Номер провадження:1-в/521/641/18
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 січня 2018 року Малиновський районний суд міста Одеси у складі:
головуючого ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
Одеської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_3
представника ДУ «Південна виправна колонія (№ 51)» ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі, подання начальника ДУ «Південна виправна колонія № 51» про умовно дострокове звільнення від відбування покарання засудженого: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Одеси, громадянина України, українця, з середньо - технічною освітою, не одруженого, до арешту мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, відбуваючого покарання за вироком Київського районного суду міста Одеси від 25 листопада 2010 року за ст. 115 ч. 1 КК України у виді восьми років шести місяців позбавлення волі, 23 лютого 2016 року ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси, згідно Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 р. зарахований в строк попереднє ув`язнення тримання під вартою з 29.06.2010 р. по 21 грудня 2010 року, -
З подання начальника ДУ «Південна виправна колонія № 51» про умовно дострокове звільнення від відбування покарання засудженого вбачається, що ОСОБА_5 в Південній виправній колонії №51 утримується з 24 лютого 2010 року. Не працевлаштований, має два стягнення, які погашенні, та два заохочення.
В матеріалах справи наявна заява ОСОБА_5 в якій останній просить клопотання про умовно-дострокове звільнення розглядати у його відсутності.
Прокурор заперечував проти задоволення подання, оскільки засуджений не працевлаштований, та не довів своє виправлення.
Представник установи виконання покарань просив суд задовольнити подання та звільнити умовно-достроково засудженого ОСОБА_5 .
Під час розгляду подання, судом встановлено, що засуджений формально підпадає під умовно-дострокове звільнення, оскільки відбув ? покарання призначеного вироком суду. Разом з тим, суд вважає, що засуджений ОСОБА_5 під час виконання покарання не довів своє виправлення, тому його необхідно залишити у місці позбавлення волі, виходячи з наступного.
Так, покарання це один із центральних інститутів кримінального права, якому відведена важлива роль щодо охорони найбільш значущих суспільних відносин від злочинних посягань.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 50 КК України, покарання, є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Тобто мета покарання це те, чого прагне досягти держава, застосовуючи його щодо особи, яка вчинила злочин. Застосовуючи покарання, суд має на меті покарати винного, що необхідно для захисту суспільства і для задоволення почуття обурення і справедливості потерпілого, його близьких та суспільства в цілому.
В положеннях ст. 6 КВК України зазначено, що виправлення засуджених це процес позитивних змін, які відбуваються в її особистості та створюють у них готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засуджених в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення їх до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.
При цьому, критерієм сумлінної поведінки є неухильне дотримання всіх вимог режиму місця відбування покарання та всіх покладених на засудженого обов`язків. Чесним ставленням до праці є постійна старанність у роботі, прагнення до кращого виконання дорученої роботи, підвищення кваліфікації, бережливе ставлення до матеріалів, обладнання. Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.
Наявність у засудженого ОСОБА_5 двох погашених стягнень, дають підстави судді вважати, що його поведінка за весь час відбування покарання не була зразковою.
Оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання справляє великий виховний і запобіжний вплив на самого засудженого, суд під час розгляду подання враховує, то, що засуджений ОСОБА_5 будучи раніше судимим, знову вчинив злочин, який, відповідно до ст. 12 КК України кваліфікується як особливо тяжкий. Залучався до робіт по благоустрою місця позбавлення волі згідно п.5 ст.118 КВК України. До праці ставиться сумлінно. Має два заохочення. По відношенню до представників адміністрації установи ввічливий та тактовний. Підтримує взаємовідношення з позитивно характеризуючимися засудженими. В колективі засуджених конфліктів не створює. До негативних вчинків інших засуджених ставиться осудливо.
Враховуючи викладенні обставини, а також те, що засуджений на даний період часу не працевлаштований, суд вважає, що ОСОБА_5 не довів своє виправлення.
На підставі вищевикладеного, керуючись ч.ч.2, 3 ст. 81 КК України, ст. ст. 537, 539, 376 КПК України, суд, -
В задоволенні подання начальника Державної Установи «Південної виправної колоній (№ 51) - відмовити.
Апеляційна скарга, на ухвалу суду, може бути подана протягом семи днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення. Якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Оскарження прокурором ухвали суду щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким зупиняє її виконання.
Суддя: ОСОБА_1