Справа № 694/213/17 Провадження №1-кп/694/7/18
В и р о к
Іменем України
05.02.2018 року м. Звенигородка
Звенигородський районний суд Черкаської області в складі:
головуючого: судді ОСОБА_1 ,
за участі: секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,
прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Звенигородка Черкаської області, проживаючого по АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта середня- спеціальна, одруженого, приватного підприємця, раніше не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,
із участю в судовому розгляді:
обвинуваченого - ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
потерпілого ОСОБА_8
в с т а н о в и в:
ОСОБА_6 11 вересня 2016 року близько 07 години, перебуваючи в човні на воді ставка в с. Мизинівка Звенигородського району Черкаської області, підплив до берега, де ловив рибу ОСОБА_8 , з яким під час конфліктної суперечки, яка раптово виникла на ґрунті особистих неприязних стосунків, наніс останньому веслом 1 удар по голові, після чого ОСОБА_8 з метою уникнення ударів, прикрив обличчя руками, а ОСОБА_6 продовжуючи, наніс йому 6-7 ударів веслом по руках та 1 удар по правій нозі, в результаті нанесених ударів згідно висновку судово-медичної експертизи № 05-9-01/196 від 21.09.2016 потерпілий ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому лівої ліктьової кістки у нижній третині, закритого перелому основної фаланги 2 пальця правої кисті, забійної рани м`яких тканин лобної ділянки, саден на лівому передпліччі, синець на 2 пальці правої кисті, які спричинені дією тупого твердого предмету.
Ушкодження у вигляді закритого перелому лівої ліктьової кістки у нижній третині, закритого перелому основної фаланги 2 пальця правої кисті відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я. Ушкодження у вигляді забійної рани м`яких тканин лобної ділянки відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Ушкодження у вигляді саден на лівому передпліччі, синець на 2 пальці правої кисті відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Допитаний в судовому засіданні як обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні за ч.1 ст.122 КК України визнав та пояснив суду, що скоїв правопорушення за обставин і у спосіб вказані в обвинувальному акті. Вказана подія відбувалася близько 7-8 години ранку і він дійсно наніс потерпілому удар веслом оскільки останній знаходився на належній йому території.
Окрім визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, його вина також підтверджується наступними доказами, що були предметом дослідження в судовому засіданні:
-показами потерпілого ОСОБА_8 , який в судовому засіданні пояснив, що в селі де він проживає розташований ставок, який останні 10 років перебуває в оренді обвинуваченого. 11.09.2016р. він пішов ловити рибу на вищевказаний ставок без дозволу обвинуваченого, як орендатора вказаного ставка, незважаючи на наявність попереджувальних знаків про заборону вилову риби. Зі сторони води на човні до нього підплив обвинувачений та почав кричати, вимагаючи не ловити рибу на його ставку, після чого зломив його вудку та вдарив веслом по голові, потім наніс ще кілька ударів по голові, тулубу та руках.
-показами свідків, допитаних у судовому засіданні, які дали наступні покази.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснив, що в той день він перебував близько 7-8 години ранку на ставку, який орендує обвинувачений, і ловив рибу. З протилежної сторони ставка ловив рибу ОСОБА_8 . До нього на човні підплив обвинувачений та спитав що він тут робить, після чого між ними почалася сварка і ОСОБА_6 почав бити потерпілого, нанісши йому кілька ударів веслом.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснила, що в той день ОСОБА_8 прийшов до неї на подвір`я увесь в крові та сказав, що його побив ОСОБА_6 . Вона викликала швидку та міліцію. Очевидцем побиття вона не була.
Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 пояснили, що свідками нанесення тілесних ушкоджень потерпілому вони не були, а були лише понятими при відтворенні обстановки і обставин подій. Про сам інцидент їм нічого не відомо.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 пояснила, що вона є цивільною дружиною обвинуваченого і проживає разом з ним в с. Мизинівка Звенигородського району. 11 вересня 2016 року ОСОБА_6 на початку 7 години ранку поїхав з дому на ринок в м. Звенигородка. Орієнтовний час за який можна доїхати від їхнього дому до ринку складає 15 хвилин. Близько 10 год. Ранку прийшов дільничний і почав розпитувати про місцеперебування її чоловіка. Про сам інцидент їй нічого відомо не було, дізналася вона про нього зі слів чоловіка який прийшов після обіду.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 пояснив що він здійснює торгівлю рибою на ринку в м. Звенигородка. 11.09.2016р. до нього на ринку підходив ОСОБА_6 близько 7 години ранку і цікавився торгівлею.
В подальшому, як сторона обвинувачення так і сторона захисту скористалася правом на надання доказів під час судового розгляду та відмовилася від необхідності допиту у якості свідків решти осіб, на що суд не вправі впливати, так як позбавлений можливості збирати докази в кримінальному провадженні самостійно, враховуючи принцип безсторонності, диспозитивності та об`єктивності.
Суд критично ставиться до показів свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 та ОСОБА_13 оскільки вони не доводять винуватість ОСОБА_6 , так і не спростовують її. Більш того, свідок ОСОБА_13 є цивільною дружиною обвинуваченого і, як вона пояснила суду, час протягом якого можна добратися до м. Звенигородка з місця подій 15 хв., що не виключає можливість участі обвинуваченого у інкримінованому йому злочині за вказаних свідками подій.
На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників процесу, судом визнано недоцільним дослідження решти доказів по справі, стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому з`ясовано, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позицій, а також роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Враховуючи наведені докази, які були судом досліджені та оцінені в сукупності, суд вважає, що обвинувачення, пред`явлене ОСОБА_6 відповідно до обвинувального акту повністю доведене та кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 122 КК України - умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.
Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_6 , згідно ст. 66 КК України, судом не встановлено.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_6 , згідно ст. 67 КК України, судом не виявлено.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості, особу винного, який за місцем проживання характеризується негативно, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, являється інвалідом ІІІ групи.
На підставі викладеного, суд вважає за необхідне обрати ОСОБА_6 покарання в межах санкції ч. 1 ст. 122 КК України у виді обмеження волі в межах санкції ч.1 ст. 122 КК України.
Під час вирішення заяви обвинуваченого ОСОБА_6 щодо застосування до нього п. "г"ст. 1 Закону України "Про амністію у 2016 році"суд виходив з наступного:
Відповідно до ст. 85 КК України, на підставі закону про амністію або акта про помилування засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.
Відповідно до ч. 1ст. 1 Закону України "Про застосування амністії в Україні", амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили.
Згідно з пунктом "г"статті 1 Закону України "Про амністію у 2016 році"(який чинний з 07.09.2017 року), підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, особи, визнані винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також особи, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, особи, яких на день набрання чинності цим Законом в установленому порядку визнано інвалідами першої, другої чи третьої групи.
Відповідно до ч. 1ст. 10 Закону України "Про амністію у 2016 році", питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою особи, яка підтримує публічне обвинувачення в суді чи здійснює нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їхніх захисників чи законних представників.
Обвинувачений ОСОБА_6 є винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст.122, який відповідно до ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, заявив клопотання про застосування у відношенні нього п. "г"ст. 1 Закону України "Про амністію у 2016 році".
На день набрання чинності Законом України "Про амністію у 2016 році", ОСОБА_6 визнаний інвалідом ІІІ групи. Не відноситься до осіб, до яких амністія не застосовується, відповідно до ст. 9 Закону України "Про амністію у 2016 році" та ст. 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні".
За таких обставин, обвинуваченого ОСОБА_6 належить звільнити від покарання на підставі п. "г"ст. 1 Закону України "Про амністію у 2016 році".
Речові докази відсутні.
Процесуальні витрати у справі відсутні.
Керуючись ст.ст. 369, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд,
Визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст.122 КК України та призначити йому покарання у виді обмеженням волі на строк 2 (два) роки.
Звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання на підставі п. «г» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 змінити з тримання під вартою на особисте зобов`язання, звільнивши його з під варти негайно.
Цивільний позов у справі не заявлявся.
Речові докази відсутні.
Процесуальні витрати у справі відсутні.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду Черкаської області шляхом подачі апеляційної скарги через Звенигородський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Суддя ОСОБА_1