Справа № 686/8695/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«16» січня 2018 року м. Хмельницький
Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду, у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю секретарів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_6 , обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника адвоката ОСОБА_8 , розглянув кримінальне провадження по обвинуваченню
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, з середньою освітою, не одруженої, раніше не судимої, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України.

ВСТАНОВИВ:
26 березня 2017 року приблизно о 12 год 40 хв., ОСОБА_7 , перебуваючи на кінцевій зупинці громадського транспорту «Завод Катіон», що по вул. Львівське Шосе у м. Хмельницькому, в ході сварки, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, умисно нанесла один удар кулаком в обличчя потерпілій ОСОБА_6 , внаслідок чого спричинила останній тілесні ушкодження у вигляді перелому кісток носу без зміщення, струсу головного мозку, саден шкіри носа справа, крововиливів м`яких тканин нижніх повік обох очей, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричиняють короткочасний розлад здоров`я.
Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_7 свою вину в інкримінованому обвинуваченні не визнала. При цьому, не заперечуючи, що дійсно у вказаний час та місці нанесла удар в обличчя потерпілій чим спричинила вищезазначені тілесні ушкодження, пояснила, що вчинила такі дії при самообороні.
Незважаючи на невизнання своєї вини, винуватість обвинуваченої ОСОБА_7 у вчинені інкримінованого їй кримінального правопорушення повністю підтверджується, дослідженими в судовому засіданні доказами, зокрема:
- показаннями потерпілої ОСОБА_6 про те, що 26 березня 2017 року, приблизно опівдні, коли вона перебувала на своєму робочому місці в якості кондуктора тролейбусу, то обвинувачена пасажир тролейбусу, почала голосно розмовляти по телефону чим заважала іншим пасажирам, які стали висловлювати невдоволення. На зауваження потерпілої ОСОБА_6 і прохання припинити таку поведінку, обвинувачена ОСОБА_7 спочатку виразилась нецензурно на адресу потерпілої, а на кінцевій зупинці тролейбусу завод «Катіон» у відповідь на вимогу ОСОБА_6 вибачитись та пройти до чергового депо, нанесла останній рукою, в якій утримувала мобільний телефон, удар в обличчя, чим спричинила вищезазначені тілесні ушкодження. Тоді, з метою припинення конфлікту вмішались інші пасажири, які і викликали працівників поліції, а вона ОСОБА_6 стала утримувати обвинувачену за одяг, до прибуття працівників поліції;
- відомостями з протоколу проведення слідчого експерименту за участі потерпілої від 07.04.2017 року та відеозаписом такої слідчої дії, під час проведення якої ОСОБА_6 послідовно стверджувала та показувала про обставини спричинення їй тілесних ушкоджень обвинуваченою;
- аналогічними показаннями свідка ОСОБА_9 очевидця події, про те, що у вказаний час та місці він в якості пасажира перебував в тролейбусі. При цьому, бачив і чув, як обвинувачена, зайшовши в тролейбус голосно і агресивно розмовляла по телефону, а на зауваження інших пасажирів не реагувала. Коли ж кондуктор тролейбусу потерпіла ОСОБА_6 зробила ОСОБА_7 зауваження з приводу такої поведінки, остання агресивно відреагувала і розпочала сварку, під час якої нецензурно виражалась на адресу потерпілої. На кінцевій зупинці, коли ОСОБА_6 запропонувала обвинуваченій пройти в депо, остання рукою, в якій утримувала мобільний телефон, нанесла удар в обличчя ОСОБА_6 . В цей час, він вмішався в конфлікт, зробив зауваження ОСОБА_7 , викликав працівників поліції та став знімати подію на мобільний телефон;
- характер, локалізація, час та механізм утворення виявлених у потерпілої ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, як то за обставин повідомлених нею, крім показань останньої, а також показань свідка ОСОБА_9 підтверджується і висновками судово-медичного експерта №335 від 13.04.2017 року та №367 від 14.04.2017 року, останній з яких складено із врахуванням відомостей здобутих під час проведення вищевказаного слідчого експерименту за участі потерпілої 07.04.2017 року та з яких слідує, що у ОСОБА_6 станом на 26-31.03, 10.04.2017 року, виявлені тілесні ушкодження у вигляді перелому кісток носу без зміщення, струсу головного мозку, саден шкіри носу справа, крововиливів м`яких тканин нижніх повік обох очей, що могли утворитися не менше ніж від одного удару тупим твердим предметом, не виключено, під час та за обставин, вказаних у постанові про призначення судово-медичної експертизи, та за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Судячи по кольору крововиливів, вони можуть мати давність утворення не менше 10-15 діб до початку проведення судово-медичної експертизи 10.04.2017 року в цілому механізм утворення тілесних ушкоджень у ОСОБА_6 може відповідати її показам під час проведення слідчого експерименту;
Також винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується і іншими дослідженими судом доказами, зокрема:
- відомостями з протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 26.03.2017 року про повідомлення останньої щодо вчинення відносно неї кримінального правопорушення обвинуваченою;
- відомостями з протоколів: перегляду відеозапису та огляду, відповідно від 10.04.2017 року та 18.04.2017 року, з долученими до таких протоколів в якості речових доказів CD-R дисків з відео та аудіо записами, обставин пригоди та повідомлення про пригоду, які були згідно показань були зроблені свідком ОСОБА_9 та згідно його заяви від 10.04.2017 року передані слідчому.
Що ж стосується заяв обвинуваченої ОСОБА_7 про нанесення удару потерпілій за вищевказаних обставин та спричинення тілесних ушкоджень, під час самооборони, то такі її твердження суд розцінює, як очевидно вмотивовані та обраним способом захисту, а тому відхиляє їх, оскільки вони повністю спростовуються вищенаведеними, дослідженими судом доказами, які повністю узгоджуються між собою і не довіряти яким у суду не має підстав.
Таким чином суд вважає доведеним, що ОСОБА_7 , за викладених в описовій частині вироку обставин, умисно заподіяла потерпілій ОСОБА_10 легкі тілесні ушкодження, що спричиняють короткочасний розлад здоров`я і кваліфікує такі дії обвинуваченої за ч.2 ст.125 КК України.
Призначаючи покарання обвинуваченій, суд відповідно до вимог ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винної, обставини, що пом`якшують та обтяжують її покарання.
При цьому, суд приймає до уваги, що ОСОБА_7 скоїла злочин невеликої тяжкості, до кримінальної відповідальності притягується вперше, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває. За місцем проживання обвинувачена характеризується посередньо. Згідно IIПС ОВС України ОСОБА_7 перебувала на обліку категорії причетних до незаконного обігу наркотичних засобів, до адміністративної відповідальності не притягувалась, скарг від сусідів на спосіб її життя та поведінку не надходило.
Суд не приймає до уваги відомості з довідки головного лікаря ХОНД №685 від 11.04.2017 року, оскільки вони стосуються не встановленої особи ОСОБА_11 .
В якості обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченої суд визнає, стан її здоров`я, обумовлений наявністю у ОСОБА_7 третьої групи інвалідності, що підтверджується представленою суду довідкою МСЕК №0792746 від 31.05.2016 року.
З врахуванням характеру і ступеню суспільної небезпеки вчиненого, всіх даних про особу обвинуваченої та конкретних обставин справи, позиції прокурора і потерпілої, суд приходить до висновку про можливість призначення ОСОБА_7 менш суворого покарання з альтернативних, передбачених ч.2 ст. 125 КК України у виді штрафу, але в максимальному розмірі, згідно санкції вказаної правової норми.
Разом з тим, в судовому засіданні захисник та обвинувачена заявили клопотання, про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання за скоєння злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, на підставі ст.1 п. «г» Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року, оскільки на день набрання чинності вказаним Законом обвинувачена визнана інвалідом третьої групи, а умисний злочин в якому обвинувачується ОСОБА_7 не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України.
Заслухавши думку учасників судового розгляду, зокрема прокурора та потерпілої, які у вирішенні даного клопотання покладались на розсуд суду, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку що клопотання про застосування амністії до обвинуваченої ОСОБА_7 підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_7 являється інвалідом третьої групи, інкримінований їй умисний злочин не є тяжким або особливо тяжкими відповідно до ст.12 Кримінального кодексу України і він був вчинений обвинуваченою до набрання чинності Законом України „Про амністію у 2016 році від 22 грудня 2016 року (набрав чинності 07.09.2017р.), сама ОСОБА_7 просить застосувати до неї амністію, а тому вона може бути звільнена від відбування призначеного покарання, на підставі пункту „г ст. 1, ст.10 вищезазначеного Закону.
Вирішуючи цивільний позов потерпілої до обвинуваченої про відшкодування спричиненої скоєнням кримінального правопорушення моральної шкоди в сумі 5000 грн., обумовленої пережитими потерпілою фізичними та моральним стражданнями, від болю та приниження, а також наклепами з боку обвинуваченої по місцю роботи потерпілої та в правоохоронні органи, порушення нормального укладу життя потерпілої, через погіршення стану здоров`я, суд враховує всі обставини справи в їх сукупності, а також представлені суду докази на обґрунтування таких вимог і, керуючись принципами розумності, відповідності та справедливості, враховуючи майновий стан обвинуваченої, приходить до висновку, що такі вимоги є обґрунтованими, а їх розмір повністю доведений. З обвинуваченої ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_6 слід стягнути - 5000 грн. моральної шкоди. В іншій частині вимоги потерпілої ОСОБА_6 : про визнання заяви гр. ОСОБА_7 до Південно-Західного ВП МВС України в Хмельницькій області та скаргу диспетчеру ХКП «Електротранс» такими що не відповідають дійсності та принижують честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_6 , а так саме вимоги щодо зобов`язання гр. ОСОБА_7 вибачитись перед потерпілою ОСОБА_6 та її керівництвом за наклеп, побиття та нецензурну лайку залишити без розгляду, задовольнивши тим самим відповідну заяву потерпілої ОСОБА_6 .
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 369-371,373,374 КПК України, ст.ст.1,10 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року, ст.1167 ЦК України,-
УХВАЛИВ:
ОСОБА_7 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України на підставі якої призначити їй покарання у виді штрафу в розмірі 100 (ста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 1700 (одна тисяча сімсот) грн.
Звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання на підставі п. «г» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року.
Цивільний позов потерпілої до обвинуваченої ОСОБА_7 задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 моральну шкоду в сумі 5000 (п`ять тисяч) грн. В іншій частині вимог позивача позов залишити без розгляду.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Хмельницької області через Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий по справі