Ухвала
Іменем України
05 березня 2018 р.

м. Київ
справа № 562/1000/16-к

провадження № 51-276 ск 17
Верховний Суд у складі колегії суддів першої палати Касаційного кримінального суду:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 23 листопада 2017 року,
встановила:
вироком Здолбунівського районного суду Рівненської області від 14 листопада 2016 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджено за частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України (далі КК) на 4 роки позбавлення волі.
Також, цим вироком засуджено ОСОБА_5 , щодо якого судові рішення в касаційному порядку не оскаржуються.
Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 23 листопада 2017 року вирок Здолбунівського районного суду Рівненської області від 14 листопада 2016 року щодо засудженого ОСОБА_4 залишено без зміни.
На підставі частини 5 статті 72 КК ОСОБА_4 в строк покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 13 лютого 2016 року по 20 червня 2017 року, включно. Із 21 червня 2017 року по 23 листопада 2017 року, включно, ОСОБА_4 зараховано в строк покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
В задоволенні клопотання ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_6 про застосування Закону України «Про амністію у 2016 році» відмовлено.
У касаційній скарзі засуджений ставить вимогу про скасування ухвали апеляційного судута призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції. Вказує на неправильне застосування судом апеляційної інстанції частини 5 статті 72 КК.
Відповідно до вимог частини 2 статті 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) у касаційній скарзі, окрім іншого, наводяться обґрунтування вимог щодо незаконності чи необґрунтованості судових рішень з урахуванням підстав для їх скасування судом касаційної інстанції, визначених у статті 438 КПК, а також зазначаються вимоги до суду касаційної інстанції, які б узгоджувалися зі статтею 436 КПК.
Однак, вказаних вимог кримінального процесуального закону засуджений не дотримався.
Зокрема, зміст касаційної скарги засудженого зводиться до роз`яснення порядку набрання чинності законодавчих актів і цитування змісту законів, без врахування підстав для скасування або зміни судових рішень.

Крім того, у касаційній скарзі засуджений наводячи підстави для скасування оскаржуваного рішення посилається на статтю 90 КПК, при цьому не звернув уваги, що вказана норма кримінального процесуального закону, регулює питання допустимості доказів, однак засуджений не наводить доводів такої позиції з урахуванням його вимог щодо зарахування строку попереднього ув`язнення.
Звертаємо увагу засудженого і на те, що його касаційна скарга адресована до Верховного Суду України, тоді як, у відповідності до пункту 21 частини 1 статті 3 КПК України (в редакції Закону України № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року), судом касаційної інстанції є Верховний Суд.
На підставі наведеного та керуючись статтею 5, частиною 1 статті 429 КПК, колегія суддів

постановила:

касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 23 листопада 2017 року щодо нього залишити без руху, надавши йому п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків з дня отримання ним ухвали.

У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3