Ухвала іменем україни 08 вересня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 28 липня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21 жовтня 2016 року відмовлено у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 на постанову старшого слідчого СВ прокуратури Черкаської області ОСОБА_6 від 28 липня 2016 року про закриття кримінального провадження № 0000297 від 26 грудня 2014 року.
Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 28 липня 2017 року вищезазначену ухвалу районного суду залишено без змін, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 без задоволення.

Як вбачається із змісту касаційної скарги, скаржник порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду. Як на підстави для прийняття такого рішення посилається на те, що розгляд апеляційної скарги відбувся за відсутності потерпілого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 , які належним чином не були повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду.

Заслухавши доповідь судді, розглянувши наведені в касаційній скарзі доводи, дослідивши додану до неї копію судового рішення, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити у зв`язку із тим, що оскаржуване судове рішення не є предметом розгляду суду касаційної інстанції.
Згідно з ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Як визначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 травня 2010 року у справі «Пелевін проти України» (пункт 27), що держава, яка створює суди апеляційної чи касаційної інстанцій, має забезпечити, щоб особи, які відповідають перед законом, мали можливість користуватись всіма фундаментальними гарантіями статті 6 Конвенції в провадженнях у цих судах (див., наприклад, рішення у справі «Делкурт проти Бельгії» (Delcourt v. Belgium), від 17 січня 1970 року, пункт 25, Серія А, № 11). Суд повторює, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (див., наприклад, рішення у справі «Ашінгдан проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), від 28 травня 1985 року, пункт 57, Серія А, № 93).

А нормами КПК України чітко визначений порядок розгляду скарг слідчим суддею та оскарження його рішень в апеляційному порядку.

Так, згідно з ч. 4 ст. 424 КПК України ухвала слідчого судді після її перегляду в апеляційному порядку, а також ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги на таку ухвалу з прийняттям рішення по суті апеляційних вимог оскарженню в касаційному порядку не підлягають.

Отже, ОСОБА_4 подав касаційну скаргу на судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню.
Таким чином, відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга подана на судові рішення, які не підлягають оскарженню в касаційному порядку.

Керуючись пунктом 1 частини 2 статті 428 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 28 липня 2017 року.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_7 ОСОБА_8 ОСОБА_9 Суржок