Справа №580/793/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/643/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Ухилення від покарання, не пов`язаного з позбавленням волі
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 грудня 2017 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 580/793/17 за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_6 на вирок Лебединського районного суду Сумської області від 31 травня 2017 року, за яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Будилка Лебединського району Сумської області, мешканка АДРЕСА_1 , раніше судима

визнана винуватою в пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.389 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:
В поданій апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_6 просить змінити вирок суду та пом`якшити покарання, оскільки суд першої інстанції в недостатній мірі врахував те, що від злочину не настало тяжких наслідків та не завдано матеріальної шкоди, що вона повністю визнала свою вину і щиро розкаялася, знаходилася на лікарняному та потребує лікування в подальшому, не працювала у зв`язку із скороченням на роботі, її чоловік помер.

За вироком Лебединського районного суду Сумської області від 31.05.2017 ОСОБА_9 була визнана винуватою в пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.389 КК України та їй призначено покарання у виді арешту на строк три місяці. На підставі ч.1 ст.71 і ст.72 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Лебединського районного суду Сумської області від 21.02.2017 у виді десяти днів арешту та остаточно призначено покарання у виді арешту на строк три місяці десять днів.

Відповідно до вироку суду ОСОБА_9 , будучи засудженою Лебединським районним судом Сумської області від 21.02.2017 за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді ста двадцяти годин громадських робіт та будучи ознайомленою з умовами і порядком відбування покарання, а також попередженою про кримінальну відповідальність за ухилення від його відбування, була направлена до КП «Комбінат благоустрою» Лебединської міськради для відбування покарання, де 12.04.2017 її було залучено до виконання громадських робіт та складено графік роботи в період часу з 12.04.2017 по 30.04.2017 по чотири години в день. Проте, обвинувачена не стала відбувати покарання належним чином, не маючи на те поважних причин, та 05.05.2017 надала письмове пояснення працівникам районного відділу пробації в якому відмовилась відбувати покарання у виді громадських робіт. З призначених судом ста двадцяти годин громадських робіт в період часу з 12.04.2017 по 17.05.2017 ОСОБА_9 відпрацювала лише шістнадцять годин.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи прокурора ОСОБА_8 про залишення вироку суду без змін, а апеляційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вказана вище апеляційна скарга обвинуваченої задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.389 КК України, за обставин, викладених у вироку, в апеляційній скарзі не оскаржуються.

Що стосується доводів обвинуваченої про порушення судом вимог кримінального закону при призначенні покарання та, як наслідок, визначення останній занадто суворого покарання, то вони, на думку колегії суддів, є необґрунтованими та не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Так, у відповідності до вимог ст.ст.50 і 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, і при його призначенні суд повинен враховувати як ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу винуватого, так і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

З вироку вбачається, що призначаючи ОСОБА_9 покарання, судом першої інстанції було враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, відсутність матеріальної шкоди та тяжких наслідків, повне визнання обвинуваченою своєї вини та її щире каяття.

Крім того, судом першої інстанції були взяті до уваги і дані про особу обвинуваченої, зокрема її матеріальний та сімейний стан, а також стан здоров`я та характеристику.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченої про те, що вона не була працевлаштована через скорочення на роботі, то вони не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки ця обставина істотно не впливає на визначення виду і розміру покарання та повинна враховуватися у сукупності з усіма іншими обставинами провадження, з якими кримінальний закон пов`язує призначення покарання.

Таким чином, визначивши ОСОБА_9 покарання у виді арешту, суд першої інстанції дотримався загальних засад призначення кримінального покарання, зокрема принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, в повній мірі врахував положення ст.ст.65-66 КК України, що знайшло своє відображення у вироку з наведенням відповідних мотивів.

Призначене обвинуваченій покарання, на переконання колегії суддів, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, характеру й тяжкості вчиненого нею діяння, є справедливим за своїм видом і розміром, а також необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_9 та попередження нових злочинів.

На підставі викладеного, колегія суддів не вбачає будь-яких законних підстав для пом`якшення покарання, як про це поставлене питання в апеляційній скарзі обвинуваченою, оскаржене судове рішення є належним чином обґрунтованим та вмотивованим, внаслідок чого воно підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418 і 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:
Вирок Лебединського районного суду Сумської області від 31 травня 2017 року відносно ОСОБА_10 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 на цей вирок без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4