справа № 462/2493/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 вересня 2017 року Залізничний районний суд м. Львова у складі
головуючого-судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3

потерпіла ОСОБА_4

представник потерпілої ОСОБА_5

захисник ОСОБА_6

обвинувачений ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові кримінальне провадження №0000246 відносно:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Костянтинівка, Донецької області, українця, громадянина України, з середньою освітою, працюючого в ТзОВ „Успіх БМ на посаді водія маршрутного таксі, одруженого, на утриманні має малолітню дитину, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2
за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,
ВСТАНОВИВ:
16.02.2016, приблизно о 17 годині 40 хвилин, ОСОБА_7 , керуючи автобусом марки «БАЗ А079», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись по проїзній частині дороги вул. Городоцькій у напрямку виїзду за межі м. Львова, біля буд. №210, порушив чинні вимоги ПДР України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року зі змінами та доповненнями відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №136 від 06.03.2013 року, а саме: Р.1.п.1.5, Р.2 п.2.3 п.п. б і д, Р.8 п.8.7.3 п.8.10, Р.12 п.12.3 та Р.18 п.18.4 ПДР України, що проявилось у тому, що він був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну, створив загрозу безпеці дорожнього руху, при виникненні небезпеки для руху, не вжив заходів для зменшення швидкості, наближаючись до регульованого пішохідного переходу, перед яким у крайній правій смузі руху на червоне світло світлофора зупинився транспортний засіб, що навпроти буд. № 210 вул. Городоцька, не зупинився перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), а продовжив рух через регульований пішохідний перехід на заборонений сигнал світлофорного об`єкту, при цьому не надав дорогу пішоходу ОСОБА_4 , яка в цей час переходила регульований пішохідний перехід справа на ліво по напрямку руху автобуса, для якої могла бути створена небезпека, внаслідок чого відбулася дорожньо-транспортна пригода наїзд на пішохода, в результаті якого пішохід ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження.
Внаслідок порушення водієм ОСОБА_7 вимог правил дорожнього руху України пішохід ОСОБА_4 згідно висновку судово-медичної експертизи № 126/2016 від 24.03.2016 отримала наступні тілесні ушкодження: поєднана травма тіла у вигляді перелому кісток склепіння та основи черепу справа із забоєм головного мозку, множинних ран та саден на голові, закритих переломів 8, 9, 10 ребер зліва із забоєм легень, поступленням крові та повітря у плевральну порожнину, розчавлення селезінки зі значною внутрічеревною кровотечею. Вказані тілесні ушкодження заподіяні тупими предметами, могли утворитись 16 лютого 2016 року в момент дорожньо-транспортної пригоди. Вищевказана травма була небезпечною для життя в момент заподіяння та відноситься до тяжкого тілесного ушкодження.
Таким чином, ОСОБА_7 16.02.2016, приблизно о 17 годині 40 хвилин, керуючи автобусом марки «БАЗ А079», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись по проїзній частині дороги вул. Городоцькій у напрямку виїзду за межі м. Львова, біля буд.№ 210 грубо порушив правила дорожнього руху та скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_4 , яка отримала тяжкі тілесні ушкодження.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у скоєнні злочину при вищевикладених обставинах визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому, та пояснив, що все відбувалося саме так, як вказано в обвинувальному акті. Допитана потерпіла ОСОБА_4 , підтвердила вищевикладені обставини, та зазначила про моральні страждання, спричинені їй злочином.
Крім повного визнання своєї вини обвинуваченим, його вина підтверджується іншими доказами у справі стосовно фактичних обставин справи, які ніким з учасників процесу не оспорюються та останні правильно розуміють зміст цих обставин, та за згодою учасників судового провадження, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України судом не досліджувались.

Дії ОСОБА_7 вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України, оскільки він керучи транспортним засобом, вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху, що заподіяли потерпілої тяжкі тілесні ушкодження.

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого суд відносить щире каяття у скоєному, усунення заподіяної матеріальної шкоди. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.
Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує суспільну небезпеку скоєного, обставини і характер скоєного кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, обставини, що впливають на його відповідальність, висновок органу пробації, особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який є громадянином України, раніше не судимим, не перебуває на обліку у нарколога та психіатра, наявності у нього прав на управління категорією транспортних засобів категоріями: B, C, D, E, посаду водія маршрутного таксі, одружений, має дитину - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто таку, якої на день набрання чинності Закону України „Про амністію у 2016 році» не виповнилось 18 років, думки потерпілої про призначення обвинуваченому без позбавлення волі покарання.

З огляду на професію обвинуваченого на думку суду не варто його позбавляти права керування транспортними засобами.

Крім того, суд враховує, що п. «в» ст.1 Закону України „Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року передбачає звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, які не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилось 18 років.

У зв`язку з чим, суд вважає необхідним обвинуваченого ОСОБА_7 , за п. «в» ст.1 Закону України „Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року звільнити від відбуття призначеного покарання у виді позбавлення волі.

Потерпілою заявлений цивільний позов про стягнення моральної шкоди на суму 150.000 гривень. Обвинувачений визнав цивільний позов частково на суму 30.000 гривень.

Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
З огляду на змагальність кримінального процесу, що передбачена ст. 22 КПК України, стороною захисту не доведені правові підстави володіння транспортним засобом з боку інших осіб, що не залучені до справи, а не обвинуваченого. Крім того відповідно, до оголошених матеріалі кримінального провадження транспортний засіб наданий на зберігання власнику ОСОБА_7 .
Вирішуючи питання про розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер правопорушення, глибину душевних страждань потерпілої, ступень вини обвинуваченого, який завдав моральної шкоди потерпілої з урахуванням вимог розумності та справедливості, вважає, що вимоги потерпілої у частині стягнення з обвинуваченого моральної шкоди є частково обґрунтованими, так як потерпілій завдано моральної шкоди, яка виражається у фізичному болі і стражданнях від спричинених внаслідок ДТП тілесних ушкоджень, тривалому лікуванні у медичних закладах, втратою органу, хвилювання за своє здоров`я, та за можливість в подальшому народити дитину. При таких обставинах суд вважає доказаним факт спричинення потерпілій ОСОБА_4 моральної шкоди, та вважає що розмір цієї шкоди повинен становити 100.000 гривень, які слід стягнути з обвинуваченого на користь потерпілої.

Долю речових доказів суд вирішує згідно ч.9 ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати за залучення експертів при проведенні експертиз по справі складають 6.238 грн. 15 коп., суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь держави згідно ч.2 ст. 124 КПК України, оскільки їх розмір підтверджений довідками експертних установ. З огляду на недоведеність підстав для зменшення розміру процесуальних витрат, на думку суду ст. 119 КПК України в даній справі застосованню не підлягає.

Керуючись ст. 86, 118, 124, 368, 370-374 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ :
ОСОБА_7 визнати винним за ч. 2 ст. 286 КК України і призначити йому покарання у вигляді ТРЬОХ років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами.

Звільнити ОСОБА_7 від відбуття призначеного покарання у виді позбавлення волі за ч. 2 ст. 286 КК України на підставі ст. 86 КК України та п. «В» ст. 1 Закону України „Про амністію у 2016 році" від 22 грудня 2016 року.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_4 моральну шкоду на суму - 100.000 грн.

Стягнути з ОСОБА_7 процесуальні витрати в розмірі 6.238 грн. 15 коп.на користь держави.

Речовий доказ автобус марки «БАЗ А079», реєстраційний номер НОМЕР_1 повернути володарю - ОСОБА_7 , після набрання вироком чинності.

Речовий доказ CD-R диск з відеофіксацією ДТП 16.02.16 року залишити в матеріалах кримінального провадження протягом усього строку його зберігання.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя

Оригінал вироку.