У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"19" жовтня 2017 р. слідчий суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , секретар судових засідань ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні в м. Києві клопотання слідчого в особливо важливих справах третього слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури м. Києва ОСОБА_4 про заборону користування, розпорядження майном у рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0001135 від 18.11.2016 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 255 КК України,
в с т а н о в и в :
До слідчого судді даного місцевого суду надійшло зазначене клопотання слідчого, яке погоджене з прокурором у провадженні прокурором третього відділу процесуального керівництва прокуратури м. Києва ОСОБА_5 та умотивоване тим, що третім слідчим відділом прокуратури міста Києва проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001135 від 18.11.2016 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 255 КК України, у ході якого встановлено, що організованою групою у складі: начальника управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку головним бухгалтером ГУНП у м. Києві ОСОБА_6 , головного спеціаліста відділу організації оплати праці управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУНП у м. Києві ОСОБА_7 , голови профспілкового комітету первинної профспілкової організації атестованих працівників полку міліції спеціального призначення ОСОБА_8 , командира полку поліції особливого призначення № 2 ГУНП в місті Києві ОСОБА_9 та заступником командира вказаного полку ОСОБА_10 , упродовж 2016-2017 років розроблено та реалізовано злочинну схему привласнення бюджетних грошових коштів на загальну суму 5 841 324,19 грн., що є особливо великим розміром, яка полягає у нарахуванні окремим працівникам полку ППОП № 2 ГУНП в місті Києві грошових коштів для виплати премій та подальшій видачі особовому складу лише половини від нарахованої суми премії, чим спричинено шкоду працівникам полку ПОП № 2 ГУНП в місті Києві.

Так, командиром полку поліції особливого призначення № 2 ГУНП в місті Києві ОСОБА_9 та заступником командира вказаного полку ОСОБА_10 після отримання інформації від начальника управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку головного бухгалтера ГУНП у м. Києві ОСОБА_6 про наявність на рахунках ГУНП в місті Києві грошових коштів для виплати премій особовому складу ГУНП у м. Києві, формувалися списки з довірених осіб особового складу полку ППОП № 2 ГУНП в місті Києві, які скеровувалися головному спеціалісту відділу організації оплати праці управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУНП у м. Києві ОСОБА_7 .

У свою чергу, головний спеціаліст відділу організації оплати праці управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУНП у м. Києві ОСОБА_7 , діючи у складі організованої групи, на підставі отриманих списків особового складу, вносила дані до розрахунково - платіжних відомостей премій, які в подальшому з грошовими коштами доставлялися її батьку - голові профспілкового комітету первинної профспілкової організації атестованих працівників ППОП № 2 ГУ НП у місті Києві ОСОБА_8 в службове приміщення полку ППОП № 2 ГУНП в місті Києві за адресою: АДРЕСА_1 .

У подальшому, голова профспілкового комітету первинної профспілкової організації атестованих працівників ППОП № 2 ГУ НП у місті Києві ОСОБА_8 , перебуваючи в службовому приміщенні полку ППОП № 2 ГУНП в місті Києві за адресою: АДРЕСА_1 , здійснював видачу готівкових грошових коштів у вигляді премії окремим працівникам полку ППОП № 2 ГУНП в місті Києві. При цьому, працівники полку ППОП № 2 ГУНП в місті Києві отримували фактично суму грошових коштів вдвічі меншу, ніж було зазначено у платіжній відомості, в якій вони проставляли власні підписи.

Решта готівкових грошових коштів в сумі 5 841 324,19 грн., упродовж 2016 лютого 2017 років, була розподілена та привласнена вказаною організованою групою у невстановлених досудовим розслідуванням місцях на території міста Києва у складі: начальника управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку головним бухгалтером ГУНП у м. Києві ОСОБА_6 , головного спеціаліста відділу організації оплати праці управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУНП у м. Києві ОСОБА_7 , голови профспілкового комітету первинної профспілкової організації атестованих працівників полку міліції спеціального призначення ОСОБА_8 , а також командира ППОП № 2 ГУНП в місті Києві ОСОБА_9 та заступника командира вказаного полку ОСОБА_10 , чим спричинено шкоду працівникам полку ПОП № 2 ГУНП в місті Києві на вказану вище суму.

Таким чином, на думку слідства, своїми умисними діями ОСОБА_8 вчинив привласнення чужого майна, яке перебувало у його віданні, зловживаючи своїм службовим становищем, в особливо великих розмірах, організованою групою, тобто злочин, передбачений ч. 5 ст. 191 КК України.

Обставини, що дають підстави підозрювати ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, підтверджуються наступними матеріалами досудового розслідування: показаннями свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , іншими показами свідків, показаннями потерпілих; протоколом затримання ОСОБА_8 в порядку ст. 208 КПК України; протоколами обшуків від 10.02.2017; аудиторським звітом Головного управління Національної поліції у м. Києві за період з 07.11.2015 по 10.02.2017 на предмет дотримання законодавства щодо нарахування та виплати заробітної плати, а також премій (в тому числі в готівковій формі) особовому складу Головного управління Національної поліції у м. Києві; судово-економічною експертизою, за результатами проведення аудиторського звіту Головного управління Національної поліції у м. Києві за період з 07.11.2015 по 10.02.2017 на предмет дотримання законодавства щодо нарахування та виплати заробітної плати, а також премій (в тому числі в готівковій формі) особовому складу Головного управління Національної поліції у м. Києві; протоколами проведення негласних слідчих (розшукових) дій; іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

17.02.2017 ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва накладено арешт на автомобіль марки Mazda 6, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_8 та вилучений 10.02.2017 під час проведення обшуку.

У слідства є достатні підстави вважати, що вказаний автомобіль марки Mazda 6, реєстраційний номер НОМЕР_1 є доказом розслідуваного злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, тобто вказаний транспортний засіб здобутий злочинним шляхом, з огляду на, що заявник з посиланням на норми ст. 170 КПК України клопоче дане клопотання задовольнити та заборонити користування, розпорядження майном, а саме автомобілем марки «Mazda 6», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_8 , вилучений 10.02.2017 під час проведення обшуку, у рамках цього провадження.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав у повному обсязі, просив задовольнити з підстав викладених у його мотивувальній частині.

Крім того зауважив, що дійсно арешт на вказаний ТЗ, у цей період, накладено, згідно ухвали слідчого судді від 17.02.2017, а тому в даному клопотанні ними порушується лише питання визначення заборони у межах дії цього виду заходу забезпечення кримінального провадження, у порядку ст. 170 КПК України, шляхом позбавлення права на користування та розпорядження, бо, у супереч п. 4 ч. 5 ст. 173 даного Кодексу, в судовому рішенні про арешт про будь-які заборони не йдеться, що не кореспондується з нормами ч. 11 ст. 170 даного Кодексу, тож слідчий суддя дослідивши надане клопотання на відповідність КПК України, заслухавши доводи прокурора, приходить до наступного.

Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України (ст. 1 КПК України).
Зокрема, питання застосування заходів забезпечення кримінального провадження, до яких відноситься і арешт майна, регламентовані Главою 10 - заходи забезпечення кримінального провадження і підстави їх застосування та Главою 17 арешт майна КПК України.
Так, дані положення кримінального процесуального законодавства України вказують на те, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом (ст. 132 КПК України).
Клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування (ст. 132 КПК України).
З урахуванням того, що заходами забезпечення кримінального провадження є: 1) виклик слідчим, прокурором, судовий виклик і привід; 2) накладення грошового стягнення; 3) тимчасове обмеження у користуванні спеціальним правом; 4) відсторонення від посади; 4-1) тимчасове відсторонення судді від здійснення правосуддя; 5) тимчасовий доступ до речей і документів; 6) тимчасове вилучення майна; 7) арешт майна; 8) затримання особи; 9) запобіжні заходи (ст. 131 КПК України).
В ході судового розгляду встановлено, що 17.02.2017 ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва накладено арешт на автомобіль марки Mazda 6, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_8 та вилучений 10.02.2017 під час проведення обшуку.

При цьому, в судовому рішенні про арешт про будь-які заборони передбачені п. 4 ч. 5 ст. 173 КПК України не йдеться, з огляду на, що клопотання заявника про визначення заборон до уже арештованого майна фактично обумовлюється недоліками резолютивної частини судового рішення, яким було арештовано ТЗ, а саме, у ньому прямо не вказано, який застосовано вид позбавлення права власника майна на відчуження, розпорядження та/або користування арештованим майном, тобто ТЗ.
Однак, відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади», судові рішення вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Салов проти України» від 06.09.2005, одним із основних аспектів принципу верховенства права є принцип правової впевненості, який передбачає, що коли рішення суду стало остаточним, воно не може бути піддано сумніву будь-яким іншим рішенням суду.
З огляду, на що доводи заявника з цього питання слідчим суддею сприймаються фактично, як оскарження самого рішення слідчого судді про арешт майна, однак дане питання належить до компетенції суду апеляційної інстанції, а не слідчого судді у порядку ст. 170 КПК України, адже, саме у компетенції суду апеляційної інстанції є питання перевірки факту відповідності висновків суду та висновків слідчого судді щодо питання правильності застосування закону України про кримінальну відповідальність, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам справи, у той час, як слідчий суддя аналізує питання самої обґрунтованості та потреби заходу, а не відповідності висновків слідчого судді щодо питання правильності застосування закону України про кримінальну відповідальність, у цій же ситуації, заявник прямо вказує, у своїх доводах на те, що слідчий суддя не застосував закон, який підлягав застосуванню, а саме п. 4 ч. 5 ст. 173 КПК України, та неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту у питанні застосування ч. 11 тієї ж статті вказаного Кодексу.
Апріорі, КПК не передбачає можливості звернення із окремим клопотанням про встановлення заборон на користування та розпорядження уже арештованим майном, а тому слідчий суддя, ,уважає, що заявник діючих положень кримінального процесуального законодавства України не дотримався та подав клопотання про застосування заходу забезпечення кримінального провадження, якого не існує.
У той же час, п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України регламентовано, що слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні,
Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК України).
У цьому випадку, заявник просить застосувати до підозрюваного, як учасника кримінального провадження, не належну правову процедуру в частині заходів забезпечення кримінального провадження.
Як наслідок з огляду на наведене, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, які йому відомі, на час розгляду скарги, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку вважає, що дане клопотання заявника задоволенню не підлягає з вищевказаних передумов, бо мета, яку прагнуть досягти прямо суперечить положенням національного законодавства та принципам верховенства права.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1-29, 131-132, 170-173, 309, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя

п о с т а н о в и в :
У задоволенні клопотання слідчого в особливо важливих справах третього слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури м. Києва ОСОБА_4 про заборону користування, розпорядження майном у рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0001135 від 18.11.2016 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 255 КК України, - відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Слідчий суддя: ОСОБА_1