АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 541/399/17 Номер провадження 11-кп/786/568/17Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія ч.2 ст. 389 КК України НТ
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 жовтня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних
справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000139 за апеляційною скаргою прокурора Миргородської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_8 на вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 21 березня 2017 року,

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миргород, Полтавської області, який проживає АДРЕСА_1 , раніше судимого
30.11.2016 Миргородським міськрайонним судом Полтавської області за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді 80 годин громадських робіт.
визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 389 КК України до покарання у виді 3 місяців арешту.
В порядку ст. 71 КК України за сукупністю, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання, призначеного 30.11.2016 Миргородським міськрайонним судом Полтавської області і остаточно визначено йому покарання у виді 3 місяців 5 діб арешту.
Згідно вироку суду ОСОБА_7 визнаний винуватим та засуджений за те, що він, будучи засудженим 30.11.2016 Миргородським міськрайонним судом Полтавської області за ч.1 ст. 185 КК України до покарання у виді 80 годин громадських робіт, знаючи порядок, умови відбування цього покарання та про наслідки ухилення від відбування покарання, умисно без поважних причин, ухилився від його відбування, яке він повинен був відбувати в КП «Комбінаті благоустрою та озеленення», починаючи з 16 січня 2017 року так і не приступивши до роботи.
Крім того, без поважних на те причин ОСОБА_7 на виклики 18 січня, 23 січня, 27 січня та 10 лютого 2017 року до Миргородського міськрайонного відділу з питань пробації Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України не з`явився.
Також, будучи попереджений про кримінальну відповідальність за ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт 3 та 14 лютого 2017 року ОСОБА_7 так і не приступив до виконання покарання, допустивши тим самим ухилення від відбуття покарання у виді громадських робіт.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичних обставин провадження, просить змінити вирок суду та визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, а саме за ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт та призначити покарання у виді 3 місяців арешту.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків частково приєднати невідбуту частину покарання, призначеного 30.11.2016 Миргородським міськрайонним судом Полтавської області і остаточно визначити ОСОБА_7 покарання у виді 3 місяців 5 днів арешту.
Свої вимоги прокурор мотивує тим, що суд дії обвинуваченого кваліфікував за ч. 2 ст. 389 КК України як ухилення від відбування громадських робіт особою засудженою до цього покарання, у той час як на час вчинення злочину та ухвалення вироку диспозиція ч.2 ст. 389 КК України передбачала покарання за ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який не підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченого, який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції дійшов такого висновку.
Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Подія злочину, доведеність винуватості ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 389 КК України за обставин встановлених судом в апеляційній скарзі не оскаржуються.

Відповідно до диспозиції ч. 2 ст. 389 КК України відповідальність настає, за ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт.
Ухвалюючи обвинувальний вирок суд першої інстанції встановивши обставини провадження, правильно зазначив ч. 2 ст. 389 КК України за якою необхідно кваліфікувати дії обвинуваченого. Разом з тим помилково вказав про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_7 за ухилення від відбування громадських робіт особою засудженою до цього покарання, у той час як на час вчинення злочину та ухвалення вироку диспозиція ч.2 ст. 389 КК України передбачала покарання за ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт. У зв`язку з цим та з урахуванням вимог апелянта, приписів п. 4 ч. 1 ст. 408 КПК України вирок підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України колегія суддів,

УХВАЛИЛА :
Апеляційну скаргу прокурора Миргородської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 21 березня 2017 року щодо ОСОБА_7 змінити, кваліфікувати дії ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 389 КК України, як ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт.
У іншій частині вирок залишити без змін.
СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4