Справа № 495/7199/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2017 року м. Білгород-Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:
слідчого судді: ОСОБА_1

при секретарі судового засідання: ОСОБА_2

за участю:
прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду м. Білгород-Дністровському клопотання прокурора військової прокуратури Білгород-Дністровського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного:
ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Запоріжжя, з середньо-спеціальною освітою, раніше судимого, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , стрільцю-радіотелефоністу взводу охорони військової частини НОМЕР_1 , матросу,

підозрюваного у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 Кримінального кодексу України,
В С Т А Н О В И В :
18.09.2017 року прокурор військової прокуратури Білгород-Дністровського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді Білгород-дністровського міськрайонного суду Одеської області з погодженим військовим прокурором Білгород-Дністровського гарнізону Південного регіону Україниклопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 .

В клопотанні зазначено, що військовою прокуратурою Білгород-Дністровського гарнізону Південного регіону України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000046 від 03 липня 2017 року, за фактом нез`явлення на службу до військового містечка № НОМЕР_2 військової частини НОМЕР_1 військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 матроса ОСОБА_4 .

Досудовим розслідуванням установлено, що матрос ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, без поважних причин, не з`явився на службу до військового містечка № НОМЕР_2 військової частини НОМЕР_1 , що дислокується за адресою: АДРЕСА_2 та ухилявся від проходження військової служби, понад 10 діб, але не більше місяця, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України.

Відповідно до Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом ВО Президента України №303/2014 від 17 березня 2014 року «Про часткову мобілізацію», в Україні оголошено початок проведення часткової мобілізації, тобто з вказаного часу в державі настав особливий період.

31 травня 2016 року ОСОБА_4 призваний на строкову військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після проходження навчання у військовій частині НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 навчальний центр ВМС ЗСУ) направлений для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_5 .

07 липня 2016 року між командиром військової частини НОМЕР_5 полковником ОСОБА_7 та матросом ОСОБА_4 укладено Контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України строком на три роки.

Наказом командира військової частини НОМЕР_5 по особовому складу №75-РС від 07 липня 2016 року матроса ОСОБА_4 увільнено з посади стрільця помічника гранатометника розрахунку артилерійського взводу артилерійської батареї артилерійського дивізіону та призначено на посаду стрільця-радіотелефоніста взводу охорони військової частини НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №22 від 11 липня 2016 року матроса ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу частини та призначено на посаду стрільця-радіотелефоніста взводу охорони військової частини НОМЕР_1 .

Матрос ОСОБА_4 , проходячи військову службу у військовій частині НОМЕР_1 зобов`язаний дотримуватися вимог Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Закон України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24 березня 1999 року №548-ХІV визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.

Внутрішня служба здійснюється з метою підтримання у військовій частині порядку та військової дисципліни, належного морально-психологічного стану, які забезпечують постійну бойову готовність та якісне навчання особового складу, збереження здоров`я військовослужбовців, організоване виконання інших завдань.

Вимоги вищевказаного Статуту зобов`язаний знати й сумлінно виконувати кожен військовослужбовець.

Необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки :

-свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок;

-бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим;

-беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини;

-постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України;

-знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно;

-дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України;

-поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини;

-бути пильним, суворо зберігати державну таємницю;

-вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання;

-виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни;

-додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові.

Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

Військовослужбовці повинні постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, зобов`язані завжди пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому.

Відповідно до Закону України «Про дисциплінарний статут Збройних Сил України» від 24.03.1999 № 551-XIV військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця:

-додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів;

-виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету;

-поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Згідно розпорядку робочого дня військової частини НОМЕР_1 на 2017 рік затверджений 30.12.2016 року командиром військової частини НОМЕР_1 підполковником ОСОБА_8 початок робочого дня о 08 год. 00 хв., кінець робочого дня о 17 год. 00 хв. з понеділка по п`ятницю.

На порушення вищенаведених вимог, 15 червня 2017 року ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 , без поважних причин, не з`явився вчасно на службу до військового містечка № НОМЕР_2 військової частини НОМЕР_1 , що дислокується за адресою: АДРЕСА_2 та ухиляється від проходження військової служби,понад 10 діб, але не більше місяця, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

14.09.2017 у кримінальному провадженні складено повідомлення про підозру ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українцю, громадянину України, уродженцю м. Запоріжжя, з середньо-спеціальною освітою, раніше не судимому, неодруженому, зареєстрованому та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , стрільцю-радіотелефоністу взводу охорони військової частини НОМЕР_1 , матросу, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.407 КК України, - нез`явлення вчасно на службу, без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду крім воєнного стану.

Викладені обставини, що дають підстави підозрювати ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджуються зібраними матеріалами службового розслідування, протоколами допиту свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ..

У зв`язку з не встановленням місцезнаходження ОСОБА_4 вжито заходів для вручення даного повідомлення про підозру у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень (поштовим зв`язком).

Оскільки всі слідчі (розшукові) та інші процесуальні дії для встановлення місцезнаходження підозрюваного виконані, але місцезнаходження ОСОБА_4 не встановлено, підозрюваний продовжує переховуватись від органів досудового розслідування з метою ухилення від кримінальної відповідальності, 14.09.2017 року слідчим оголошено розшук підозрюваного ОСОБА_4 проведення якого доручено оперативному підрозділу ГУНП за місцем проживання останнього.

Таким чином, дії ОСОБА_4 підпадають під кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України, за яке передбачене покарання у вигляді позбавлення волі від 3 до 7 років, тобто даний злочин відноситься до категорії тяжких злочинів.

Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання у повному обсязі та просив суд його задовольнити.

Підозрюваний в судовому засіданні заперечував проти задоволення даного клопотання, просив суд обрати запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі та зобов`язується співпрацювати зі слідством. Зазначив, що інкримінований йому злочин він дійсно скоїв та свою провину визнає, але це було зумовлене тими обставинами, що його цивільна дружина вагітна, а мати хвора, яким була потрібна його підтримка та допомога.

Захисник в судовому засіданні заперечував проти задоволення даного клопотання та просив суд у його задоволенні відмовити, обрати запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі. Також зазначив, що цивільна дружина підозрюваного на останніх місяцях вагітності, його мати хвора, які потребують допомоги.

Вивчивши матеріали клопотання, заслухавши прокурора, підозрюваного, захисника, суд дійшов до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів клопотання, 03.07.2017 року військовою прокуратурою Білгород-Дністровського гарнізону Південного регіону Українибуло розпочато досудове розслідування внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000046 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України.

15.09.2017 року ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у скоєнні злочину передбаченого ч.4 ст.407 КК України.
В діях ОСОБА_4 вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України.

Підозрюваний ОСОБА_4 вчинив тяжкий злочин, який кваліфікується як нез`явлення вчасно на службу, без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду крім воєнного стану.
Підозрюваний ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, що підтверджується зібраними у ході досудового розслідування належними та допустимими доказами у їх сукупності, зокрема, протоколами, складеними за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій, а також іншими належними та допустимими доказами зібраними у ході досудового розслідування матеріалами кримінального провадження.

Крім того, вироком Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12.06.2017 року затверджено угоду про визнання винуватості, укладену між обвинуваченим ОСОБА_4 та прокурором військової прокуратури Білгород-Дністровського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_6 від 23.05.2017 року у вчиненні злочину, передбаченого ст. 407 ч. 4 КК України. Визнано ОСОБА_4 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 407 ч. 4 КК України та призначити покарання із застосуванням ст.. 69 КК України іншого більш м`якого виду основного покарання не зазначеного в санкції ч.4 ст. 407 КК України за цей злочин у виді арешту строком на 3 місяці. Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили залишено без зміни особисте зобов`язання.
Відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.184 КПК України, під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених у п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст.177 КПК України, і в обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_4 покладається необхідність запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконному впливу на свідків, перешкоджанню кримінальному провадженню іншим чином, а також запобігання скоєння інших кримінальних правопорушень.

Прокурор зазначає, що необхідність обрання стосовно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обумовлюється наявністю наступних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Підозрюваний проживає на значній відстані від місця знаходження орану досудового розслідування, що дає змогу йому переховуватися від органів досудового розслідування, так як місце знаходження підозрюваного не відомо. Про це також свідчить сам факт нез`явлення на службу та переховування на даний час.

За твердженням прокурора, підозрюваний знаходиться на волі та має фактичну можливість незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, оскільки останні являються співслужбовцями підозрюваного, про яких йому відомо. Залишаючись на волі підозрюваний має можливість вчиняти інші кримінальні правопорушення. Підозрюваний має можливість перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки проживає на значній відстані від місця проведення досудового розслідування та може не прибувати на виклики, посилаючись на різні нібито форс-мажорні чи поважні обставини, таким чином затягуючи хід досудового розслідування.

Запобігти настанню вказаних ризиків неможливо застосуванням більш м`якого запобіжного заходу, оскільки підозрюваний ОСОБА_4 має можливість впливати на свідків та залякувати їх, має змогу не з`являтися на виклики слідчого, прокурора, слідчого судді, посилаючись на зовсім не обґрунтовані обставини, а також враховуючи той факт, що застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту є неможливим через специфіку проходження військової служби.

Прокурор стверджує, що враховуючи особистість підозрюваного, застосування міри запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту стосовно ОСОБА_4 не є доцільним у зв`язку з вчинення останнім тяжкого злочину, та можливістю останнього здійснення тиску на потерпілого та свідків шляхом залякування та насильства, що може призвести до не повного, не об`єктивного, та не всебічного досудового розслідування, та вчинення нових тяжких злочинів, вірогідністю того що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування або суду, через бажання уникнення від призначення покарання у вигляді позбавлення волі, яке і передбачене за інкримінований ОСОБА_4 , злочин, що у випадку обрання більш м`якої міри запобіжного заходу може стати перешкодою в процесі досудового розслідування в даному кримінальному провадженні.

Також, ОСОБА_4 , є особою вже притягнутою до кримінальної відповідальності та підсудним за вчинення аналогічного злочину та раніше вже переховувався від органів досудового слідства та суду, у зв`язку з чим перебував у розшуку.

Все це свідчить про неможливість запобігання вищезазначеним ризикам при застосуванні більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

Відповідно до ч.3 ст.176 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Відповідно до ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, оцінює в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; до підозрюваного раніше не застосовувались запобіжні заходи; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

З урахуванням вищенаведеного та встановлених під час розгляду обставин, суд погоджується з твердженням прокурора та висновками слідчого щодо обґрунтованості підозри на даній стадії досудового розслідування у скоєні підозрюваним кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України та вважає, що з урахуванням наявних ризиків, існують підстави для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки інший запобіжний захід не забезпечить виконання покладених на нього обов`язків та запобігання цим існуючим ризикам.

При вирішені питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартоювідносно підозрюваного ОСОБА_4 , суд враховує положення ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Крім того, суд враховує, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, але на даній стадії досудового розслідування та існування ризиків можливого ухилення підозрюваного від органу досудового розслідування та суду і в тому числі перешкоджання ним кримінальному провадженню, суд з урахуванням положень Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини та практики Європейського суду з прав людини, приходить до висновку про наявність по справі реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, навіть з урахуванням презумпції невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи підозрюваного.

Прокурором вищевказані обставини доведено, а саме, те що ОСОБА_4 , обґрунтовано підозрюється у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, яке кваліфікується як нез`явлення вчасно на службу, без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду крім воєнного стану.

Вказане вище дає підстави вважати, що саме такий вид запобіжного заходу, як тримання під вартою, зможе запобігти ризикам передбаченим ст.177 КПК України, а тому клопотання підлягає задоволенню.

Відповідно до п.1 ч.4 ст.183 КПК України, слідчий суддя, при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Крім цього, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 , враховує підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177, 178 КПК України та вважає за доцільне згідно ч.5 ст. 182 КПК України визначати розмір застави двадцять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, оскільки він підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 176-178, 182, 183, 193, 194, 196 Кримінального процесуального кодексу України, суд
У Х В А Л И В :
Клопотання прокурора військової прокуратури Білгород-Дністровського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_2 ) по відношенню до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 60 діб, а саме до 01.01.2018 року, тобто в межах строку досудового розслідування у даному кримінальному провадженні.

Строк тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вираховувати з 03.11.2017 року.

Визначити розмір застави як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваного ОСОБА_4 обов`язків, передбачених КПК України в розмірі 20 (двадцять) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що станом на 03.11.2017 року складає 32 000 (тридцять дві тисячі) гривень.

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії ухвали.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний ОСОБА_4 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області протягом п`яти днів з дня її оголошення через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області.

Слідчий суддя ОСОБА_1