АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1876/17 Справа № 185/5663/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 листопада 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів: - ОСОБА_3

- ОСОБА_4

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі матеріали кримінального провадження №0001516 за апеляційною скаргою прокурора, який приймав участь при розгляді справи у суді першої інстанції на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 серпня 2017 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Павлоград, Дніпропетровської області, українця, громадянина України, не працюючого, маючого на утриманні неповнолітню доньку, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого:

обвинуваченого у вчиненні злочину передбаченого ст. ст. 185 ч. 1, 185 ч. 2 КК України

учасники судового провадження :

прокурор - ОСОБА_7 ,

потерпілого - ОСОБА_8

обвинувачений - ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА :

Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 серпня 2017 року ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі, за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ч. 1 ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим терміном 1 (один) рік з покладенням обов`язків передбачених п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Вирішено питання стосовно процесуальних витрат.

Вирішено питання про речові докази в порядку ст. 100 КПК України.

ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за вчинення злочинів за таких обставин: 26 травня 2017 року приблизно о 07.42 год. він знаходячись за місцем своєї роботи, у приміщенні роздягальні адміністративно-побутового комплексу виробничого структурного підрозділу «Шахтоуправління імені Героїв Космосу» ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», розташованого по вул. Шахтарська,10, в с. Вербки Павлоградського району Дніпропетровської області, таємно викрав в ОСОБА_8 мобільний телефон марки «Самсунг гелексі J2pPrime» вартістю 2974 грн з сім-картою оператора мобільного зв`язку МТС, та з місця події з викраденим майном зник, спричинивши потерпілому ОСОБА_8 матеріальний збиток на суму 2974 гривні.

Крім того, ОСОБА_6 , продовжуючи свою злочинну діяльність, 29 травня 2017 року приблизно о 07.47 год. знаходячись за місцем своєї роботи, у приміщенні роздягальні адміністративно-побутового комплексу виробничого структурного підрозділу «Шахтоуправління імені Героїв Космосу» ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», розташованого по вул. Шахтарська,10, в с. Вербки Павлоградського району Дніпропетровської області, таємно, повторно, викрав в ОСОБА_9 мобільний телефон марки «Леново S860» вартістю 1111 гривень з сім-картою оператора мобільного зв`язку МТС, та з місця події з викраденим майном зник, спричинивши потерпілому ОСОБА_9 матеріальний збиток на суму 1111 гривню.

Не погоджуючись з вказаним вироком прокурор, який приймав участь при розгляді справи у суді першої інстанції подав апеляційну скаргу в якій не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення, встановлені судом і викладені у вироку, доведеність винуватості у вчиненні злочину і правильність кваліфікації його дій, просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Так санкція ч. 1 ст. 185 КК України передбачає наступні види покарань: штраф, громадські роботи, виправні роботи, арешт і позбавлення волі. Ухвалюючи вирок суд першої інстанції призначив за ч. 1 ст. 185 КК України ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі, яке не передбачено санкцією вищевказаної статті Кримінального Кодексу України.

Крім того вважає, призначене судом першої інстанції покарання занадто м`яким. Судом в достатній мірі не враховані тяжкість вчинених злочинів, особа обвинуваченого, кількість епізодів. Просить вирок суду скасувати та ухвалити свій вирок яким призначити покарання обвинуваченому ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 185 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ч. 1 ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з іспитовим терміном три роки з покладенням обов`язків передбачених п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

В ході апеляційного розгляду прокурор, підтримав свою апеляційну скаргу, просив її задовольнити у повному обсязі.

Обвинувачений та потерпілий заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора в частині посилення покарання та не заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора в частині призначення покарання з випробуванням.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду Дніпропетровської області, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, а також про юридичну кваліфікацію його дій є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджені представленими у справі доказами, належно оцінені та викладені у вироку, ніким з учасників судового процесу не оспорюються, а тому не є предметом апеляційного розгляду.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винність обвинуваченої та на кваліфікацію його дій, не виявлено.

Відповідно до ст. 409 КПК України самостійними підставами для скасування вироку є неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Згідно зі статтею 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є: незастосування судом закону, який підлягає застосуванню; застосування закону, який не підлягає застосуванню; неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту; призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність.

За вимогами ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 421 КПК України обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, збільшити суми, які підлягають стягненню, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.

Доводи прокурора про призначення судом першої інстанції покарання не передбаченого санкцією ч. 1 ст. 185 КК України є слушними, обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Санкція ч. 1 ст. 185 КК України передбачає наступні види покарань: штраф, громадські роботи, виправні роботи, арешт і позбавленням волі.

Разом з тим, суд першої інстанції, ухвалюючи вирок, призначив ОСОБА_10 , покарання за ч. 1 ст. 185 КК України у виді обмеження волі. Тобто, призначив ОСОБА_10 покарання яке не передбачено санкцією ч. 1 ст. 185 КК України.

Що стосується доводів прокурора про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення через м`якість то колегія суддів вважає їх обґрунтованими та вмотивованими, але підлягаючими задоволенню частково виходячи з наступного.

Так, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів відповідно до ст. 12 КК України, особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, кількість епізодів злочинної діяльності, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Згідно зі статтею 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Відповідно до статті 65 КК України суди, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку повинні враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, які пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно з п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.

При призначенні ОСОБА_6 покарання суд першої інстанції зазначені вимоги закону у повному обсязі не виконав та призначив обвинуваченому покарання, яке не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та даним про його особу.

Як вбачається з вироку, при призначенні ОСОБА_6 покарання суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінальних правопорушень, які відповідно до статті 12 КК України, є злочинами середньої тяжкості, належним чином прийняв до уваги дані про особу обвинуваченого, але не в достатній мірі врахував кількість епізодів злочинної діяльності та дійшов хибного висновку про можливість виправлення ОСОБА_6 у разі призначення йому покарання у виді обмеження волі.

Ухвалюючи новий вирок та вирішуючи питання про призначення ОСОБА_6 покарання, колегія суддів, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості кримінальних правопорушень які згідно зі статтею 12 КК України, класифікуються як злочини середньої тяжкості, конкретні обставини вчинення кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має на утриманні малолітню дитину, за місцем проживання характеризується позитивно обставини які пом`якшують покарання щире каяття та відшкодування завданої злочинами шкоди та відсутність обставин які обтяжують покарання, та приходить до висновку про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі, але зі строком мінімально встановленим санкціями ст. ст. 185 ч. 1, 185 ч. 2 КК України для даного види покарання та без ізоляції його від суспільства з встановленням іспитового строку відповідно до вимог ч. 1 ст. 75 КК України.

Виходячи з наведеного, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України, колегія суддів визнає вирок щодо ОСОБА_6 таким, що підлягає скасуванню в частині призначеного покарання, через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення і даних про особу обвинуваченого, внаслідок незастосування закону України про кримінальну відповідальність із постановленням нового вироку.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 420, 421 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу прокурора, який приймав участь при розгляді справи у суді першої інстанції задовольнити частково.

Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 серпня 2016 року в частині призначеного ОСОБА_6 покарання скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. ст. 185 КК України у виді 1 (одного) року позбавлення волі, за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання ОСОБА_6 у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

Відповідно до ч.1 ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням на 2 (два) роки.

На підставі п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 обов`язки повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, куди періодично з`являтись для реєстрації.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений у касаційному порядку в судову палату у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців, з дня проголошення вироку судом апеляційної інстанції.

.

Судді Апеляційного суду

Дніпропетровської області