АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1087/17 Справа № 205/6446/14-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати по кримінальним справам апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

адвоката ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора Дніпропетровської області місцевої прокуратури № 4 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 21 грудня 2016 року, -

В с т а н о в и л а:
цим вироком

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпрі, громадянина України, маючого середню освіту, одруженого, маючого від шлюбу неповнолітню дочку, 2009 року народження, не працюючого, проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останні рази:
- вироком Ленінського районного суду від 23 квітня 2010 року за ст.ст. 186 ч. 2, 71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, звільненого 30 квітня 2014 року умовно-достроково на 4 місяці 14 днів;
- вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 серпня 2016 року за ст. 190 ч. 2 КК України до 1 року обмеження волі.
засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України до 5 років 3 місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком Ленінського районного суду від 23 квітня 2010 року, та за сукупністю вироків призначено ОСОБА_7 покарання у вигляді 5 років 6 місяців позбавлення волі.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України призначеним покаранням поглинуто покарання у вигляді 1 року обмеження волі, призначеного вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 серпня 2016 року, та остаточно ОСОБА_7 до відбування призначено покарання у вигляді 5 років 6 місяців позбавлення волі.

Вироком суду, ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за те, що він близько 07.15 години 08 червня 2014 року, слідуючи в салоні автомобіля «Део Ланос» д/н НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_9 , в районі вул. Сибірської в м. Дніпрі, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, під час зупинки автомобіля, діючи повторно, з корисливої зацікавленості, відкрито викрав майно, належне потерпілому ОСОБА_9 , - мобільний телефон «Samsung Galaxy Win» вартістю 2999 грн., після чого з викраденим з місця злочину зник.
Крім цього, близько 19.00 09 червня 2014 року, ОСОБА_7 , знаходячись на першому поверсі 2-го корпусу будинку № 89-а, розташованого по пр. Свободи в м. Дніпрі, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, наблизився до ОСОБА_10 , застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, завдав йому удар ліктем правої руки в область обличчя, заподіявши фізичний біль, та, діючи повторно, з корисливої зацікавленості, відкрито викрав майно, належне потерпілому ОСОБА_10 , - пістолет «Ekol viper 4.5», витягши його з-за поясу штанів останнього, калібру 4 мм., вартістю 1300 грн., після чого з викраденим з місця злочину зник.
В апеляціях:

- обвинувачений ОСОБА_7 просить перекваліфікувати його дії за фактом викрадення телефону у ОСОБА_9 та виправдати його за епізодом викрадення пістолету у ОСОБА_10 оскільки, на його думку він цього злочину не вчиняв, а основу обвинувачення судом було покладено суперечливі покази заінтересованих свідків. Всі докази наведені у вироку вважає не обґрунтованими та не вмотивованими, які у своїй сукупності не підтверджують його вину у скоєнні саме грабежу, оскільки на його думку він скоїв крадіжку. Вказує, що стороною обвинувачення не було надано доказів, що він скоїв саме грабіж. Крім того посилається на те, що всю завдану шкоду він відшкодував.

- прокурор не погоджуючись з вироком просить його скасувати та призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у вигляді 6 років позбавлення волі.
Заслухавши суддю-доповідача, захисника та обвинуваченого, які прохали задовольнити апеляційну скаргу, пом`якшити покарання, застосувати закон України «Про амністію», думку прокурора, яка вважала, що апеляційну скаргу обвинуваченого необхідно залишити без задоволення, не заперечувала проти застосування до нього закону України «Про амністію», перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційних скаргах, дослідивши окремі матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про залишення без задоволення вказаних апеляційних скарг, виходячи з наступного.

Висновки суду про винність ОСОБА_7 у вчиненні скоєного кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються сукупністю доказів, та є правильними.

Так, перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що вину обвинуваченого у скоєному грабежі доведено:

- послідовними поясненнями потерпілого ОСОБА_9 , про те, що вранці 08 червня 2014 року, він на своєму автомобілі «Део Ланос» підвозив ОСОБА_7 , який попросив зупинити автомобіль на вул. Сибірській в м. Дніпрі. В цей час ОСОБА_7 , не розрахувавшись з ним, вибіг з автомобіля, та з передньої панелі автомобіля викрав належний йому мобільний телефон «Samsung Galaxy Win». Він намагався його наздогнати, прохав зупинитись, але на його прохання той не реагував та з викраденим телефоном втік.
- поясненнями свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 про те, що їм стало відомо, що мобільний телефон, належний потерпілому ОСОБА_9 , був закладений у ломбард, а карта оператора мобільного зв`язку була також йому повернута.
- гарантійним талоном до мобільного телефону «Samsung Galaxy Win», належного потерпілому ОСОБА_9 ;
- протоколом проведення слідчого експерименту від 07 липня 2014 року, з фототаблицею до нього, в ході якого ОСОБА_7 вказав місце свого знаходження в автомобілі, належному потерпілому ОСОБА_9 , а також місцезнаходження викраденого ним мобільного телефону.
Вказані докази районним судом оцінені з точки зору належності, допустимості та правильно покладені в основу вироку, та ними в повному обсязі доведено вину обвинуваченого у скоєнні даного грабежу щодо ОСОБА_9 ..
Доводи обвинуваченого про непричетність до епізоду відкритого заволодіння майном потерпілого ОСОБА_10 спростовані:
- послідовними поясненнями ОСОБА_10 про те, що ввечері 09 червня 2014 року, він увійшов у під`їзд будинку АДРЕСА_2 , де мешкає, та побачив особу, як зясувалось пізніше - ОСОБА_7 , який попросив у нього цигарку. Відповівши, що у нього немає цигарок, він прослідував далі, а ОСОБА_7 наздогнав його та вдарив ліктем правої руки в область обличчя, після чого прижав його до стіни та дістав у нього з-за поясу штанів належний йому пістолет «Ekol viper», вартістю 1300 грн., а потім з цим пістолетом вибіг з під`їзду. Пізніше викрадений пістолет йому повернула мати ОСОБА_7 ;
- поясненнями свідка ОСОБА_14 встановлено, що у вказаний час, коли він знаходився біля будинку АДРЕСА_2 , до нього підходив ОСОБА_7 та показав йому пістолет, який, як йому було відомо, належав ОСОБА_10 .. Через деякий час від ОСОБА_10 він дізнався, що ОСОБА_7 відібрав у нього зазначений пістолет, завдавши удар в обличчя.

- поясненнями свідка ОСОБА_15 , яка пояснила, що у вказаний час вона на вході у під`їзд будинку АДРЕСА_2 бачила, що ОСОБА_7 відібрав у ОСОБА_10 пістолет.

Вину обвинуваченого у скоєні вказаного епізоду грабежу також доведено послідовними поясненнями свідків ОСОБА_16 і ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , яким стало відомо, що за наведених вище обставин ОСОБА_7 незаконно заволодів пістолетом потерпілого; протоколом огляду пістолету «Ekol viper 4.5», та іншими доказами, наведеними у вироку, які узгоджуються між собою.

В ході перевірки матеріалів провадження встановлено, що районний суд вірно прийшов до висновку, що дії обвинуваченого відносно майна, належного потерпілому ОСОБА_19 носили відкритий характер, адже він з панелі автомобіля викрав телефон та вибігши з салону, не реагував на прохання зупинитись, та з викраденим зник. Тому доводи в апеляції обвинуваченого, що він скоїв крадіжку телефона, а не грабіж, є безпідставними.

Колегія суддів також погоджується і з висновками суду 1 інстанції, що твердження ОСОБА_7 про те, що він відібрав у потерпілого ОСОБА_10 пістолет лише у зв`язку із занепокоєнням за поведінку останнього, та нібито не завдавав йому ударів, є безпідставними, оскільки спростовуються послідовними поясненнями потерпілого, які, в свою чергу, повністю узгоджуються з іншими наведеними у вироку доказами.
Посилання обвинуваченого на уявну небезпечність поведінки потерпілого на вулиці є голослівними, нічим не підтверджені та свідчать про намагання ОСОБА_7 уникнути кримінальної відповідальності за скоєне.
Юридична кваліфікація скоєного ОСОБА_7 за ч.2 ст.186 КК України, є правильною.
Вирок суду за своїм змістом є належно вмотивованим, обґрунтованим та законним. Докази, покладені в його основу, є належними та допустимими.
Колегією суддів перевірено і доводи апелянтів щодо обгрунтованності призначеного покарання.

Згідно ст. 50 КК України покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та сприяти попередження вчиненню нею нових злочинів. При призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного обвинуваченого, який визнається винним у вчиненні кримінального правопорушення, суди мають суворо дотримуватись вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Як видно з вироку, призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд врахував характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого, ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, які відносяться до категорії тяжких злочинів, прийняв до уваги, що він раніше судимий.

В той же час, суд врахував дані про особу обвинуваченого, який не працює, одружений, має від шлюбу малолітню дочку 2009 року народження,.

Тому, на думку колегії суддів, суд обґрунтовано призначив ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України, - 5 років 3 місяці позбавлення волі, та застосувавши ст. 71, ч. 4 ст. 70 КК України, - призначив покарання у вигляді 5 років 6 місяців позбавлення волі. За своїм видом та розміром дане покарання є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 і попередження вчинення ним нових злочинів, та відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України.

Отже, як доводи прокурора про не відповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого і особі обвинуваченого внаслідок м`якості, так і доводи обвинуваченого про суворість призначеного покарання, колегія суддів вважає такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо клопотання ОСОБА_7 про застосування щодо нього Закону України «Про амністію у 2016 році», колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 4 даного Закону звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, підлягають особи, які визнані винними у вчиненні умисного злочину, який є тяжким, які відбули не менше половину строку покарання та які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років…, та щодо них не позбавлені батьківських прав.
Остільки ОСОБА_7 відбув більше половини строку призначеного покарання ( з заахуванням в строк відбуття покарання періоду з 13 травня 2016 року по день набрання вироком чинності, як про це вказано у вироку суду 1 інстанції, із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі), враховуючи, що він має неповнолітню дитину- ОСОБА_20 , щодо якої він не позбавлений батьківських прав, що підтверджено відповідною довідкою від 11.10.2017 року № 16/03-86, тому він підлягає звільненню від подальшого відбування покарання на підставі ст. 4 даного Закону « Про амністію ».
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги прокурора та обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 21 грудня 2016 року, щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Клопотання ОСОБА_7 про застосування Закону України «Про амністію у 2016 році» - задовольнити.

На підставі ст. 4 Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_7 звільнити від відбування призначеного покарання за вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2016 року.

Зарахувати ОСОБА_7 в строк відбуття покарання період з 13 травня 2016 року до набрання вироком чинності, із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.

Звільнити ОСОБА_7 з-під варти в залі суду негайно.
Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4