Дата документу Справа № 328/4/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №328/4/17 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/778/1362/17 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 грудня 2017 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Оріхівка Приазовського району Запорізької області, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції з Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області),

потерпілого ОСОБА_9 та його представника-адвоката ОСОБА_10 ,

цивільного позивача ОСОБА_11 ,

цивільного відповідача ОСОБА_12 ,
ВСТАНОВИЛА:
обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник-адвокат ОСОБА_8 , цивільний відповідач ОСОБА_12 та власниця арештованого транспортного засобу ОСОБА_13 звернулися до суду апеляційної інстанції з апеляційними скаргами на вирок Токмацького районного суду Запорізької області від 15 червня 2017 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.2 ст.286 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки.

Постановлено стягнути з ФОП ОСОБА_12 на користь ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , в рахунок відшкодування моральної шкоди завданої злочином, - по 200 000 грн в інтересах кожного.

Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь держави витрати за проведення експертиз на загальну суму 6158 грн.

Арешт, накладений на автомобіль марки «Камаз», д/н НОМЕР_1 , та на причеп бортовий двохосьовий «ГКБ», д/н НОМЕР_2 , залишений до повного відшкодування моральної шкоди потерпілому ОСОБА_9 та цивільному позивачу ОСОБА_11 .

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вищевказаний вирок суду першої інстанції скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що суд допустив неповноту судового розгляду, оскільки не надав належної правової оцінки його показанням, які він давав у судовому засіданні, про те, що небезпеки у велосипедистці він не вбачав, вона не здійснювала поворотів ліворуч перед його кабіною, а виконала цей маневр вже коли перебувала поза його полем зору. Також зазначає, що експертиза №837/16 від 21 листопада 2016 року є неповною, оскільки експертом у висновку не відображені та не проаналізовані ті обставини, про які він зазначав у своїх поясненнях. Необґрунтовано, на думку апелянта, суд відмовив у задоволенні клопотання про проведення у справі судової інженерно-транспортної експертизи, тим самим неправомірно надав перевагу одним доказам перед іншими. Не з`ясував суд і момент, коли та за яких обставин настала технічна несправність велосипеда, яку виявив експерт ОСОБА_14 14 листопада 2016 року. Крім того, апелянт зазначає, що в порушення вимог ч.1 ст.129, п.2 ч.3 ст.374 КПК України, суд у вироку не навів доказів на підтвердження доведеності підстав та розмірів позовів, і визначаючи розміри, що підлягають стягненню, не докладно зазначив відповідних мотивів для цього. Належним чином не вирішена судом і доля речових доказів у кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_8 просить вищевказаний вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Свої вимоги обґрунтовує тим, що оскаржуваний вирок суду не відповідає положенням ст.370 КПК України щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення. Також зазначає, що суд, під час розгляду даної справи, постійно ігнорував право обвинуваченого на захист, відхиляючи ряд заявлених стороною захисту клопотань про проведення судових експертиз та виклик у судове засідання експерта, не надавав стороні захисту час для підготовки рядку клопотань з приводу питань, які необхідно було поставити на вирішення експерта, висловлював думку стосовно достатності доказів, не видаляючись до нарадчої кімнати, у зв`язку із чим головуючому заявлялися відводи, у задоволенні яких необґрунтовано було відмовлено. Крім того, апелянт зазначає, що суд першої інстанції не проаналізував та не перевірив належним чином показання, надані обвинуваченим під час розгляду даної справи, та не обґрунтував належним чином свої висновки про винуватість ОСОБА_6 у вчиненому злочині. Не звернув суд уваги і на те, що експерт у своєму висновку №837/16 від 21 листопада 2016 року не відобразив та не проаналізував ті обставини, що обвинувачений об`єктивно не був спроможний виявити небезпеку, оскільки обігнав велосипедистку та остання вже рухалась позаду нього, перебуваючи поза зоною його контролю як учасника дорожнього руху. Також, на думку апелянта, не з`ясовано судом, коли саме та за яких обставин настала технічна несправність велосипеда потерпілої. У вироку не міститься рішення щодо повного чи часткового задоволення цивільних позовів, та належним чином не вирішена доля речових доказів.

В апеляційній скарзі цивільний відповідач ОСОБА_12 просить вищевказаний вирок суду відносно ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що суд, вирішуючи питання про винуватість ОСОБА_6 у вчиненому злочині, допустив неповноту судового розгляду, що потягло за собою незаконне та безпідставне задоволення позовів потерпілого та цивільного позивача. Також зазначає, що суд необґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання сторони захисту про проведення у справі судової інженерно-транспортної експертизи, тим самим неправомірно надав перевагу одним доказам перед іншими, не мотивувавши належним чином свою позицію та фактично перейшов до оцінки доказів по справі, не видаляючись до нарадчої кімнати. Не з`ясував суд і момент, коли та за яких обставин настала технічна несправність велосипеда, яку виявив експерт ОСОБА_14 14 листопада 2016 року. Також апелянт зазначає, що суд, в порушення вимог ч.1 ст.129, п.2 ч.3 ст.374 КПК України, в мотивувальній частині обвинувального вироку не навів доказів на підтвердження доведеності підстав та розмірів позовів, і визначаючи розміри що підлягають стягненню, не докладно зазначив відповідних мотивів для цього.

В апеляційній скарзі власниця арештованого транспортного засобу ОСОБА_13 просить вищевказаний вирок суду відносно ОСОБА_6 , в частині вирішення долі речового доказу автомобіля марки «Камаз», д/н НОМЕР_1 , скасувати, прийняти нове рішення, яким повернути вказане майно їй, скасувавши арешт, накладений на зазначений автомобіль. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що всупереч вимогам ст.374 КПК України, доля речового доказу (автомобіля марки «Камаз») судом першої інстанції належним чином вирішена не була, оскільки автомобіль залишений на майданчику до погашення ФОП ОСОБА_12 завданої моральної шкоди.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, за наступних обставин.

23 вересня 2016 року, приблизно о 06-40 год., у світлу пору доби, ОСОБА_6 керував технічно справним автопоїздом у складі автомобіля «КАМАЗ-551», д/н НОМЕР_1 , та причепа ГКБ-8350, д/н НОМЕР_2 , здійснюючи рух у напрямку м.Токмак по вул.Першотравневій у с.Могутнє Токмацького району Запорізької області, зі швидкістю руху не менше 30,8 36,8 км/год., в межах проїзної частини.

У той же час, попереду у попутному напрямку, в межах проїзної частини, рухалися домашні тварини (корови), яких переганяла потерпіла ОСОБА_15 та рухалася за ними на технічно справному велосипеді «Десна».

При маневрі велосипедистки ОСОБА_15 вліво, водій ОСОБА_6 маючи технічну можливість зменшити швидкість руху автопоїзду аж до повної зупинки, не вжив заходів обережності, не впевнився в безпеці дорожнього руху, а виконав маневр вліво, з`їхавши на ліве узбіччя, та скоїв наїзд на велосипедистку ОСОБА_15 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпіла ОСОБА_15 отримала тілесні ушкодження від яких настала її смерть.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_8 , які підтримали апеляційні скарги і наполягали на скасуванні вироку суду першої інстанції та призначенні нового розгляду в суді першої інстанції; цивільного відповідача ОСОБА_12 , який також підтримав всі апеляційні скарги; цивільного позивача ОСОБА_11 , потерпілого ОСОБА_9 та його представника-адвоката ОСОБА_10 , які заперечували проти задоволення апеляційних скарг, і вважали вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим; прокурора, який також заперечував проти задоволення апеляційних скарг і вважав, що підстав для скасування оскаржуваного вироку немає, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що останні задоволенню не підлягають, з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Чинне кримінальне процесуальне законодавство зобов`язує суд дослідити усі докази у провадженні (які відповідають вимогам ст.84 КПК України) та надати ним відповідну оцінку у вироку, за винятком процесуальної процедури, передбаченої ч.3 ст.349 КПК України.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції цих вимог закону дотримався при розгляді даного провадження і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчинені вищевказаного правопорушення при викладених у вироку обставинах, правильно встановив фактичні обставини справи і правильно кваліфікував дії обвинуваченого за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої.

Згідно з матеріалами провадження, при судовому розгляді обвинувачений ОСОБА_6 свою провину визнав частково та пояснив, що 23 вересня 2016 року приблизно о 06 годині 30 хвилин він на автомобілі «КАМАЗ» з причепом рухався по маршруту Нововасилівка-Токмацький гранкар`є. В`їхавши в с.Могутнє, він рухався по правій стороні дороги зі швидкістю 50-60 км/год. По лівій стороні дороги йшли дві корови, за ними на велосипеді рухалася велосипедистка. Метрів за 50-60 перед ним корови почали переходити дорогу. За 25-30 метрів він включив лівий поворот, пересвідчився, що зустрічних автомобілів немає. В цілях безпечного об`їзда велосипедистки, яка гнала тварин, він з`їхав на ліву обочину і рухався по обочині. Автомобіль і причеп рухалися по одній лінії, швидкість 30-40 км./год. Ніяких підстав для зупинки не було. Він їхав паралельно велосипедистці по обочині, створивши для неї найбільш безпечний боковий інтервал. Їдучи по обочині він слідкував за велосипедисткою. Вона їхала прямо, не виляла, жестами не показувала про зміну напрямку. До останнього, поки він не проїхав кабіною, вона рухалась прямо. Потім в праве дзеркало заднього виду він побачив, що велосипедистка різко змінила напрямок руху. Він бачив, що вона знаходилася ближче до причепа. Він здійснив гальмування. Як стався наїзд він не бачив. Ніяких транспортних засобів крім велосипедистки на дорозі не було, видимість була достатня. Він визнає свою вину в тому, що виїхав на ліве узбіччя, яке не передбачене для обгону, в цілях безпечного об`їзду та створення найбільшого бокового інтервалу. Маневр вліво, який зробила велосипедистка для нього був непередбачуваний. Уникнути зіткнення він не міг, здійснив гальмування не міняючи напрямку руху.

Разом з цим, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, вина ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення підтверджується дослідженими в установленому порядку доказами, які наведені в оскаржуваному вироку.

Так, потерпілий ОСОБА_9 в судовому засіданні зазначив, що він мешкає в АДРЕСА_2 на початку села. Дружина сама займалася коровами, це були її обов`язки. Вона ганяла їхніх двох корів кожного дня одним тим самим маршрутом. Вона завжди виганяла корів на велосипеді, щоб швидше повертатися додому. Велосипед був підлітковий, так як дружина була невеликого зросту. Велосипед був справний. Дружина знала правила дорожнього руху, посвідчення водія не мала. 23 вересня 2016 року йому подзвонив ОСОБА_16 і сказав, що його дружину збив автомобіль. ДТП сталося на відстані близько 500 метрів від їх дому. Коли він прибіг, то побачив, автомобіль на обочині. Він стояв з лівої сторони на обочині, ніби виїжджав на дорогу, причеп стояв трохи боком. Дружина лежала на обочині біля велосипеда, вона знаходилася з боку причепа, ближче до задньої частини. Хвилини через три приїхала «швидка». Він безпосередньо свідком події не був, але переконаний, що ДТП сталося через те, що коли дружина їхала по дорозі по своїй полосі руху, обвинувачений об`їжджав її по обочині, далі в нього виникла перешкода у вигляді дерев. А тому він був змушений повернутися на дорогу з обочини і збив її причепом.

Зазначені показання потерпілого узгоджуються і з показаннями свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , які допитані під час судового розгляду.

Свідок ОСОБА_17 зазначив, що 23 вересня вранці він виганяв своїх корів в стадо. Стояв біля воріт, ждав ОСОБА_19 . Вона гнала своїх двох корів. Корови йшли майже посередині дороги, ОСОБА_20 була позаду. Було сонце та добре видно, він був тверезим. ОСОБА_21 дуже добре знав як сусідку, вона жила за 500 метрів від нього. Загибла завжди проводжала і зустрічала корів на велосипеді. Він дивився від себе праворуч, в бік ОСОБА_22 , звідки вона гнала корів, там і відбулося ДТП. До місця ДТП від нього було метрів 150. Крім Напори, корів і «КАМАЗа» на дорозі нікого не було, ділянка дороги пряма. Першою маневр вліво зробила Напора, за нею вліво повернув «КАМАЗ». Він бачив, що «КАМАЗ» з`їжджає в кювет, а причеп був вище. Коли водій почав вирівнювати автомашину, то ОСОБА_20 пропала з зору, її збили. Самого моменту зіткнення він не бачив, йому її за «КАМАЗом» не було видно. Біля автомашини були дерева, які заважали рухатися далі, можливо водій хотів їх об`їхати та вивернув на дорогу.

Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні пояснила, що потерпілих вона знає як мешканців села. 23 вересня 2016 року вона вийшла з двору з велосипедом та теж гнала корову по правій стороні по обочині в сторону ОСОБА_23 . Коли вона виходила, то бачила, що ззаду від неї метрів за 60-70 по середині дороги ОСОБА_24 гнала двох корів. Коли сталося ДТП вона була від ОСОБА_20 метрів за 15 навскоси від дороги. Вона йшла з правої сторони дороги, а ДТП сталося з лівої сторони дороги. Сам момент зіткнення вона не бачила, це було позаду неї. Вона обернулася лише тоді, коли водій почав говорити - «куди ти влізла». Вона побачила, що ОСОБА_20 лежить на обочині біля заднього рогу причепа, біля правого колеса, велосипед лежав близько метра від неї. Вона кинула свій велосипед і прибігла до неї. ОСОБА_20 лежала на спині, вона зразу ж повернула на бік, перевірила пульс, сказала, давайте викликати «швидку допомогу» бо у неї не було телефону. Водій набрав номер «швидкої». «КАМАЗ» стояв фактично на пішохідній доріжці, яка заросла. Причеп стояв під кутом ближче до дороги.

Судовий експерт ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснив, що експертне дослідження щодо технічного стану велосипеда він робив на підставі протоколу огляду місця події, фототаблиці. Ним було встановлено, що пошкодження на велосипеді виникли не в процесі його експлуатації. В момент ДТП велосипед був в справному стані. Пошкодження велосипеда свідчили, що вони були отримані в наслідок ДТП.

Показання потерпілого та свідків узгоджуються з письмовими доказами, наявними в матеріалах кримінального провадження та дослідженими судом під час розгляду провадження, а саме:

- відомостями з протоколу огляду місця ДТП, схемою до нього та фототаблицею від 23 вересня 2016 року, згідно з якими, проведено огляд місця ДТП біля домоволодіння АДРЕСА_3 , вилучено автомобіль марки КАМАЗ д.н. НОМЕР_1 , причеп ГКБ д.н. НОМЕР_2 , велосипед МВЗ жовтого кольору, гумовий чобіт та жмут волосся (а.с.40-52);

- відповідно до акту обстеження дорожніх умов на ділянці автомобільної дороги, де водій автомобіля КАМАЗ ОСОБА_6 здійснив наїзд на ОСОБА_15 , дана ділянка вул. Першотравнева с. Могутнє без недоліків (а.с.54);

- згідно з висновком експерта №221 від 23 вересня 2016 року, смерть ОСОБА_15 настала від сполученої травми тулуба з численними переломами ребер, груднини, пошкодженням легенів, серця, печінки, що призвело до розвитку масивної кровотечі у плевральні порожнини та послугувало причиною смерті. Про це свідчать виявлені на тілі останньої тілесні пошкодження, а також зміни з боку внутрішніх органів характерні саме для такого виду смерті. Під час дослідження на тілі знайдено тілесні пошкодження у вигляді: численних ран на обличчі, крововиливів у м`які тканини у потиличній ділянці голови, численні садна на тулубі та кінцівках, крововилив по типу гематоми справа на грудній клітці, численні переломи ребер по чотирьом лініям справа та зліва, перелом груднини, розрив крижово-клубових сполучень справа та зліва. Множинні пошкодження легенів справа, розрив серцевої сорочки з видавлюванням серця у ліву плевральну порожнину, численні пошкодження правої долі печінки розрив по межі правої та лівої долі. Враховуючи місце розташування тілесних пошкоджень, їх характер, обставини справи, судовий експерт зазначив, що всі пошкодження утворилися у наслідок дії на тіло тупих твердих предметів з обмеженою травмуючою поверхнею, можливо при обставинах ДТП. Механізм травмування міг виглядати таким чином: у І фазі коли потерпіла, рухаючись на велосипеді, отримала дотичний удар зліва та ззаду у тулуб та голову (наявний крововилив у потиличній ділянці, численні садна на стегні та лівій сідниці розрив крижово-клубових сполучень). У ІІ фазі тіло було відкинуто на проїзну частину, у цій фазі могли утворитися рани на губі та підборідді, після падіння у ІІІ фазі відбулося перекочування колеса автомобіля, через грудну клітку потерпілої, коли вона знаходилася у положенні лежачи на спині, накочування колеса відбулося справа у ділянці бокової поверхні грудної клітки, де наявні садна у вигляді гематоми (місця щипка), а також характерні переломи ребер справа та зліва, ознаки стискання грудної клітки у передньо-задньому напрямку з розривом серцевої сорочки та видавлюванням серця у плевральну порожнину, розриви правої долі печінки та розчавлення її по лінії правої та лівої долі. Усі виявлені у потерпілої пошкодження знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті. При судово-токсикологічному дослідженні крові етиловий алкоголь не знайдено. (а.с.58-61);

- відомостями з протоколу огляду предмету та фототаблицею до нього від 23 вересня 2016 року, згідно з яким, було оглянуто та вилучено одяг ОСОБА_15 , а саме: футболку синього кольору з написом в передній частині, светр фіолетового кольору з довгим рукавом та коміром, синтетичні спортивні штани темно-синього кольору, пару махрових шкарпеток переважно сірого кольору з візерунком у вигляді квітів, білу синтетичну куртку, яка має характерні забруднення брудом та землею справа у задній частині, крім того, лівий рукав куртки має численні рвані дірки та пошкодження, в нижній частині куртка забруднена, на лівому рукаві куртки в районі ліктя нашарування фарби синього кольору з брудом (а.с.62-66),

- згідно з висновком експерта №374 від 05 грудня 2016 року, лакофарбове покриття синього кольору, яке нашароване на куртці померлої ОСОБА_15 , яку було вилучено в ході огляду від 23 вересня 2016 року, має спільну родову належність з зовнішнім шаром емалі синього кольору лакофарбового покриття з правого борту автомобіля «КАМАЗ», яке було вилучено в ході огляду від 03 жовтня 2016 року та не має спільну родову належність із зовнішнім шаром емалі синього кольору лакофарбового покриття з правого борту двох осьового причепу «ГКБ».

- згідно з висновком експерта №837/16 від 21 листопада 2016 року, водій автопоїзда у складі автомобіля КАМАЗ-551 реєстраційний номер НОМЕР_1 та причепа ГКБ-8350 реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_6 повинен був діяти згідно з вимогами пп.1.10 (термін «узбіччя»), 10.1, 12.3 Правил дорожнього руху. Велосипедистка ОСОБА_15 повинна була діяти згідно з вимогами пп.1.10 (термін «узбіччя»), 7.6, 7.8, 10.1 Правил дорожнього руху. В діях водія автопоїзда у складі автомобіля КАМАЗ-551 реєстраційний номер НОМЕР_1 та причепа ГКБ-8350 реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_6 є невідповідність вимогам пп.1.10 (термін «узбіччя») 10.1, 12.3 Правил дорожнього руху, що з технічної точки зору, перебуває в причинному зв`язку з подією ДТП. За вихідними даними, отриманими від водія ОСОБА_6 , в діях велосипедистки ОСОБА_15 є невідповідність вимогам пп.7.8, 10.1 Правил дорожнього руху. Визначити, чи перебуває, з технічної точки зору, невідповідність дій велосипедистки ОСОБА_15 вимогам пп.7.8, 10.1 Правил дорожнього руху в причинному зв`язку з подією ДТП можливо лише після встановлення часу маневрування її до місця наїзду. Якщо за поясненнями водія ОСОБА_6 буде встановлено, що в діях велосипедистки ОСОБА_15 буде невідповідність вимогам п.7.6 Правил дорожнього руху (це встановить слідчий (суд) можуть самостійно), то, з технічної точки зору, дана невідповідність в діях ОСОБА_15 не буде перебувати в причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди. За вихідними даними, отриманими від свідка ОСОБА_17 , в діях велосипедистки ОСОБА_15 є невідповідність вимогам п.7.6 Правил дорожнього руху, але відсутні невідповідності вимогам Правил дорожнього руху, які б з технічної точки зору перебували в причинному зв`язку з подією ДТП. Водій автопоїзда у складі автомобіля КАМАЗ-551 реєстраційний номер НОМЕР_1 та причепа ГКБ-8350 реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_6 мав технічну можливість уникнути дорожньо-транспортної пригоди (а.с.154-160).

Проаналізувавши досліджені докази, суд дав цим доказам правильну оцінку та дійшов обґрунтованого висновку про те, що надані стороною обвинувачення докази є достатніми та у своїй сукупності підтверджують вину ОСОБА_6 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні.

Сукупність досліджених доказів свідчить про невідповідність вимогам п.п.10.1, 12.3 Правил дорожнього руху в діях ОСОБА_6 у вищевказаній дорожній обстановці, що знаходиться в прямому причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди та її наслідків у вигляді смерті ОСОБА_15 .

Суд першої інстанції також обґрунтовано критично поставився до версії обвинуваченого ОСОБА_6 , оскільки показання останнього повністю спростовуються вищевказаними доказами.

Твердження обвинуваченого про те, що ОСОБА_15 сама різко змінила напрямок руху та заїхала під причеп, спростовуються поясненнями свідків та висновками експертиз, в т.ч. і вищевказаним висновком судової медичної експертизи трупу ОСОБА_15 , у якому зафіксовані локалізацію та характер отриманих останньою тілесних ушкоджень.

Така версія обвинуваченого спростовується в тому числі і тим, що встановлене в ході експертного дослідження нашароване на куртці ОСОБА_15 лакофарбове покриття синього кольору має спільну родову належність з зовнішнім шаром емалі синього кольору лакофарбового покриття з правого борту автомобіля «КАМАЗ», а не причепу.

Це відповідно, спростовує доводи обвинуваченого, що він не міг бачити ОСОБА_15 , а відповідно і уникнути ДТП.

Доводи сторони захисту про технічну несправність велосипеду спростовуються даними експертизи №762/16 від 14 листопада 2016 року, згідно з яким, до ДТП системи велосипеда знаходились в працездатному стані.

Свої висновки експерт ОСОБА_14 підтвердив при судовому розгляді та зазначив, що встановлені в ході експертизи пошкодження велосипеду виникли не в процесі експлуатації, а у наслідок ДТП.

Викладене спростовує доводи сторони захисту в апеляційних скаргах, про те, що суд не з`ясував, коли саме та за яких обставин настала технічна несправність зазначеного велосипеда.

Доводи апелянтів про неповноту та однобічність судового розгляду суперечать матеріалам кримінального провадження, відповідно до яких, під час судового розгляду суд дослідив всі наявні в матеріалах кримінального провадження докази, надав цим доказам належну оцінку та вирішив всі клопотання учасників провадження.

З доводами сторони захисту про неповноту висновку експерта ОСОБА_25 №837/16 від 21 листопада 2016 року, колегія суддів не погоджується та вважає, що експерт дослідивши надані йому матеріали провадження, в т.ч. пояснення ОСОБА_6 , врахував вихідні дані, зазначені в постанові слідчого про призначення експертизи та надав відповідь на поставлені запитання.

Крім того, зазначений висновок експерта не є єдиним доказом у провадженні і оцінювався судом у сукупності з іншими доказами.

В тому числі судом надана оцінка і висновку експерта №761/16 від 09 листопада 2016 року (підтвердженого експертом ОСОБА_14 при судовому розгляді), на який посилається сторона захисту в апеляційних скаргах.

Колегія суддів вважає, що при розгляді даного провадження судом першої інстанції право обвинуваченого на захист порушено не було, а доводи сторони захисту про зворотне, є безпідставними та суперечать матеріалам провадження.

Стосовно доводів апелянтів про неправильне вирішення судом цивільних позовів, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до вимог ч.5 ст.128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Так, відповідно до вимог чинного на час ухвалення вироку цивільного законодавства, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ст.23 ЦК України).

Відповідно до положень п.9 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Статтею 1187 ЦК України встановлено суб`єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, яким є транспортні засоби.

Згідно з частиною другою цієї статті, таким суб`єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, договір підряду, оренди) володіє транспортним засобом, використання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з вимогами ст.1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Відповідно до положень п.8 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов`язків, відповідальність несе організація з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу.

Тобто в даному випадку фізична особа-підприємець - ОСОБА_12 , з яким ОСОБА_6 перебуває у трудових відносинах, є належним відповідачем.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при вирішенні цивільного позову обґрунтовано врахував те, що потерпілому ОСОБА_9 та цивільному позивачу ОСОБА_11 була спричинена моральна шкода, яка полягає в глибоких моральних та душевних стражданнях, пов`язаних із втратою близької людини, яка потерпілому була дружиною, а ОСОБА_11 - матір`ю. Наслідки, що настали від правопорушення, вчиненого ОСОБА_6 , є незворотними. Те, що через загибель ОСОБА_15 потерпілий ОСОБА_9 та цивільний позивач ОСОБА_11 зазнали важких душевних страждань не викликає сумніву, стан їх здоров`я погіршився, у наслідок чого вони змушені були звертатися за допомогою лікарів. В тому числі, погіршився і психічний стан ОСОБА_11 через смерть матері, що підтверджується медичними документами, які містяться в матеріалах провадження.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно вирішив цивільні позови та обґрунтовано стягнув з ОСОБА_12 моральну шкоду в розмірі 200000 гривень в інтересах кожного - ОСОБА_9 та ОСОБА_11 . Розмір стягнутої шкоди відповідає вимогам розумності та справедливості, а тому доводи апеляційної скарги ОСОБА_12 в цій частині є необґрунтованими.

Доводи апелянтів про те, що суд не вирішив долю речових доказів, є також необґрунтованими та суперечать змісту оскаржуваного вироку, згідно з яким, долю речових доказів судом вирішено відповідно до вимог ст.100 КПК України. Крім того, вирішено судом питання і щодо заходів забезпечення кримінального провадження та, на думку колегії суддів, обґрунтовано залишено арешт, накладений на вищевказані автомобіль, що належить ОСОБА_13 , та причеп, що належать ОСОБА_12 , до повного відшкодування потерпілому ОСОБА_9 та цивільному позивачу ОСОБА_11 моральної шкоди.

Доводи, викладені в апеляційних скаргах с цього приводу, на думку колегії суддів, правильність висновків суду першої інстанції не спростовують.

Покарання ОСОБА_6 призначено з дотриманням вимог ст.ст.50,65 КК України, та на думку колегії суддів є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових правопорушень.

Всі свої висновки суд першої інстанції належним чином вмотивував у вироку.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування або зміну оскаржуваного вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді кримінального провадження не встановлено.

Доводи сторони захисту про те, що головуючий у справі суддя ОСОБА_1 підлягав відводу, є безпідставними.

Проявів упередженості з боку головуючого судді чи обставин, які б виключали участь останнього у даному провадженні, колегією суддів не встановлено.

Твердження сторони захисту про те, що суддя ОСОБА_1 давав оцінку наявним у провадженні доказам до виходу до нарадчої кімнати, свого підтвердження не знайшли та суперечать матеріалам провадження.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника-адвоката ОСОБА_8 , цивільного відповідача ОСОБА_12 , та власниці арештованого транспортного засобу ОСОБА_13 залишити без задоволення, а вирок Токмацького районного суду Запорізької області від 15 червня 2017 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.2 ст.286 КК України, - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її оголошення.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4