Дата документу Справа № 333/3912/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ

Єдиний унікальний № 333/3912/16-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/778/224/18 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 186 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 січня 2018 року м. Запоріжжя
Судова колегія з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника адвоката ОСОБА_8 ,
розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Запорізької області кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 6 липня 2017 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Азовське Якимівського району Запорізької області, громадянин України, який має середню освіту, не одружений, офіційно не працевлаштований, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:
1) 30 листопада 2007 року Якимівським районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 187, 69, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 357, ст. 304, ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки;
2) 17 листопада 2010 року Якимівським районним судом Запорізької області за ч. 1 ст. 152, ч. 1 ст.153, ст.70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України частково приєднано покарання за вироком від 30 листопада 2007 року та призначено покарання у вигляді 4 років 1 місяця позбавлення волі, звільнений 20 жовтня 2012 року по відбуттю строку покарання;
3) 21 січня 2015 року Якимівським районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки,
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та засуджено до 5 років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до покарання частково приєднано невідбуту частину покарання, призначеного за вироком Якимівського районного суду Запорізької області від 21 січня 2015 року та призначено остаточне покарання у вигляді 6 років позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання постановлено рахувати з дня його затримання з 7 липня 2016 року.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано до строку покарання час попереднього ув`язнення з 7 липня 2016 року по 20 червня 2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_9 майнову шкоду у розмірі 16100 гривень, моральну шкоду у розмірі 10000 гривень.
Вироком вирішено долю речових доказів,
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнаний винуватим в тому, що він 5 червня 2016 року, приблизно о 19 годині 00 хвилин, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, знаходячись на пішохідному тротуарі по вул. Новокузнецькій у м. Запоріжжі напроти магазину «АТБ», розташованому по вул. Автозаводській, 11 у м. Запоріжжі, із застосуванням насилля, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої ОСОБА_9 , штовхнув рукою останню, від чого вона не утримала рівновагу та впала на землю, після чого відкрито заволодів золотими виробами, які належать потерпілій ОСОБА_9 , а саме: ланцюжком із золота 585 проби, вагою 9 грамів, вартістю 9000 гривень; ланцюжком із золота 585 проби, вагою 3 грама, вартістю 3000 гривень з підвісом із золота 585 проби, вагою 1 грам, вартістю 1000 гривень; браслетом із золота 585 проби, вагою 3,5 грама, вартістю 3500 гривень та підвісом із золота 585 проби, вагою 0,86 грама, вартістю 1000 гривень, а всього на загальну суму 17500 грн., завдавши потерпілій матеріальної шкоди на вказану суму. Після того ОСОБА_7 зник з місця вчинення злочину з викраденим майном та в подальшому розпорядився викраденим на власний розсуд.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 просить вирок скасувати, кримінальне провадження направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.
Вважає, що судом при постановленні вироку не враховані обставини, що спростовують висунуте обвинувачення, а саме те, що злочин скоєний особою на ім`я ОСОБА_10 , який має схожу статуру з обвинуваченим, відносно якого надавалися свідчення як ОСОБА_7 , так і свідком ОСОБА_11 при цьому ніхто із свідків не бачив обвинуваченого в обличчя, а бачили особу, яка скоїла злочин тільки з спини.
Захисник вказує, що суд повинний був вжити заходів, направлених на встановлення вказаної вище особи на ім`я ОСОБА_10 та його допиту.
Покарання, на думку захисника, призначене обвинуваченому без всебічного дослідження усіх доказів та обставин скоєння злочину.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_12 заперечує свою вину у скоєні злочину, вважає, що судом допущена однобічність та неповнота судового слідства, суд не дав належної оцінки доказам, у зв`язку з чим просить вирок скасувати, кримінальне провадження направити на новий судовий розгляд в суд першої інстанції.
В обґрунтування своїх вимог вказує, що потерпіла в ході її допиту в суді відповідала невпевнено, та була, на думку обвинуваченого, попередньо підготовлена органом слідства та прокурора.
Вважає, що був порушений порядок впізнання потерпілою в ході досудового розслідування.
Вказує, що в день скоєння злочину він був по-іншому одягнутим, злочин вчинив його знайомий на ім`я ОСОБА_13 , який має таку ж статуру, як і він, що підтверджується показаннями свідка ОСОБА_14 .
Зазначає, що суд безпідставно не задовольнив його клопотання про повторний допит свідка ОСОБА_15 , а також в порушення ст. 306 КПК України не вказав, чому він оголосив показання надані вказаним свідком в ході досудового розслідування.
Вважає, що судом достеменно не встановлено, що було викрадено у потерпілої, з огляду на різні показання свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_16 та потерпілої ОСОБА_9 .
Також не погоджується із тим, як суд вирішив цивільний позов в частині відшкодування моральної шкоди.
Заслухавши доповідь судді по справі, прокурора, яка вважала вирок суду законним і обґрунтованим, а доводи викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого безпідставними, які є аналогічним його позиції в суді першої інстанції та яким суд у вироку навів повну та правильну оцінку, зазначила, що потерпіла в суді першої інстанції впізнала саме ОСОБА_12 як особу, яка вчинила злочин та детально описала обставини його вчинення, показання ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_11 судом першої інстанції також належно оцінені, як такі, що повністю спростовані наданими стороною обвинувачення доказами, вислухавши обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які підтримали подані ними апеляційні скарги, вирок суду просили скасувати па призначити новий розгляд провадження в суді першої інстанції, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи, наведені в апеляційних скаргах, провівши судові дебати і вислухавши останнє слово обвинуваченого, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Суд першої інстанції у відповідності з вимогами ст.ст. 370, 374 КПК України, встановивши фактичні обставини кримінального провадження, обґрунтовано прийшов до висновку щодо обсягу та доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, виклавши їх у вироку.
В оскаржуваному вироку суд першої інстанції навів всі встановлені обставини, які відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню, а також виклав оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів, зазначив підстави, з яких приймає одні докази та відкидає інші.
Вина ОСОБА_7 у скоєнні інкримінованого злочину підтверджується доказами, які були безпосередньо досліджені в судовому засіданні, а саме показаннями самого обвинуваченого, потерпілої, свідків, дослідженими письмовими доказами.
Так в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 не визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення та поясняв, що 5 червня 2016 року він гуляв зі своєю цивільною дружиною ОСОБА_11 в Космічному районі м. Запоріжжя. По телефону він домовився із знайомим на ім`я ОСОБА_13 , з яким він раніше відбував покарання, про зустріч біля магазину «АТБ» на залізничному вокзалі. Потім вони втрьох пішли в сторону мікрорайону, в районі магазину «АТБ» їм на зустріч йшла дівчина з собачкою. Женя на неї накинувся, як це все трапилось ОСОБА_7 не зрозумів. Коли він повернувся, дівчина сиділа на траві, кричала, просила її не чіпати та кликала на допомогу, а ОСОБА_13 стояв над нею і намагався з неї щось зірвати. Оскільки він перебував на випробуванні за вироком суду, він вирішив не влізати в бійку і пішов далі на зупинку транспорту. Назустріч йому їхав велосипедист, який знаходився метрів за 20-30 від місця події і все бачив, та який почав йому кричати, щоб вони оточували ОСОБА_17 , але він пішов в сторону мікрорайону. Знаходячись на зупинці, біля магазину «АТБ», через деякий час, приблизно через 1,5-2 години, він намагався додзвонитися до ОСОБА_11 . Коли додзвонився, ОСОБА_11 пояснила, що вони з ОСОБА_18 знаходяться в очеретах, просила, щоб він їй допоміг, викликав таксі. На автомобілі таксі він під`їхав до того місця, що назвала ОСОБА_19 , це було недалеко від місця злочину, подзвонив їй, сказав, щоб вони виходили. Далі вони поїхали в сторону пр. Металургів в м. Запоріжжі, в дорозі не спілкувались між собою, він розрахувався за таксі, вийшов на зупинці театру ім. Глінки, щоб забрати гроші у знайомого, з яким працював раніше разом, а ОСОБА_20 пішла додому. Приблизно через місяць йому подзвонила ОСОБА_19 , повідомила, що до них приїхала поліція, проводить обшук. Вона повідомила працівників поліції про його місце роботи, в подальшому працівники поліції приїхали до нього на роботу та відвезли в Комунарський відділ поліції на допит. Вважає, що ОСОБА_21 не могла взяти золоті речі для подальшої їх реалізації у незнайомої їй людини та без його дозволу, а саме у ОСОБА_22 . Повідомив, що він має таку ж статуру як і ОСОБА_13 . Під час судового слідства він не повідомляв працівникам поліції, що саме ОСОБА_13 скоїв цей злочин відносно потерпілої. Додав, що працівники поліції його привозили в пологовий будинок, де лікувалась потерпіла, та показували його останній. Вказував, що під час події був одягнутий в темно-коричневу футболку, чорні штани.
Таким чином, ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній скарзі сторона захисту не спростовує того, що обвинувачений ОСОБА_7 був присутній в день, час та на місці події разом з ОСОБА_11 , потерпіла бачила в обличчя особу, яка скоїла злочин відносно неї, свідок ОСОБА_15 намагався зупинити грабіжника.
Позиція захисту зводилась до того, що злочин вчинив знайомий обвинуваченого, з яким обвинувачений та свідок ОСОБА_11 напередодні зустрілися.
Разом з тим, суд першої інстанції, дослідивши безпосередньо всі надані докази, прийшов до правильного висновку про неспроможність такої версії обвинуваченого та доведення в повному обсязі саме його вини у вчиненні кримінального правопорушення, оскільки сукупність досліджених доказів дає підстави зробити лише такі висновки.
Так потерпіла ОСОБА_9 повідомила суду, що 5 червня 2016 року назустріч їй йшла одна жінка - ОСОБА_11 та двоє чоловіка, один з яких був обвинувачений.
Чоловік та жінка пройшли повз неї, та ОСОБА_7 ударив її кулаком у груди, від чого вона впала на землю, він нагнувся до неї, зірвав 2 ланцюжка, які були на її шиї, вона намагалась його відштовхнути, але не могла, закривалась рукою, коли той продовжував замахуватися на неї, кричала. Він зірвав з її шиї золоті ланцюжки, а також зірвав браслет та пішов в сторону кущів очерету. Вона піднялась, намагалась піти за ОСОБА_7 , кричала. Попереду неї йшла ОСОБА_23 і казала, що все нормально, намагалась перекрити дорогу. Вона побачила велосипедиста, зупинила його, попрохала про допомогу, він погодився, пішов за ОСОБА_7 в кущі, але останній в кущах зник. Велосипедист зрозумів, що нічого не зможе з обвинуваченим зробити, залишився з нею. Додала, що другий чоловік, який був з ОСОБА_7 не зупинився, пішов далі. Потерпіла повідомила, що її запрошували на впізнання до поліції, де вона впізнала саме ОСОБА_7 , як особу, яка її вдарила та зірвала золоті вироби та жінку ОСОБА_11 , яка було поруч з ОСОБА_7 під час злочину. Також додала, що ОСОБА_7 вона чітко розгледіла, оскільки бачила в обличчя, коли той йшов їй назустріч, а також, коли той нахилившись над нею, замахувався та зривав золоті вироби. Обвинувачений в той день був одягнений в білу футболку та чорні штани.
Пояснення потерпілої в суді є логічними та послідовними.
Зокрема, під час пред`явлення 7 липня 2017 року осіб для впізнання потерпіла ОСОБА_9 впізнала ОСОБА_7 , як особу, яка 05.06.2017 року зірвала з неї золоті прикраси, а також ОСОБА_11 , як особу, яка знаходилась поруч з ОСОБА_24 (т. 2 а.с. 49-59).
Допитана судом свідок ОСОБА_25 , яка була присутня при проведенні вказаних слідчих дій, підтвердила факт впізнання потерпілою ОСОБА_11 , як особи, яка 5 червня 2016 року була присутня поруч з особою, яка вчинила грабіж.
Свідок ОСОБА_15 в суді першої інстанції показав, що 5 червня 2016 року приблизно о 19-00 годині він рухався на велосипеді біля магазину «АТБ» в м. Запоріжжя. Почув крик, з далеку побачив якусь метушню. Бачив, що дівчина лежала на землі, над нею стояли чоловік та жінка. Під`їхав ближче, його зупинила потерпіла вся в сльозах, попросила про допомогу. Як вона пояснила, на неї напав чоловік, зірвав з неї ланцюжок, браслет з руки. Там були чоловік та жінка. Чоловік вже відійшов від потерпілої, приблизно на 30 метрів, бачив його зі спини, він був високий, худорлявий з темним волоссям, одягнений в світлу футболку та темні штани. Потерпіла показала на чоловіка, який рухався вперед до очерету, вказавши, що саме він на неї напав.
Підстав не довіряти показанням потерпілої, свідка ОСОБА_15 , які були попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, а свідок також приведений до присяги, у суду не було, а в апеляційній скарзі обвинуваченого не вказані ймовірні причини його обмови з боку потерпілої та свідка.
Є безпідставними твердження апеляційної скарги захисника з приводу того, що потерпіла не бачила обличчя особи, яка скоїла злочин, оскільки потерпіла ОСОБА_26 показала суду, що чітко розгледіла ОСОБА_7 , а саме бачила його обличчя, коли той йшов їй назустріч, а також коли той, нахилившись над нею, замахувався та зривав золоті вироби. Такі доводи апеляційної скарги захисника не узгоджуються і з показаннями обвинуваченого, з показань якого вбачається, що дівчина сиділа на траві, кричала, просила її не чіпати та кликала на допомогу та випливає, що потерпіла бачила особу, яка вчинила злочин проти неї.
Відповідно до вимог ст.ст. 7, 22, 26 КПК України кримінальне провадження повинно відповідати загальним засадам кримінального провадження до яких, зокрема віднесено змагальність сторін, яка передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, встановлює рівність прав сторін кримінального провадження на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, а також, що функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу, та диспозитивність суду, згідно з якою суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

У зв`язку з наведеними положеннями КПК доводи апеляційної скарги захисника про те, що суд повинний був встановити особу на ім`я ОСОБА_10 , на яку вказував обвинувачений, та допитати його, є безпідставними.

Більш того під час розгляду провадження в межах, визначених ст. 337 КПК України, суд першої інстанції оцінив достатньо належних та допустимих доказів, які в повній мірі доводять саме вину ОСОБА_7 у вчиненні відкритого викрадення майна потерпілої ОСОБА_9 , поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої.
Згідно з протоколом прийняття заяви про злочин, складеного 5 червня 2016 року о 19-25 год., безпосередньо після скоєння злочину, потерпіла вказала, що у неї відкрито викрали два золотих ланцюжка з кулоном та золотий браслет з кулоном (т. 2 а.с. 11), що повністю відповідає встановленому вироком суду обсягу майна потерпілої, яке було відкрито викрадене ОСОБА_7 , а тому відповідні доводи апеляційної скарги обвинуваченого є безпідставними.
Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого про допущені органом досудового розслідування порушення вимог процесуального закону під час проведення його впізнання потерпілою, то з ними колегія суддів не погоджується, оскільки згідно наявного в матеріалах кримінального провадження протоколу від 7 липня 2016 року впізнання потерпілою ОСОБА_9 підозрюваного ОСОБА_7 було проведено із дотриманням вимог ст.ст. 223, 228 КПК України.

Потерпіла ОСОБА_27 в суді показала, що впізнала ОСОБА_7 саме у відділу поліції, куди її запросили.

Таким чином доводи ОСОБА_7 з приводу того, що потерпілій на нього вказали ще до того, як було проведено впізнання є нічім не обґрунтованими твердженням.

Спростовані матеріалами провадження і доводи обвинуваченого з приводу того, що потерпіла в суді була не впевнена, і на його думку, була попередньо підготовлена працівниками поліції.

Доводи обвинуваченого з приводу того, що в день вчинення інкримінованого йому злочину він був одягнутий в інший одяг, ніж той, що повідомили свідок ОСОБА_15 та потерпіла ОСОБА_9 , спростовані показаннями вказаних осіб, оскільки вони і в цій частині повністю узгоджуються.

Так свідок показав, що особа, яка вчинила злочин була одягнута в світлу футболку та темні штани, потерпіла вказала,що ОСОБА_7 був одягнутий в білу футболку та чорні штани.

Що стосується доводів обвинуваченого з приводу того, що суд не вказав, з яких причин він в порушення ст. 306 КПК (ймовірно 1960 року) оголосив показання свідка ОСОБА_28 , то з вироку вбачається, що суд першої інстанції виклав в мотивувальній частині вироку та оцінив показання цього свідка, які він дав безпосередньо під час його допиту в суді.

Вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди, що спричинена обвинуваченим, суд у вироку навів мотиви в обґрунтування свого висновку щодо розміру шкоди, що підлягає стягненню.

Рішення суду в цій частині є обґрунтованим, відповідає вимогам цивільного и цивільного процесуального законодавства, постановлено з урахуванням принципів розумності і справедливості, ступеня тяжкості моральних страждань потерпілої і інших негативних наслідків, що настали в результаті злочину, скоєного обвинуваченим.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про відсутність за доводами апеляційних скарг істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування вироку, а також відсутність підстав, передбачених 412, 415 КПК України для скасування вироку суду першої інстанції та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.
На підставі зазначеного, керуючись 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 6 липня 2017 року стосовно ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 186 КК України залишити без змін.
Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення.
Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її оголошення безпосередньо до Верховного Суду, а засудженим, який утримується під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4