гСправа № 187/55/18 Провадження №1-кп/0187/50/18
ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙСУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 квітня 2018 року смт. Петриківка
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Аули Криничанського району Дніпропетровської області, українця, громадянина України, освіта середня спеціальна, не працюючого, не одруженого, має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою : АДРЕСА_2 , раніше не судимого
у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого частиною 1 статті 125 Кримінального кодексу України,-
11.01.2018, близько 10 години ОСОБА_4 , знаходячись поблизу двору домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , під час сварки з ОСОБА_6 , яка виникла на грунті раптово виниклих неприязних стосунків, умисно наніс кулаком лівої руки 1 удар в обличчя ОСОБА_6 , від чого останній не втримався на ногах і впав. Продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_4 умисно наніс ОСОБА_6 1 удар ногою по правій кісті, якою останній став прикривати голову, з метою попередження по ній нових ударів, чим спричинив ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді: саден губи та правої кісті, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні не визнав. Пояснив, що раніше працював водієм в ТОВ «Хлібзавод №3». На роботі на нього здійснювали тиск, зокрема зняли з маршрута та забрали автомобіль, у зв`язку з чим він деякий час не виходив на роботу. 11.01.2018 року зранку до нього додому прийшов сусід ОСОБА_7 та повідомив, що йому телефонувала ОСОБА_8 та просила його повідомити про необхідність з`явитися на роботу, інакше у нього будуть проблеми. Через невеликий проміжок часу до нього знову підійшов ОСОБА_7 та повідомив, що йому телефонувала ОСОБА_8 та повідомила, що вона зараз приїде до нього додому та у нього будуть проблеми. Через декілька хвилин після цього до нього приїхала ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_9 та стали чекати його на вулиці перед двором. Коли обвинувачений вийшов на вулицю ОСОБА_8 почала у нього щось агресивно запитувати, однак він недослухавши її в грубій формі та використовуючи нецензурну лайку зупинив останню, після чого ОСОБА_6 в грубій формі почав йому погрожувати та наближатися до нього. Коли ОСОБА_6 почав піднімати руки, обвинуваченому здалося, що він має намір його штовхнути, у зв`язку з чим він наніс удар ОСОБА_6 лівою рукою в обличчя кулаком та відійшов назад. ОСОБА_6 при цьому не падав та після цього сам почав наносити обвинуваченому тілесні ушкодження. Своєї вини у вчиненому обвинувачений не визнає, оскільки йому здалося, що його будуть бити, а своїми діями він це попередив.
В ході судового розгляду кримінальної справи, суд допитав потерпілого, обвинуваченого, свідків, дослідив докази долучені прокурором, дійшов до переконання, що вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України знайшла своє підтвердження повністю, та в повному обсязі підтверджується сукупністю доказів, які були об`єктом судового розгляду та яким надано належну оцінку.
Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 суду пояснив, що раніше працював начальником охорони в ТОВ «Хлібзавод №3». У зв`язку з тим, що працівник даного підприємства ОСОБА_4 безпричинно перестав ходити на роботу, наказом директора була утворена група працівників для розшуку ОСОБА_4 , до якої увійшов він, начальник відділу кадрів ОСОБА_8 та механік ОСОБА_9 11.01.2018 року в зазначеному складі прибули за місцем мешкання ОСОБА_4 . Постукали в двері, поросили ОСОБА_4 вийти, а самі почали його чекати на вулиці за двором. Після того як ОСОБА_4 вийшов на вулицю ОСОБА_8 спитала у останнього чому він не виходить на роботу, ОСОБА_4 почав грубою та нецензурною лайкою висловлюватися на її адресу. ОСОБА_6 затулив ОСОБА_8 та попросив його заспокоїтися, після чого одразу ж ОСОБА_4 наніс йому удар кулаком лівої руки в нижню частину правої челюсті, від якого він впав на землю, а ОСОБА_4 продовжував наносити йому удари ногою по тулубу. Після цього він зміг піднятися та їх розборонив ОСОБА_9 . ОСОБА_4 пішов у свій двір, а вони сіли в автомобіль та поїхали в травматологічне відділення Камянської лікарні №8, а потім в Петриківський ВП для складання відповідної заяви.
Свідок обвинувачення ОСОБА_8 суду пояснила, що вона працює начальником відділу кадрів в ТОВ «Хлібзавод №3». Про обставини її перебування 11.01.2018 року біля двору ОСОБА_4 надала пояснення, що аналогічні поясненням ОСОБА_6 . Стосовно обставин нанесення тілесних ушкоджень, суду пояснила, що після того як ОСОБА_4 вийшов на вулицю, вона запропонувала останньому поїхати на завод, щоб вирішити питання, пов`язані з його відсутністю на роботі, на що ОСОБА_4 почав у грубій та нецензурній формі висловлюватися на її адресу. ОСОБА_6 зробив йому зауваження з приводу неприпустимості такого поводження до жінки, після чого ОСОБА_4 кинувся на нього ОСОБА_6 на наніс йому удар кулаком в обличчя, внаслідок якого останній впав на землю та вдарився головою об паркан. Чи наносив обвинувачений потерпілому удари ногами вона не бачила, оскільки перед нею знаходився ОСОБА_9 який їх розборонив.
Свідок обвинувачення ОСОБА_9 суду пояснив, що він працює механіком в ТОВ «Хлібзавод №3». Про обставини його перебування 11.01.2018 року біля двору ОСОБА_4 , надав пояснення, що аналогічні поясненням ОСОБА_6 та ОСОБА_8 . Стосовно обставин нанесення тілесних ушкоджень, суду пояснив, що після того як ОСОБА_4 вийшов на вулицю, ОСОБА_8 спитала останнього про причини його відсутності на роботі, на що ОСОБА_4 грубій формі почав висловлюватися на її адресу. Між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 почався словесний спір, після якого останній наніс, як йому здалося майже два одночасні удари кулаками в обличчя потерпілого, внаслідок чого потерпілий впав на землю. Чи досягли своєї цілі усі два удари він не пам`ятає, як і не пам`ятає, чи наносив обвинувачений потерпілому удари ногами, оскільки вказані події відбулися дуже швидко. Після цього він встав між ними та бійка припинилася.
Свідок захисту ОСОБА_7 суду пояснив, що він є сусідом обвинуваченого. Самої бійки він не бачив, однак підтвердив слова обвинуваченого з приводу того, що перед вказаними подіями йому двічі телефонувала його знайома ОСОБА_8 . Перший раз просила передати обвинуваченому інформацію про необхідність з`явитися на роботі, оскільки у нього можуть бути значні неприємності, а вдруге про те, що вона самостійно виїхала до обвинуваченого додому. Отриману від ОСОБА_8 інформацію він особисто довів до відома ОСОБА_4 .
Винність обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення також повністю підтверджується долученими прокурором доказами, а саме:
- витягом з кримінального провадження та протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 11.01.2018 року, відповідно до якого ОСОБА_6 просив вжити заходів щодо ОСОБА_4 , який близько 10:00 год. перебуваючи поряд з домоволодінням по АДРЕСА_1 спричинив йому тілесні ушкодження;
- довідкою від 11.01.2018 з КЗ «Камянська міська лікарня швидкої медичної допомоги», відповідно до якої у ОСОБА_6 було констатовано ЗЧМТ, струс головного мозку, забиття м`яких тканин голови та обличчя;
- висновком експерта № 10 від 11.01.2018 року, відповідно до якого у ОСОБА_6 були виявлені тілесні ушкодження у вигляді саден губи і правої кисті, які відноситься до легких тілесних ушкоджень;
- протоколами проведення слідчих експериментів від 12.01.2018 року за участю потерпілого ОСОБА_6 та свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , відповідно до яких останні показали яким чином ОСОБА_4 наносив удари потерпілому ОСОБА_6 ;
- висновками експерта № 6-Е, № 7-Е, № 8-Е від 15.01.2018 року, відповідно до якого виявлені тілесні ушкодження у ОСОБА_6 могли бути спричинені при механізмі на який вказують потерпілий ОСОБА_6 та свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , в ході проведення слідчих експериментів від 12.01.2018 за їх участю.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_4 в нанесенні умисного легкого тілесного ушкодження, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України.
Суд критично відноситься до пояснень обвинуваченого про правомірності його дій з приводу нанесення тілесних ушкоджень потерпілому, обґрунтовуючи це тим, що на його думку він захищався від можливих неправомірних дій з боку потерпілого. Своєю позицією обвинувачений фактично стверджує, що діяв в умовах оборони, у зв`язку з чим вважає, що не має нести кримінальної відповідальності за вчинене. На думку суду така позиція обвинуваченого не знайшла свого підтвердження під час судового розгляду.
Відповідно до ст.. 36 КК України, необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.
Відповідно до ст.. 37 КК України, уявною обороною визнаються дії, пов`язані із заподіянням шкоди за таких обставин, коли реального суспільно небезпечного посягання не було, і особа, неправильно оцінюючи дії потерпілого, лише помилково припускала наявність такого посягання.
При цьому, підставою для необхідної оборони може бути лише реальне суспільне небезпечне посягання, тобто таке, яке фактично існує в об`єктивній реальності, а не в уяві особи.
Уявну оборону треба відрізняти від навмисного заподіяння шкоди потерпілому у випадках, коли останній не вчиняв ніяких дій, які можна було б оцінити (хоча б і помилково) як «посягання», і той, хто оборонявся, лише на підставі необгрунтованої підозри, переляку тощо заподіює йому шкоду. Відповідальність за заподіяну шкоду в таких випадках повинна наставати як за навмисний злочин на загальних підставах.
Оскільки, як встановлено в ході судового розгляду, зокрема з пояснень потерпілого та свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , будь-яких дій, які б вимагали самозахисту, потерпілим ОСОБА_6 вчинено не було, а відтак у обвинуваченого були відсутні підстави для нанесення потерпілому тілесних ушкоджень.
Суд не вважає отриману обвинуваченим інформацію від свідка ОСОБА_7 такою, що містила погрози, за наявності яких у обвинуваченого були підстави побоюватися за своє життя та здоров`я та застосовувати самозахист.
Суд також критично відноситься до невизнання обвинуваченим обставин нанесення потерпілому тілесного ушкодження ногою, оскільки відповідно до зібраних доказів, зокрема: до вище дослідженого висновку експерта, слідчих експериментів за участю потерпілого та свідків, а також висновків експертів щодо вірогідності механізму нанесення тілесних ушкоджень за результатами слідчих експериментів, встановлена як локалізація тілесного ушкодження на правій кисті потерпілого так і механізм його нанесення, який не виключає настання даного ушкодження за обставин, що зазначені в обвинувальному акті.
При призначенні покарання ОСОБА_4 суд керується вимогами ст. 65 Кримінального кодексу України та враховує дані його особистості, характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого, а саме, що він вчинив злочин, який в силу ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості.
Також суд враховує, що обвинувачений не одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, не працює, інвалідом не являється, за місцем проживання характеризується задовільно, за даними лікаря нарколога та психіатра на обліку не перебуває, раніше до кримінальної відповідальності не притягався.
Обставин, що відповідно до ст. 66 та 67 КК України пом`якшують та обтяжують покарання судом не встановлено.
З огляду на викладене, з урахуванням обставин справи, суд вважає необхідним призначити покарання в межах санкції статті закону, встановленої Особливою частиною КК України за вчинений злочин у виді громадських робіт. Таке покарання, на думку суду, є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Підстав для призначення покарання нижче від найнижчої межі встановленої санкцією статті, чи звільнення обвинуваченого від покарання, чи його відбування, судом не встановлено.
Керуючись статтями 368-370 Кримінального процесуального кодексу України, суд, -
ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статтею 125 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді громадських робіт строком 100 (сто) годин.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляції через Петриківський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1