УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2017 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю слідчого СВ ВП №3 Шевченківського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_3 , розглянувши у судовому засіданні клопотання, про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0011610 від 02.10.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України,

ВСТАНОВИВ:
07 грудня 2017 року слідчий СВ ВП №3 Шевченківського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_3 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням, погодженим з прокурором Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0011610 від 02.10.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, про арешт майна, а саме квартири АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 000), яка на даний час належить на праві приватної власності ОСОБА_5 .

Клопотання мотивоване тим, що у провадженні слідчого відділу Шевченківського УП ГУНП у м. Києві знаходиться кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0011610 від 02.10.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що в невстановлений слідством час невстановлена особа, шахрайським шляхом заволоділа квартирою АДРЕСА_1 , чим спричинила матеріальну шкоду ОСОБА_6 .

В ході проведення допиту потерпілий ОСОБА_6 повідомив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його матір ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживала за адресою: АДРЕСА_2 та у власності якої перебувала вказана квартира. 12.11.2015 ОСОБА_7 склала заповіт на його ім`я у державного нотаріуса Першої київської нотаріальної контори ОСОБА_8 . Для оформлення спадщини він звернувся у червні 2016 року до п`ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори та на даний час не встиг оформити право власності на вищевказану квартиру. 30.09.2017 приїхавши до вказаної квартири виявив, що в ній проживає стороння особа, яка повідомила, що придбала вказану квартиру 19.09.2017 у чоловіка, який представився ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та надала підтверджуючі документи.

В ході проведення допиту свідок ОСОБА_5 повідомила, що квартиру за адресою: АДРЕСА_2 придбала 19.09.2017 за договором купівлі-продажу у ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 за грошові кошти в сумі 180170 гривень. Договір посвідчено приватним нотаріусом ОСОБА_10 та відповідно зареєстровано в реєстрі за №884. ОСОБА_9 надавав приватному нотаріусу ОСОБА_10 договір купівлі-продажу від 24.01.2006 посвідчений нотаріусом ОСОБА_11 та технічний паспорт на квартиру виготовлений 13.03.2017 ТОВ «Центр розвитку будівництва та архітектури».

При проведенні пред`явлення для впізнання осіб по фотознімкам свідок ОСОБА_5 на жодному з фотознімків не впізнала особу, у якої придбала квартиру, а саме ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно з наданим ТОВ «Центр розвитку будівництва та архітектури» документом, який був підставою для виготовлення технічного паспорту на вказану квартиру є договір купівлі-продажу квартири від 24.01.2006 між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_11 .

В зв`язку з вищенаведеним, у даному кримінальному провадженні двокімнатна квартира АДРЕСА_1 , одержана невстановленою особою внаслідок вчинення злочину та згідно ч. 1 ст. 98 КПК вказана квартира є об`єктом кримінально протиправних дій, тобто предметом злочину, і тому під час досудового розслідування визнана речовим доказом.

З метою всебічного, об`єктивного та неупередженого розслідування кримінального провадження та встановлення істини у справі, зважаючи на те, що квартира АДРЕСА_1 є предметом кримінального правопорушення, а також речовим доказом у кримінальному провадженні, з метою запобігання злочинним посяганням на вказаний об`єкт нерухомого майна під час проведення розслідування, виникла необхідність у накладенні арешту на нерухоме майно, а саме: квартири АДРЕСА_1 , яка на даний час на праві приватної власності належить ОСОБА_5 .

Слідчий ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання підтримав з мотивів наведених у ньому та просив його задовольнити.

Враховуючи те, що майно, на яке прокурор просить накласти арешт не було тимчасово вилучене та розгляд справи без повідомлення власника майна є необхідним, з метою забезпечення арешту майна, слідчий суддя приходить до висновку про розгляд вищевказаного клопотання без повідомлення про його розгляд власника майна.

Вивчивши клопотання про арешт майна та додані до нього копії матеріалів кримінального провадження, вислухавши пояснення слідчого, вважаю, що воно підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст.ст. 131, 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно з ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Положеннями ч.2 ст. 170 КПК України визначено, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч.3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч.10 ст. 170 КПК арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого розслідується кримінальне провадження та в межах якого подано дане клопотання, слідчий суддя приходить до висновку, що наявні достатні підстави для арешту зазначеного в клопотанні слідчого майна, оскільки, як встановлено з матеріалів клопотання та пояснень прокурора, що квартира АДРЕСА_1 , є предметом кримінального правопорушення, тобто відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, а також з метою запобігання злочинним посяганням на вказаний об`єкт нерухомого майна під час проведення розслідування, забезпечення його збереження та недопущення подальшого відчуження.

Крім того, слідчим доведено існування реальних ризиків передачі та відчуження вказаного майна, передбачені абз.2 ч.1 ст. 170 КПК України.

Керуючись вимогами ст.ст. 131, 132, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:
Клопотання слідчого СВ ВП №3 Шевченківського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0011610 від 02.10.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт на об`єкт нерухомого майна, а саме квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 000), яка на даний час належить на праві приватної власності ОСОБА_5 , у вигляді заборони використовувати та розпоряджатися будь-яким чином зазначеним майном та здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо нього.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Апеляційного суду м.Києва протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Відповідно до ст. 174 КПК України арешт може бути скасований повністю чи частково за заявленим клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисників, законних представників, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутніми при розгляді питання про арешт майна. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідчий суддя ОСОБА_1