Ухвала

17 листопада 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу начальника Приморського відділу Бердянської місцевої прокуратури ОСОБА_4 на вирок Приморського районного суду Запорізької області від 31 травня 2017 року щодо засудженого ОСОБА_5 ,
в с т а н о в и л а:
вироком Приморського районного суду Запорізької області від 31 травня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 21 вересня 2017 року, ОСОБА_5 засуджено за ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК України на підставі ст. 70 вказаного Кодексу на строк 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки.
Зі змісту касаційної скарги прокурора вбачається, що він не погоджується з вироком районного суду в частині призначення покарання засудженому ОСОБА_5 .
Виходячи з положень ст. 429 КПК України касаційна скарга має відповідати вимогам, визначеним ст. 427 цього Кодексу, відповідно до яких у касаційній скарзі зазначаються: найменування суду касаційної інстанції; прізвище, ім`я, по батькові (найменування), поштова адреса особи, яка подає касаційну скаргу, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо такі є, судове рішення, що оскаржується; обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення; вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції; перелік матеріалів, які додаються.
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Однак, прокурор вказаних вимог процесуального закону не дотримався.

Так, у поданій скарзі прокурора не міститься належного обґрунтування неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 75 КК України, а відтак, й необхідності скасування оскаржуваного вироку суду першої інстанції на підставах, передбачених пунктами 2, 3 ч. 1 ст. 438 КПК України, з огляду на положення статей 413, 414 цього Кодексу та враховуючи приписи статей 50, 65 КК України.

Також, прокурор у скарзі не зазначає, з огляду на положення статей 412, 413, 414, 419 КПК України, в чому полягає незаконність чи необґрунтованість ухвали апеляційного суду, якою, як убачається зі скарги, оскаржуваний вирок щодо ОСОБА_5 був залишений без змін.

Крім того, вимоги прокурора до суду касаційної інстанції не узгоджуються з положеннями ст. 436 КПК України щодо того, яке рішення має право прийняти суд у результаті касаційного розгляду справи, оскільки ним не зазначено, що має зробити суд касаційної інстанції з ухвалою суду апеляційної інстанції.

Разом з тим, усупереч ч. 5 ст. 427 КПК України прокурор взагалі не додав до касаційної скарги копій оскаржуваних судових рішень.
Також, відповідно до положень ч. 1 ст. 425 КПК України, прокурор входить до кола осіб, які мають право на касаційне оскарження.

При цьому ч. 4 ст. 36 КПК України, якою визначено які саме прокурори мають право на подання касаційної скарги, передбачено, що таке право мають незалежно від їх участі у кримінальному провадженні службові особи органів прокуратури вищого рівня: Генеральний прокурор України, його перший заступник та заступники, керівник регіональної прокуратури, його перший заступник та заступники.

Тобто виходячи з положень наведених норм процесуального закону право на подачу касаційної скарги зі сторони обвинувачення має прокурор, який був учасником судового провадження, та службові особи органів прокуратури вищого рівня.

Разом з тим, прокурор ОСОБА_4 , який звернувся з касаційною скаргою не надав документів з яких вбачалося, що він був учасником судового провадження щодо ОСОБА_5 або є службовою особою органів прокуратури вищого рівня.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 429 КПК України у разі подання касаційної скарги без додержання вимог, передбачених ст. 427 цього Кодексу, вона залишається без руху.
Враховуючи наведене, керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:
касаційну скаргу начальника Приморського відділу Бердянської місцевої прокуратури ОСОБА_4 на вирок Приморського районного суду Запорізької області від 31 травня 2017 року щодо засудженого ОСОБА_5 залишити без руху і надати йому для усунення вказаних недоліків п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали.

У разі невиконання вимог суду касаційну скаргу йому буде повернуто.

Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

________________ ОСОБА_1 __________________ ОСОБА_2 ___________________ ОСОБА_3