того, ОСОБА_6 зауважив, що погоджується з будь-яким вироком, але тільки б його не позбавляли волі.
У процесі перевірки матеріалів кримінального провадження колегія суддів не встановила процесуальних порушень при збиранні, дослідженні і оцінці доказів, які б ставили під сумнів обґрунтованість висновків судів про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 15 ч. 2, ст. 185 ч. 3 КК України, та правильність кваліфікації його дій.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування чи зміни судових рішень, також не виявлено.
Враховуючи зазначене, колегія суддів підстав для задоволення касаційної скарги засуджено ОСОБА_6 не знаходить.
Керуючись ст.ст. 436, 438 КПК України, п. 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ, Суд

ухвалив:
Вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 05 грудня 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 без задоволення.
Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3