Справа № 355/454/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/892/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 34 21.09.2017

УХВАЛА
Іменем України
21 вересня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря: ОСОБА_5 ,

за участю прокурора: ОСОБА_6 ,

обвинуваченого: ОСОБА_7 ,

захисника: ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві матеріали кримінального провадження № 0000715 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Баришівського районного суду Київської області від 01 червня 2017 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Замківка Кадіївського району Луганської області, проживає: АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, освіта вища, вдівця, раніше не судимого,
визнано винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років без позбавленням права керувати транспортними засобами; на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки з покладенням, відповідно до ст. 76 КК України обов`язків періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Стягнуто із ОСОБА_7 на користь держави витрати на залучення експерта на проведення судових експертиз в розмірі 7 309 грн. 68 коп.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишено без розгляду,

В С Т А Н О В И Л А:
За вироком суду, 29 серпня 2015 року, близько 07 години, водій ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Кіа Carnival», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись на 64 км. автодороги сполученням «Київ Харків», що на території Баришівського району Київської області, в правій смузі для руху в напрямку м. Києва зі швидкістю приблизно 90-100 км/год., в порушення вимог пунктів 2.3 б), 2.3.д) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року та введених в дію з 01 січня 2002 року, не був уважний під час керування транспортним засобом, не стежив за дорожньою обстановкою та, відповідно, не реагував на її зміну, внаслідок чого своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху. В порушення пункту 12.1 Правил дорожнього руху України, відповідно до якого «під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним» та пункту 13.1 Правил дорожнього руху України, відповідно до якого «водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться і стану транспортного засобу повинен дотримуватися безпечної дистанції та безпечного інтервалу» проявив злочинну самовпевненість, не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечну швидкість руху транспортного засобу та місце його розташування в межах проїзної частини дороги в напрямку м. Києва, щоб мати змогу постійно контролювати його рух, обравши не відповідну дорожній обстановці швидкість руху, не дотримався безпечної дистанції до попутного транспортного засобу, внаслідок чого допустив зіткнення із задньою частиною напівпричепа марки «WEILTON», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який перебував у складі автопоїзда із сідловим тягачем марки «МАN ТGX 18.360», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , який рухався у попутному напрямку, в правій смузі для руху в бік м. Києва.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля марки «Кіа Carnival», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 Бове Алессандро, який перебував на передньому пасажирському сидінні, від отриманих тілесних ушкоджень ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер в Київській обласній клінічній лікарні.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №74-ТР від 12 листопада 2015 року встановлено, що при судово-медичній експертизі трупу Бове Алессандро виявлені: переломи кісток склепіння та основи черепу, кісток лицьового скелету, масивна забита рана в області чола, забита рана в області верхньої повіки лівого ока, множинні садна в області обличчя (переважно справа), масивний крововилив в м`які тканини в лобній, скроневих та правій тім`яній ділянках, крововиливи в над і під тверду мозкову оболонку, під м`яку мозкову оболонку, у речовину головного мозку й у шлуночки головного мозку, зазначені ушкодження комплекс яких сформував відкриту проникаючу черепно-мозкову травму та обумовив настання смерті, утворилися від дії тупих предметів, можливо в строк та за обставин, зазначених у медичній документації і мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень. Смерть Бове Алессандро настала від відкритої проникаючої черепно-мозкової травми у вигляді множинних переломів кісток склепіння та основи черепу, кісток лицьового скелету, крововиливи від мозкової оболонки в речовину та у шлуночки головного мозку, що підтверджується виявленими тілесними ушкодженнями та даними медичної документації.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок Баришівського районного суду Київської області від 01 червня 2017 року щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність в частині призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість; ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки; на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування основного покарання та покласти на нього обов`язків, передбачених п. п. 1,2 ч. 1 ст. 76 КК України, зобов`язавши періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; в іншій частині вирок залишити без змін. Вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не врахував підвищений ступінь суспільної небезпеки злочину, який вчинено з грубим порушенням ПДР, наслідків злочинного діяння спричинення смерті потерпілого та не призначив додаткове покарання, що не забезпечить досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України. На думку прокурора, при вирішені питання про необхідність призначення додаткового покарання, суд не врахував обставини кримінального провадження, зокрема, наслідки злочину та його суспільну небезпеку, та не призначив ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на певний строк, що, на думку прокурора, призвело до уникнення обвинуваченим додаткового покарання.

В процесі апеляційного розгляду захисником та обвинуваченим було подано клопотання про застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки він підпадає під дію положень п. «ґ» ст. 1 вказаного Закону.
Заслухавши думку прокурора, яка підтримала подану апеляційну скаргу та не заперечувала проти задоволення клопотання про застосування до обвинуваченого Закону України «Про амністію у 2016 році»; захисника та обвинуваченого, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та підтримали подане ними клопотання; вивчивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вона не підлягає до задоволення, а клопотання підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно з вимогами ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто його має бути ухвалено компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Також суд у своєму рішенні повинен навести належні, достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Висновок суду про доведеність винності ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного у вироку кримінального правопорушення відповідає фактичним обставинам кримінального провадження і є обґрунтованим.
Суд першої інстанції правильно кваліфікував дії обвинуваченого за ч. 2 ст.286 КК України.
Оскільки фактичні обставини кримінального провадження ніким не оспорюються, колегія суддів не проводить детальний їх аналіз та, відповідно до ст. 404 КПК України, перевіряє вирок суду лише в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 2 ст. 286 КК України, порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що причинили смерть потерпілого або заподіяли тяжке тілесне ушкодження, караються позбавленням волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.
Згідно п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного. Пунктом 21 вказаної Постанови передбачено, що у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів.

Таким чином, додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами у разі вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, є правом, а не обов`язком суду і, приймаючи рішення при розгляді даного питання, суд першої інстанції має враховувати всі обставини провадження.

До суду апеляційної інстанції була надана розписка представника потерпілої ОСОБА_10 ОСОБА_11 , відповідно до якої останній отримав від ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 100 000 грн. в рахунок відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди.

Зокрема, при вирішенні питання про застосування додаткового покарання щодо ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував вік обвинуваченого, його ставлення до скоєного, ту обставину, що транспортний засіб йому необхідний для здійснення догляду за престарілою ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у зв`язку з чим прийшов до правильного висновку про можливість не застосовувати до ОСОБА_7 додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами, у зв`язку з чим, апеляційна скарга прокурора не підлягає до задоволення.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити клопотання обвинуваченого про застосування до ОСОБА_7 Закону України «Про амністію в 2016 році».

Так, відповідно до ч. 1 ст. 10 вказаного Закону №1810-VIII (набрав чинності 07 вересня 2017 року), питання про застосування амністії суд вирішує також за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їхніх захисників чи законних представників.

Пунктом г) ч. 2 ст. 10 Закону України «Про амністію у 2016 році» визначено, що застосування цього Закону здійснюється щодо осіб, стосовно яких ухвалені вироки, що не набрали законної сили, за клопотанням самої особи, її захисника чи законного представника.

Частиною 1 статті 13 зазначеного Закону передбачено, що його дія поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно, і не поширюється на осіб, які вчинили триваючі або продовжувані злочини, якщо вони закінчені, припинені або перервані після набрання чинності цим Законом.

Відповідно до п. «ґ» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільняються від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі особи, визнанні винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 КК України, а також особи, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, які на день набрання чинності цим Законом досягли пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Так, відповідно до матеріалів кримінального провадження ОСОБА_7 вчинив злочин 29 серпня 2015 року, тобто до набрання сили Законом України «Про амністію у 2016 році».

Окрім того, обвинуваченим було надано докази того, що на момент набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році» він досяг пенсійного віку, визначеного ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а саме пенсійне посвідчення № НОМЕР_4 , видане 08 лютого 2016 року.

Зазначені обставини вказують на те, що на обвинуваченого поширюється дія п. «ґ» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

За таких обставин колегія суддів вважає за необхідне застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 . Закон України «Про амністію у 2016 році».
Керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, п. «ґ» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році», колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Вирок Баришівського районного суду Київської області від 01 червня 2017 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.

Звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання, призначеного вироком Баришівського районного суду Київської області від 01.06.2017 року на підставі п. « ґ» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Ухвалу може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня оголошення.

С У Д Д І :

___________________ ____________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4