АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/242/2018 Суддя у першій інстанції ОСОБА_1
Категорія ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарях ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу прокурора Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_10 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 28 листопада 2016 року у кримінальному провадженні № 0001510 стосовно обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України,

ОСОБА_11 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Києві, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

за участю: прокурорів ОСОБА_12 , ОСОБА_13

захисника ОСОБА_14

обвинуваченого ОСОБА_11

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 28 листопада 2016 року ОСОБА_11 визнаний невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, та виправданий у зв`язку з недоведеністю, що в його діянні є склад кримінального правопорушення.

Судом вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.

ОСОБА_11 обвинувачувався в тому, що він, 11 лютого 2015 року, приблизно о

10 годині, проходячи повз будинок № 30 по вул. Бакинській в м. Києві, де знаходиться магазин «Кумушка», звернув увагу на дві секції металевих конструкцій, які знаходилися на території внутрішнього двору вказаного магазину та належали ПП «Компанія «Персей». В цей час у ОСОБА_11 виник злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням у сховище, реалізуючи який, він, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, відкрив ворота, які вели на територію внутрішнього двору магазину, тим самим незаконно проник у сховище, одягнув будівельні рукавиці та підійшовши до паркану, біля якого стояли вказані дві секції металевих конструкцій, взяв одну з них та відтягнув її до воріт, а при спробі відтягнути другу секцію, його злочинні дії були помічені охоронцем ОСОБА_15 , який його затримав на місці вчинення злочину.
Отже, ОСОБА_11 намагався таємно, що поєднано з проникненням у сховище, викрасти майно ПП «Компанія «Персей», а саме: дві секції металевих конструкцій вартістю 500 грн. кожна, а всього на загальну суму 1000 грн., проте свої злочинні дії не довів до кінця з причин, що не залежали від його волі.

Органом досудового розслідування дії обвинуваченого ОСОБА_11 кваліфіковані за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), що поєднане з проникненням у сховище.

За вказаним обвинуваченням суд визнав ОСОБА_11 невинуватим та виправдав у зв`язку з недоведеністю, що в його діянні є склад даного кримінального правопорушення, обґрунтувавши свої висновки тим, що стороною обвинувачення не доведено в суді, що дії ОСОБА_11 носять кримінально караний характер, зокрема не доведено, що вартість металевих конструкцій, замах на викрадення яких інкримінований обвинуваченому, може становити суму, яка зазначена в обвинувальному акті і є необхідною для притягнення ОСОБА_11 до кримінальної відповідальності.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні прокурор Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_10 просить скасувати вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 28 листопада 2016 року та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_11 винним за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_11 від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки і покласти обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

На обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам провадження, суд надав невірну оцінку доказам, без достатніх підстав не врахував, що сам обвинувачений у судовому засіданні повністю визнав свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, підтвердив усі фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті, і заперечував лише проти того, що самовільно таємно проник на територію ПП "Компанія "Персей". Водночас довідка оцінки збитків у результаті крадіжки № 11/02 від 11.02.2015, складена ПП «Компанія «Персей», тобто, виходячи з положень ст. 55 КПК України, потерпілим у провадженні, безпідставно, як указує прокурор, визнана судом неналежним доказом.

Стверджуючи, що винуватість ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, була доведена в суді належними та допустимими доказами, прокурор просить постановити щодо нього обвинувальний вирок. А, з огляду на дані стосовно особи ОСОБА_11 та обставини вчинення кримінального правопорушення, вважає, що він може виправитися без ізоляції від суспільства, отже просить призначити покарання у виді обмеження волі і звільнити від його відбування з випробуванням.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, заперечення обвинуваченого та захисника щодо апеляційного прохання прокурора, повторно дослідивши обставини, встановлені під час кримінального провадження, в межах заявленого прокурором клопотання, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто таким, що ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду і оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

При цьому, положеннями ст. 94 КПК України встановлено обов`язок суду за його внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінювати кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

В силу ч. 3 ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Отже, при вирішенні питання про вину обвинуваченої особи, не можна виходити з припущень, а лише з належних доказів, які підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, за умов усунення всіх суперечностей, що мають місце та відсутності будь-яких сумнівів у тому, що вина обвинуваченої особи доведена.
У відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України мотивувальна частина виправдувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

За змістом цієї норми закону в мотивувальній частині виправдувального вироку мають бути викладені результати дослідження, аналізу та оцінки доказів у справі, як тих, що були зібрані стороною захисту, так і тих, що зібрані стороною обвинувачення, в тому числі і поданих у судовому засіданні.

Цих вимог закону, як вважає колегія суддів, суд першої інстанції дотримався.

Як убачається з вироку, в ньому викладено формулювання обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_11 і визнаного судом недоведеним, а також підстави виправдання із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Ухвалюючи виправдувальний вирок, суд під час розгляду провадження, відповідно до вимог кримінального процесуального закону забезпечивши принцип змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів, передбачений ч. 2 ст. 22 КПК України, згідно якої сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом, ретельно перевірив представлені сторонами докази, у тому числі й ті, на підставі яких було пред`явлено ОСОБА_11 обвинувачення, навів детальний аналіз усіх досліджених доказів і дав належну оцінку кожному з них і їх сукупності у взаємозв`язку.

З матеріалів кримінального провадження слідує, що ОСОБА_11 було висунуто обвинувачення у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), за кваліфікуючою ознакою - поєднане з проникненням у сховище.

Докази винуватості ОСОБА_11 , на які посилалась сторона обвинувачення, на переконання колегії суддів, перевірені судом першої інстанції та відповідно до статей 86, 87, 94 КПК України належним чином оцінені з точки зору їх допустимості, належності, достовірності та достатності.
Зокрема, суд у вироку виклав зміст усіх представлених стороною обвинувачення доказів, які безпосередньо дослідив у судовому засіданні, а це:

- показання представника потерпілого ОСОБА_16 , з яких слідує, що йому стало відомо про те, що охоронцем і завідуючою магазином «Кумушка», що розташований по вул. Бакинській, 30 в м. Києві, було виявлено ОСОБА_11 , котрий тримав в руках частину металевої конструкції і намагався винести за територію магазину, при цьому ОСОБА_11 не зміг втримати цю конструкцію, впустив і її звук при падінні привернув увагу охоронця та завідуючої магазину, які його затримали.

Власником приміщення магазину та прилеглої до нього території, як пояснив ОСОБА_16 в суді, є ПП «Інформаційна Фінансова компанія», яке передало магазин у тимчасове користування ПП «Компанії Персей», отже, на його думку, саме власник повинен бути залучений потерпілим у провадженні;

- показання свідка ОСОБА_17 завідуючої магазином, яка працює в ПП «Компанія «Персей» і показала, що магазин «Кумушка» має прилеглу територію, яка огороджена сіткою «рабицею», а ворота зачиняються на замок і відчиняються, коли до магазину приїжджають постачальники і привозять товар. 11 лютого 2015 року близько 09 години, коли вона прибула на роботу, співробітники магазину повідомили їй, що зникли дві металеві конструкції, які знаходились на задньому дворі. Оглянувши двір, вона помітили сліди волочіння. Через деякий час до магазину приїхав постачальник, у зв`язку з чим ворота були відчинені охоронцем. Після того, як постачальник поїхав, вона на декілька хвилин відволікла охоронця у службових питаннях, тому він не зачинив ворота і в цей час вони почули на задньому дворі гуркіт. Вийшовши на вказаний звук, вони на задньому дворі побачила ОСОБА_11 , який тримав в руках металеву конструкцію та намагався її витягнути з території магазину, тому вони його затримали, пропонувала повернути ті дві секції воріт, що вже були викрадені, обіцяючи не викликати міліції, однак він повідомив, що йому нічого не відомо про викрадення інших секцій, отже вони викликали працівників міліції.

Також свідок повідомила, що вказані металеві конструкції являються металобрухтом і не можуть представляти ніякої цінності; з чого саме виходила головний бухгалтер, оформлюючи довідку про вартість вказаних металевих конструкцій, їй невідомо; магазин і прилегла до нього територія орендуються ПП «Компанія «Персей», а тому вказані конструкції належать орендодавцю, який мабуть і дав таку ціну;

- показання свідка ОСОБА_15 - охоронця магазину «Кумушка», що розташований по вул. Бакинська, 30 в м. Києві, які в частині виявлення крадіжки та затримання ОСОБА_11 є аналогічними з показаннями свідка ОСОБА_17 , водночас свідок також указав, що йому не відомо коли саме було викрадено першу металеву конструкцію;

- дані протоколу огляду місця події від 11.02.2015 з фототаблицею до нього, з яких вбачається, що у присутності понятих слідчим було оглянуто задній двір магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованого за адресою: м. Київ, вул. Бакинська, 30, вхід до якого здійснюється через металеві ворота, облаштовані замком; при огляді воріт та замку пошкоджень не виявлено; зліва при вході до металевих воріт на снігу виявлена металева конструкція зеленого кольору, яка складається з металевої рами та двох листів заліза, один - зеленого кольору з явними слідами іржі, другий повністю іржавий та деформований; біля цієї металевої конструкції перебуває ОСОБА_11 ; в трьох метрах від конструкції зліва біля металевого паркану знаходиться металева конструкція сірого кольору, яка складається з металевої рами сірого кольору, двох листів заліза, які приварені металевою планкою; з правої сторони від входу знаходиться приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (т.1 а.с.81-88);

- дані протоколу огляду місця події від 11.02.2015 з фототаблицею до нього, згідно з якими у присутності понятих слідчим було оглянуто будівельні рукавиці, які добровільно видав ОСОБА_11 в службовому кабінеті № 15 СВ 2-го ВМ Шевченківського РУ ГУ МВС України в м.Києві за адресою: м.Київ, вул. О.Теліги, 43-А, які після огляду були вилучені (т.1 а.с.92-94, 95-96);

- дані протоколу проведення слідчого експерименту від 20.02.2015, згідно з якими, ОСОБА_11 в присутності слідчого, двох понятих та спеціаліста розповів і показав на місці про обставини, за яких він близько 10 години 11.02.2015 намагався викрасти металеву конструкцію воріт та був затриманий охоронцем (т.1 а.с. 99-103);

- відомості у відеозапису, який відтворює перебіг слідчої дії слідчого експерименту, у якому також зафіксовано вигляд металевої конструкції зеленого кольору, яку намагався викрасти ОСОБА_11 , вся поверхня якої покрита іржею та деформована, що свідчить про неможливість її використання за призначенням;

- дані довідки оцінки збитків у результаті крадіжки вих. № 11/02 від 11.02.2015, підписаної директором ПП «Компанія «Персей» ОСОБА_18 та головним бухгалтером ОСОБА_19 , про те, що вартість збитків у результаті крадіжки щитових металоконструкцій у кількості двох штук складає 1000 грн., вартість однієї конструкції 500 грн. (т.1 а.с.107);

- дані розписки від 11.02.2015, згідно з якими завідуюча магазином «Кумушка» ПП «Компанія Персей» ОСОБА_17 отримала від слідчого дві металеві конструкції сірого та зеленого кольору (т.1 а.с. 91);

- відомості у заяві від 13.02.2015 про те, що ОСОБА_18 відмовилась від подання цивільного позову, у зв`язку з відшкодуванням матеріальної шкоди (т.1 а.с. 108);

- дані, що містяться у договорі оперативної оренди № 2/2102-14 від 21 лютого 2014 року, додатку № 3 до Договору та акті № 1 Прийому-передачі об`єкта, що орендується відповідно до Договору оренди від 21.02.2014 року № 2/2101-14, відповідно до яких ПП «Інформаційна Фінансова компанія» уклало договір оренди з ПП «Компанія «Персей» та передало у тимчасове користування будівлю магазину (літера Б) загальною площею 159, 60 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул.Бакинська, 30 (т.1 а.с. 154-159).

Крім того суд врахував і показання обвинуваченого ОСОБА_11 , який частково визнав вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні та показав, що вранці 11 лютого 2015 року, проходячи повз магазин «Кумушка», що по вул. Бакінській в м. Києві, звернув увагу на те, що відчинені ворота, які ведуть на задній двір магазину, а безпосередньо у дворі побачив кусок іржавих металевих воріт, які вирішив здати на металолом. Зайшовши у двір, він став тягнути з подвір`я цю стару секцію воріт, не втримав її, бо вона була важка, ця металева конструкція впала з грохотом, відразу ж прийшов охоронець, який його і затримав. При цьому обвинувачений наполягав на тому, що зайшов на задній двір магазину, оскільки прохід був вільний, намагався взяти лише одну металеву конструкцію, яка взагалі не може представляти цінності, є металобрухтом і її вартість не може становити 500 грн.

Проаналізувавши у вироку показання обвинуваченого, представника потерпілого та свідків у сукупності та взаємозв`язку між собою, а також з відомостями, наявними у письмових доказах, суд першої інстанції вірно встановив, що ОСОБА_11 приблизно о 10 годині 11 лютого 2015 року, перебуваючи по вул. Бакинській, 30 в м. Києві, де знаходиться магазин «Кумушка», через тимчасово відчинені ворота, проник на огороджену територію цього магазину, призначену для службового користування, що перебуває в користуванні ПП «Компанія «Персей» згідно з Договором оперативної оренди № 2/2102-14 від 21.02.2014, звідки намагався викрасти одну секцію металевої конструкції зеленого кольору, однак не довів свої дії до кінця, оскільки був затриманий охоронцем вказаного магазину на території внутрішнього двору.

В той же час суд дійшов правомірного висновку про те, що сторона обвинувачення не довела допустимими і достатніми доказами, що в діянні обвинуваченого ОСОБА_11 є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, і з таким висновком погоджується колегія суддів.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 185 КК України предметом крадіжки є чуже майно. Цей злочин належить до злочинів з матеріальним складом, обов`язковою ознакою якого є суспільно небезпечні наслідки у виді шкоди майнового характеру. У пунктах 2-4 примітки до статті 185 КК України конкретизовані (формалізовані, визначені) такі наслідки, тобто законодавцем встановлено їх мінімальний і максимальний розмір у неоподатковуваних мінімумах доходів громадян.

Крадіжку, за яку передбачена кримінальна відповідальність (стаття 185 КК України), слід відрізняти від дрібного викрадення чужого майна, як адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 51 КУпАП, згідно з якою таємне викрадення чужого майна вважається дрібним, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і в такому випадку дії особи, поведінка якої оцінюється, знаходяться в іншій юридичній площині, ніж кримінальна.

Наведений зміст закону про кримінальну відповідальність вимагає встановлення конкретного розміру шкоди майнового характеру, завданого злочином, що узгоджується і з вимогами ст. 91 КПК України.
Проте, незважаючи на закріплений у ст. 92 КПК України за слідчим та прокурором обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, на переконання колегії суддів, останніми не надано суду доказів на підтвердження розміру завданої неправомірними діями ОСОБА_11 шкоди майнового характеру, який би утворював об`єктивну сторону кримінально-караного діяння і такий висновок суду першої інстанції достатньо мотивований та ґрунтується на даних, які були належним чином перевірені в судовому засіданні і змістовно наведені у вироку.

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що суд першої інстанції безпідставно визнав недопустимим доказом представлену в суді стороною обвинувачення на підтвердження вартості двох металевих конструкцій, замах на викрадення яких інкриміновано ОСОБА_11 , довідку за вих. №11/02 від 11.02.2015, видану та підписану посадовими особами ПП «Компанія «Персей» щодо вартості однієї конструкції - 500 грн., носять загальний характер і не містять будь-якого обґрунтування на спростування висновку суду в цій частині з посиланням на конкретні обставини, докази та вимоги кримінального процесуального закону.

Так, відповідно до ст. 84 КПК України доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

За змістом ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Між тим, із матеріалів провадження вбачається, що суд першої інстанції свій висновок щодо недопустимості даних, викладених стосовно вартості металевих конструкцій у довідці оцінки збитків у результаті крадіжки за вих. №11/02 від 11.02.2015, яка складена і підписана посадовими особами ПП «Компанія «Персей», мотивував тим, що під час судового розгляду, на підставі, в тому числі й документів, наданих представником потерпілого, встановив, що власником приміщення магазину «Кумушка», яке було передано в оренду, а також прилеглої до нього території є ПП «Інформаційна Фінансова компанія»; металеві конструкції, з огляду на те, що вони не є частинами саме будівлі або огорожі прилеглої території, можуть належати указаній юридичній особі, а не орендарю ПП «Компанія «Персей», який фактично не володів і не користувався ними, а тому вірно вважав, що посадові особи ПП «Компанія «Персей» не мали правових підстав визначати у даному провадженні вартість того майна, у викраденні якого обвинувачується ОСОБА_11 .

В цьому ж аспекті суд правильно звернув увагу на те, що інші докази у провадженні не містять інформації щодо дійсного власника та вартості предметів кримінального правопорушення двох секцій металевих конструкцій та, з огляду на показання свідків і ту інформацію, що зафіксована в протоколах, відеозапису та дала можливість візуально їх сприймати, зазначені металеві конструкції являються металобрухтом, не використовувались станом на 11 лютого 2015 року і не можуть використовуватися за призначенням.

Відповідно до положень п. 6 ч. 2 ст. 243 КПК України під час досудового розслідування слідчий або прокурор зобов`язаний звернутися до експерта для проведення експертизи щодо визначення розміру матеріальних збитків, заподіяних кримінальним правопорушення, проте в цьому провадженні на досудовому розслідуванні експерт не залучався.

Для встановлення дійсної вартості кожної з металевих конструкцій, за клопотанням прокурора судом була призначена товарознавча експертиза, яка проведена не була, бо на вимогу суду за відповідним дорученням на підставі ухвали від 16 березня 2016 року, виходячи з клопотання експерта, з метою встановлення даних щодо: назви виробу, до складу якого входили дві металеві конструкції; найменування металу, з якого вони виготовлені; параметрів кожної металевої конструкції: габаритних розмірів, товщини металу, їх маси (ваги), органом досудового розслідування речові докази оглянуті не були у зв`язку з викраденням цих металевих конструкції невідомими особами з території магазину «Кумушка», розташованого за адресою: м. Київ, вул. Бакинська, 30, в кінці грудня 2015 року або на початку січня 2016 року, а відтак експертним шляхом їх вартість також не встановлена.

За таких обставин, як вважає колегія суддів, є вірним і не спростовується доводами апеляційної скарги прокурора, висновок суду першої інстанції про те, що стороною обвинувачення не доведена в суді наявність в діях ОСОБА_11 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, оскільки не доведена вказана в обвинуваченні, викладеному в обвинувальному акті, вартість тих металевих конструкцій станом на 11 лютого 2015 року, викрадення яких інкримінується ОСОБА_11 , що має значення для встановлення наявності в діях особи об`єктивної сторони складу кримінального правопорушення, тобто тих суспільно-небезпечних наслідків у виді спричинення потерпілому матеріальної шкоди у відповідному розмірі, з огляду на те, що законодавець, виходячи з вартості викраденого майна, відмежував кримінальну відповідальність від відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 51 КУпАП, - дрібного викрадення чужого майна.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги прокурора про неправильну оцінку доказів обвинувачення, зроблену судом, колегія суддів уважає безпідставними та такими, що не ґрунтуються на матеріалах провадження і вимогах закону.
Посилання прокурора на зміст показань обвинуваченого, котрий частково визнав вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, але в суді оспорював вартість того майна, у замаху на викрадення якого він обвинувачувався, що чомусь залишилося поза увагою прокурора, лише доводять правильність встановлення судом фактичних обставин цього провадження.

Таким чином, погоджуючись з висновком суду першої інстанції про виправдання ОСОБА_11 за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України у зв`язкуз недоведеністю, що в його діянні є склад указаного кримінального правопорушення, колегія суддів уважає, що в даному провадженні суд першої інстанції, діючи в межах визначених процесуальним законом повноважень, дотримуючись принципу змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, врахувавши вимоги ст. 62 Конституції України, ухвалив законне й обґрунтоване рішення.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону під час розгляду справи судом першої інстанції, які могли би вплинути на правильність висновків суду, колегією суддів не встановлено, виправдувальний вирок суду першої інстанції за своїм змістом відповідає вимогам ст. 374 КПК України.

Отже, апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_10 залишити без задоволення, а виправдувальний вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 28 листопада 2016 року щодо ОСОБА_11 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

____________________ ________________________ _______________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4