Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/55/18 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 185 (81, 86-1, 140) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15.01.2018 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому матеріали за апеляційною скаргою прокурора Олександрійської місцевої прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_8 , у кримінальному провадженні № 0002491 на вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 жовтня 2017 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Олександрія Кіровоградської області, громадянина України, маючого базову загально середню освіту, працюючого керівником ТОВ «Укрбудстрой», не одруженого, не маючого на утриманні неповнолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- 27 жовтня 2006 року Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області, за ч.3 ст.185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки, згідно ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком на 2 роки;
- 15 березня 2007 року Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області, за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК, ч. 2 ст. 187 КК України, на підставі ст. 70, 71 КК України, до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 7 років 6 місяців з конфіскацією 1/2 частини майна. 15.02.2014 року ухвалою Самарського районного суду міста Дніпропетровська звільнений від відбування покарання умовно-достроково строком 2 місяці 25 днів,
визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік. На підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку на 1 рік та покладенням певних обов`язків. Вказаним вироком також вирішено питання щодо речових доказів.

ВСТАНОВИЛА:
Вироком суду ОСОБА_7 визнана винуватим та засуджено за таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, за попередньою змовою групою осіб, при наступних обставинах.

19 липня 2016 року приблизно об 11:30 год., проходячи біля громадської зупинки поблизу житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 ОСОБА_7 , діючи умисно, за попередньою змовою з ОСОБА_9 (відносно якого 26 жовтня 2016 року Олександрійським міськрайонний судом винесено вирок), усвідомлюючи свої протиправні дії та бажаючи настання їх наслідків, скориставшись відсутністю уваги третіх осіб, шляхом вільного доступу, таємно заволоділи чужим майном, а саме залізним парканом, вартістю 738,94 грн., що належав на праві власності комунальному підприємству - «Благоустрій» Олександрійської міської ради. У подальшому з місця вчинення злочину зникли та розпорядились викраденим на власний розсуд.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду першої інстанції скасувати через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої через м`якість призначеного покарання.

Ухвалити новий вирок яким ОСОБА_7 визнати винним та призначити покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки на підставі ст.ст. 75,76 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку на 2 роки з покладенням певних обов`язків В решті вирок залишити без змін.

В обґрунтування своїх вимог прокурор, не оспорюючи юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого та доведеність його вини, посилається на неправильність застосування судом закону України про кримінальну відповідальність. Зазначив, що судом недостатньо враховано суспільну небезпеку вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, а також взагалі не враховано те, що останній неодноразово судимий, вчинив злочини, маючи не зняті та не погашені судимості за однорідні корисливі злочини, не одружений, не має на утриманні малолітніх чи неповнолітніх дітей, не має міцних соціальних зв`язків, а також висновок досудової доповіді, складений уповноваженим органом пробації щодо середнього ризику повторного вчинення кримінальних правопорушень.

Заслухавши доповідача, висновок прокурора, який підтримав подану апеляцію та просив задовольнити її, обвинуваченого та його захисника, які в дебатах, а обвинувачений і у останньому слові просили відмовити в задоволені апеляції прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 та кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, за попередньою змовою групою осіб, викладених у вироку є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи, підтверджені доказами, ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких за згодою учасників судового провадження, було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст. 349 КПК України.

Порушення вимог кримінального процесуального закону при вирішення судом першої інстанції питання щодо недоцільності дослідження доказів відносно тих обставин, які ніким не оспорювалися, колегія суддів не вбачає, а тому ці обставини, як і юридична кваліфікація вчиненого ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України кримінального правопорушення, не перевіряються відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України.

Що стосується тверджень прокурора про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого то вони не ґрунтуються на матеріалах справи і не заслуговують уваги.
Однією з підстав для зміни судового рішення при розгляді справи у суді апеляційної інстанції, згідно з ч. 2 ст. 409 КПК України, може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинами кримінального провадження.
Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею ( частиною статті ) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею ( частиною статті ) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Згідно з вимогами статей 65 КК України, суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.
У відповідності до ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Для його вибору суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про винну особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення такої особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого злочину.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, при призначенні ОСОБА_7 покарання суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України, відноситься до категорії середньої тяжкості злочинів, характер кримінального правопорушення, та вірно призначив покарання в межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України із застосуванням ст. ст. 75, 76 КК України. Належно прийняв до уваги дані про особу ОСОБА_7 , який раніше судимий, та вчинив кримінальний злочин маючи не зняту та непогашену судимість, за місцем роботи характеризується позитивно. Врахував і конкретні обставини справи, обставини, які пом`якшують покарання винного щире каяття та добровільне відшкодування заподіяної шкоди. Обставин, які обтяжують покарання не встановлено. Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для застосування ст. 69 КК України.
Враховуючи зазначене, в даному кримінальному провадженні, як вбачається з його матеріалів, не встановлено обставин, які б давали підстави вважати, що покарання ОСОБА_7 призначено із порушенням визначених у законі загальних засад.
Колегія суддів погоджується з таким рішенням суду першої інстанції і вважає його обґрунтованим та вмотивованим.
Отже, при вказаних обставинах, колегія суддів не вбачає підстав для скасування або зміни вироку щодо обвинуваченого в частині призначеного покарання, а тому доводи прокурора про м`якість призначеного покарання не знайшли свого підтвердження.
З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає необхідним у задоволені апеляційних вимог прокурора відмовити.

Будь-яких не перевірених судом першої інстанції обставин в апеляції не наведено, а тому колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Керуючись статтями 376, 404-405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора Олександрійської місцевої прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 жовтня 2017 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку, безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді підписи
Згідно з оригіналом
Суддя Апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2