печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 березня 2018 року Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 за участі секретаря ОСОБА_2 , адвоката ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Києві скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 на бездіяльність прокурора,

В С Т А Н О В И В :

адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді із скаргою, яку підтримав під час її розгляду, і просить скасувати постанову старшого групи прокурорів у кримінальному провадженні - прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих слідчого відділу управління з розслідування злочинів, вчинених на тимчасово окупованих територіях, Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 від 03.03.2018, якою в задоволенні мого клопотання від 23.08.2017 за № 23-08/01 відмовлено, та зобов`язати прокурора Генеральної прокуратури України, уповноваженого здійснювати нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні №0000081 від 27.02.2014 провести процесуальні дії, а саме - надати письмові вказівки слідчому про проведення процесуальних дій, а саме ознайомлення захисника з матеріалами вищевказаного кримінального провадження, що стосуються ОСОБА_5 .

Скарга обґрунтована наступним. Генеральною прокуратурою України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000081, відомості про яке були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.02.2014, стосовно ОСОБА_5 за частиною 1 статті 255, частиною 4 статті 28, частиною 1 статті 109, частиною 4 статті 28, частиною 3 статті 110, частиною 1 статті 111 Кримінального кодексу України.

30.06.2017 ОСОБА_3 , як адвокатом з ОСОБА_5 укладено договір про надання правової допомоги, яким передбачено, зокрема, надання правової допомоги у кримінальному провадженні.

25.07.2017, у відповідності до частини 1 статті 50 Кримінального процесуального кодексу України, на підтвердження своїх повноважень на участь у вищезазначеному кримінальному провадженні як захисника ОСОБА_5 , ним до Генеральної прокуратури України - старшому слідчої групи, якою здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000081 від 27.02.2014, надані посвідчені адвокатом копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю та договору про надання правової допомоги від 30.06.2017, а також, ордер на надання правової допомоги. Відповідність документів, що підтверджують його повноваження як захисника ОСОБА_5 на участь у кримінальному провадженні №0000081, які ним надавалися 25.07.2017, всім вимогам законодавства України, підтверджена слідчим суддею Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_7 в судовому засіданні 26.07.2017 з судового розгляду клопотання сторони обвинувачення про здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному проваджені №0000081, відомості про яке були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.02.2014 стосовно ОСОБА_5 за частиною 1 статті 255, частиною 4 статті 28, частиною 1 статті 109, частиною 4 статті 28, частиною 3 статті 110, частиною 1 статті 111 Кримінального кодексу України.

Чисельними ухвалами слідчих суддів Печерського районного суду міста Києва за моїми скаргами на бездіяльність старшого слідчого групи, якою здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000081 від 27.02.2014 та старшого прокурора групи прокурорів у кримінальному провадженні №0000081 від 27.02.2014, слідчими суддями Печерського районного суду міста Києва встановлено, що адвокатом 25.07.2017 до Генеральної прокуратури України було подано всі документи, передбачені статтею 50 Кримінального процесуального кодексу України, на підтвердження повноважень захисника ОСОБА_5 , проте в порушення вимог кримінального процесуального законодавства України слідчим та прокурором порушено право ОСОБА_5 на кваліфіковану правову допомогу з боку обраного ним захисника, створюються незаконні перешкоди здійсненню адвокатом адвокатської діяльності та реалізації повноважень захисника.

Отже, з 25.07.2017 адвокат є захисником ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №0000081, відомості про яке були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.02.2014, і з цього моменту, згідно із частиною 4 статті 46 Кримінального процесуального кодексу України користуюсь процесуальними правами, передбаченими кримінальним процесуальним законодавством України.

Окрім цього, 23.08.2017 ним як захисником ОСОБА_5 , до Генеральної прокуратури України - старшому прокурору групи прокурорів у кримінальному провадженні №0000081 від 27.02.2014, подане клопотання в порядку статей 20, 36, 42, 46, 220 та 221 Кримінального процесуального кодексу України про проведення процесуальних дій, а саме - надання письмових вказівок слідчому про проведення процесуальних дій, а саме ознайомлення захисника з матеріалами вищевказаного кримінального провадження.

Старшим групи прокурорів у кримінальному провадженні - прокурором відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих слідчого відділу управління з розслідування злочинів, вчинених на тимчасово окупованих територіях, Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 листом від 13.09.2017 № 26/2-35227-17 було повідомлено, що статтею 36 Кримінального процесуального кодексу України не передбачено надання вказівок слідчому про ознайомлення з матеріалами досудового розслідування.

Факт не розгляду клопотання у передбачений Законом спосіб, та не надання мені для ознайомлення матеріалів кримінального провадження, мною оскаржено до слідчого судді Печерського районного суду міста Києва, в порядку статті 303 Кримінального процесуального кодексу України.

За результатами розгляду скарги, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_8 від 02.10.2017 по справі №757/51939/17-к її задоволено, у зв`язку із чим зобов`язано прокурора групи прокурорів Генеральної прокуратури України, уповноваженого здійснювати процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0000081 від 27.02.2014 розглянути клопотання захисника ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_3 від 23 серпня 2017 року №23-08/01, вхідний Генеральної прокуратури України №51, у відповідності до вимог статті 220 Кримінального процесуального кодексу України.

13.03.2018 адвокатом було отримано постанову старшого групи прокурорів у кримінальному провадженні - прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих слідчого відділу управління з розслідування злочинів, вчинених на тимчасово окупованих територіях, Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 від 03.03.2018, якою в задоволенні його клопотання від 23.08.2017 відмовлено.

Основним мотивом відмови у задоволенні мого клопотання від 23.08.2017 є не допуск мене до участі у кримінальному провадженні в якості захисника ОСОБА_5 . Разом із тим, на думку сторони обвинувачення, законною відмовою у не допуску адвоката до участі у кримінальному провадженні в якості захисника ОСОБА_5 , є долучення ним копії, а не оригіналу договору від 30.06.2017.

Крім того, сторона обвинувачення вважає, що на вказаній стадії кримінального процесу не доцільно надавати для ознайомлення матеріали кримінального провадження №0000081 від 27.02.2014, які стосуються ОСОБА_5 , оскільки у разі встановлення місця знаходження підозрюваного та його явки до слідчого може виникнути необхідність у проведенні одночасних допитів між учасниками кримінального процесу та подальшого збору доказів винуватості осіб.

Сторона захисту вважає, що дана постанова є незаконною та необгрунтованою, а рішення прокурора про відмову у задоволенні мого клопотання від 23.08.2017 протиправним, у зв`язку з наступним.

Відповідно до статті 45 Кримінального процесуального кодексу України захисником є адвокат, який здійснює захист, зокрема, підозрюваного, обвинуваченого, засудженого.

Згідно до частини 4 статті 46 Кримінального процесуального кодексу України захисник користується процесуальними правами підозрюваного, обвинуваченого, захист якого він здійснює, крім процесуальних прав, реалізація яких здійснюється безпосередньо підозрюваним, обвинуваченим і не може бути доручена захиснику, з моменту надання документів, передбачених статтею 50 цього Кодексу, слідчому, прокурору, слідчому судді, суду.

Статтею 42 Кримінального процесуального кодексу України закріплено процесуальні права підозрюваного, який, зокрема, має право ознайомлюватися з матеріалами досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 221 цього Кодексу, та оскаржувати рішення, дії та бездіяльність слідчого, прокурора, слідчого судді в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Статтею 221 КПК України визначено, що слідчий, прокурор зобов`язаний за клопотанням сторони захисту, потерпілого, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, надати їм матеріали досудового розслідування для ознайомлення, за виключенням матеріалів про застосування заходів безпеки щодо осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві, а також тих матеріалів, ознайомлення з якими на цій стадії кримінального провадження може зашкодити досудовому розслідуванню. Відмова у наданні для ознайомлення загальнодоступного документа, оригінал якого знаходиться в матеріалах досудового розслідування, не допускається. Під час ознайомлення з матеріалами досудового розслідування особа, що його здійснює, має право робити необхідні виписки та копії.

Відтак, кримінальне процесуальне законодавство не встановлює жодних обмежень щодо надання захиснику для ознайомлення матеріалів досудового розслідування, які адвокат просив надати.

Крім того, в своєму клопотанні адвокат просив надати матеріали досудового розслідування, за виключенням матеріалів про застосування заходів безпеки щодо осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві, а також тих матеріалів, ознайомлення з якими на цій стадії кримінального провадження може зашкодити досудовому розслідуванню.

Таким чином, посилання прокурора на те, що у разі встановлення місця знаходження підозрюваного та його явки до слідчого може виникнути необхідність у проведенні одночасних допитів між учасниками кримінального процесу та подальшого збору доказів винуватості осіб, має відношення лише до тих матеріалів, які містять покази учасників кримінального провадження. Відтак означена підстава не стосується всіх інших матеріалів досудового розслідування, ознайомлення з якими не може зашкодити досудовому розслідуванню на цій стадії.

Відмова прокурором в задоволенні клопотання з мотивуванням не допуску адвоката в якості захисника ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №0000081 від 27.02.2014, є незаконною та необгрунтованою, оскільки питання щодо допуску мене як захисника ОСОБА_5 в означеному кримінальному провадженні вже розглядалось слідчим суддею Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_8 по справі №757/51939/17-к та ухвалою від 02.10.2017 підтверджено його повноваження, як захисника ОСОБА_5 . До цієї скарги ним також було долучено завірену належним чином копію, а не оригінал договору від 30.06.2017.

Окрім цього, прокурором явно ігнорується відомий йому факт підтвердження його повноважень як захисника ОСОБА_5 на участь у кримінальному провадженні №0000081 від 27.02.2014, та відповідності наданих мною документів всім вимогам законодавства України, що мав місце в судовому засіданні 26.07.2017 з розгляду клопотання сторони обвинувачення про здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному проваджені №0000081, відомості про яке були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.02.2014 стосовно ОСОБА_5 , яке проходило під головуванням слідчого судді Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_7 . У вказаному судовому засідання адвокатом також було надано завірену належним чином копію, а не оригінал договору від 30.06.2017.

Також, його повноваження, як захисника ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні №0000081 від 27.02.2014 підтверджена іншими чисельними ухвалами слідчих суддів Печерського районного суду міста Києва та Апеляційного суду міста Києва при розгляді його скарг на бездіяльність слідчого та прокурора, а також апеляційних скарг на ухвали слідчих суддів Печерського районного суду міста Києва, по даному кримінальному провадженню, до яких також було долучені завірені копії, а не оригінал договору від 30.06.2017.

Разом із тим, Верховним Судом своєю постановою від 06.02.2018 по справі №752/11464/16-к (провадження № 51-255км17) сформульовано наступний висновок щодо застосування норми права:

«Суть питання, яке порушене перед касаційним судом у цій справі, зводиться до правильності тлумачення апеляційним судом пункту 2 частини першої статті 50 КПК, яка передбачає:

«1. Повноваження захисника на участь у кримінальному провадженні підтверджуються:

1) свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю;

2) ордером, договором із захисником або дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

В цьому випадку використана синтаксична конструкція, в якій однорідні члени речення з 'єднані безсполучниковим зв 'язком і між двома останніми членами речення стоїть розділовий сполучник «або».

Така синтаксична конструкція часто використовується в законодавстві.

В усіх цих випадках вживання «або» для з`єднання однорідних членів речення створює альтернативний перелік. Якщо такий перелік перелічує умови для настання певного правового наслідку, це означає, що наслідок настає за наявності хоча б однієї з перелічених умов.

Суд не бачить підстав при тлумаченні пункту 2 частини першої статті 50 КПК відступати від звичайного значення, яке надається цій синтаксичній конструкції законодавцем.

Крім того, на користь того, що умови підтвердження повноважень захисника, зазначені у пункті 2 частини першої статті 50 КПК, застосовуються альтернативно, свідчать й інші положення законодавства.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги, а документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: І) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Тобто ордер і договір є документами, які в рівному ступені посвідчують існування договірних відносин між адвокатом і його клієнтом.

Таким чином, пункт 2 частини першої статті 50 КПК визначає, що повноваження захисника мають вважатися підтвердженими, якщо - на додаток до документу, передбаченого пунктом 1, - захисник надав хоча б один з документів, передбачених пунктом 2 частини першої цієї статті.

Відповідно до частини другої статті 50 КПК «встановлення будь-яких додаткових ... умов для підтвердження повноважень захисника чи для його залучення до участі в кримінальному провадженні не допускається». Всупереч цьому положенню, апеляційний суд, вимагаючи на додаток до договору надати також ордер, встановив такі додаткові умови.»

Відтак, Верховний Суд дійшов висновку про те, що пункт 2 частини першої статті 50 Кримінального процесуального кодексу України визначає, що повноваження захисника мають вважатися підтвердженими, якщо на додаток до документу, передбаченого пунктом 1 - свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, захисник надав хоча б один з документів, передбачених пунктом 2 частини першої цієї статті - ордер, договір із захисником або доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до частини 5 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Таким чином, з огляду на обов`язковість вищезазначеного висновку Верховного Суду надання договору про надання правової допомоги на підтвердження повноважень захисника не є обов`язковим, а тому і з цієї підстави позиція прокурора Генеральної прокуратури України стосовно ненадання оригіналу договору про надання правової допомоги, внаслідок чого в органу досудового розслідування відсутні правові підстави для допуску адвоката ОСОБА_3 до участі у кримінальному провадженні, як захисника ОСОБА_5 , грубо суперечить вимогам кримінального процесуального законодавства України.

Крім того, пунктом 4 частини 2 статті 36 Кримінального процесуального кодексу України закріплено, що прокурор, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, уповноважений, зокрема, доручати слідчому, органу досудового розслідування проведення у встановлений прокурором строк слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій, інших процесуальних дій або давати вказівки щодо їх проведення чи брати участь у них, а в необхідних випадках - особисто проводити слідчі (розшукові) та процесуальні дії в порядку, визначеному цим Кодексом.

Таким чином, Законом чітко закріплено повноваження прокурора давати вказівки слідчому щодо проведення інших процесуальних дій під час проведення слідчим досудового розслідування у кримінальному провадженні.

Безумовно, чіткого, вичерпного або розширеного переліку, або хоча б конкретного терміну «процесуальної дій» Кримінальний процесуальний кодекс України не містить, однак його системний аналіз дає всіх підстав посилатися на те, що всі передбачені Кримінальним процесуальним кодексом України дії, які можуть або повинні бути проведенні слідчим, прокурором - є процесуальними діями, в тому числі ознайомлення з матеріалами досудового розслідування до його завершення.

Поряд із наведеним, прошу шановний Суд звернути увагу на те, що частиною 2 статті 22 Кримінального процесуального кодексу України закріплено, що сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

З системного аналізу означених правових норм Кримінального процесуального кодексу України вбачається, що право прокурора не надавати стороні захисту для ознайомлення матеріали досудового розслідування, ознайомлення з якими на цій стадії кримінального провадження може зашкодити досудовому розслідуванню, не є безумовним, а тому використання такого права не повинно порушувати процесуальні права іншої сторони та загальні засади кримінального провадження.

Відповідно до частини 1 статті 22 Кримінального процесуального кодексу України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Згідно з статтею 220 Кримінального процесуального кодексу України клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав. Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.

Прокурором при прийнятті рішення про відмову в задоволені мого клопотання, в порушення вимог статей 22, 220 Кримінального процесуального кодексу України взагалі не було обґрунтовано, в зв`язку з чим ознайомлення з окремими матеріалами вищеозначеного кримінального провадження, які я просив надати, на цій стадії кримінального провадження може зашкодити досудовому розслідуванню, оскільки його обгрунтування має відношення лише до тих матеріалів, які містять покази учасників кримінального провадження.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини, яка в силу частини 2 статті 8 та частини 5 статті 9 Кримінального процесуального кодексу України підлягає обов`язковому застосуванню у кримінальному провадженні, виходить з того, що «засоби», які повинен мати кожний обвинувачений у скоєнні злочину, передбачають можливість з метою підготовки до захисту ознайомитися з результатами проведеного розслідування («Хусейн та інші проти Азербайджану» , пункт 175; «ВАТ Нафтова компанія Юкос проти Росії», пункт 538). Обмеження доступу до матеріалів справи не повинно заважати обвинуваченому надати докази на досудовій стадії кримінального процесу, а також позбавляти обвинуваченого можливості коментувати докази через його адвоката за допомогою заяв («Оджалан проти Туреччини» [БП] ,пункт 140). Відмова розкрити доказові матеріали сторони обвинувачення, що дозволяють обвинуваченому реабілітувати себе або добитися скорочення покарання, призводить до порушення права на захист, гарантованого підпунктом (b) пункту 3 статті 6 Конвенції. («Натуна проти Фінляндії») .

Окрім цього, в рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 р. № 23-рп/2099 (справа за конституційними поданнями 47 та 50 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) частин шостої, сьомої статті 218 Кримінально-процесуального кодексу України (справа про ознайомлення обвинуваченого і захисника з матеріалами кримінальної справи) зазначено, що право на ознайомлення із матеріалами справи та право на отримання інформації про закінчення розслідування у кримінальній справі є складовими конституційного права на захист, порушення якого є неприпустимим.

Оскільки, будь-які правові підстави для відмови в задоволені мого клопотання були відсутні, прокурором не було фактично виконане судове рішення про розгляд мого клопотання в порядку статті 220 Кримінального процесуального кодексу України, яка передбачає задоволення клопотання при відсутності підстав для відмови в його задоволені.

За таких обставин, прокурор не здійснив процесуальних дій, передбачених статтею 220 Кримінального процесуального кодексу України, а саме не надав адвокату, як стороні захисту, для ознайомлення матеріали досудового розслідування та незаконно відмовив у наданні письмових вказівок слідчому про проведення вказаної процесуальної дії, лише з мотивів не допуску його до участі у кримінальному провадженні, в якості захисника ОСОБА_5 .

При цьому бездіяльністю прокурора, окрім вищенаведених моїх процесуальних прав як захисника ОСОБА_5 , порушує основну засаду кримінального провадження - право підозрюваного на захист.

Прокурор ОСОБА_4 заперечувала проти задоволення клопотання адвоката, фактично підтримуючи викладені прокурором ОСОБА_6 обставини у постанові від 03.03.3018, якою відмовлено адвокату в наданні адвокату матеріалів для ознайомлення.

Вирішуючи подану скаргу слід зазначити наступне.

Відмовляючи у наданні адвокату ОСОБА_3 матеріалів кримінального провадження, прокурор у своїй постанові від 03 березня 2018 року зазначив про відсутність у адвоката належних документів на підтвердження його повноважень для участі як захисника, оскільки до клопотання подано копію договору з ОСОБА_5 , а отже адвокат не є захисником у кримінальному провадженні.

Частиною 3 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст. 50 КПК України повноваження захисника на участь у кримінальному провадженні підтверджуються: 1) свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю; 2) ордером, договором із захисником або дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Встановлення будь-яких додаткових вимог, крім пред`явлення захисником документа, що посвідчує його особу, або умов для підтвердження повноважень захисника чи для його залучення до участі в кримінальному провадженні не допускається.

Як визначено в ст. 51 КПК України договір із захисником має право укласти особа, передбачена в частині першій статті 45 цього Кодексу, а також інші особи, які діють в її інтересах, за її клопотанням або за її наступною згодою.

Згідно із ст. 27 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

В порушення вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч. 2 ст. 50 КПК України органом досудового розслідування та процесуальним керівником Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України фактично встановлено додаткові вимоги, необхідні для підтвердження повноважень як захисника та залучення адвоката до участі у вже раніше зазначеному кримінальному провадженні .

Відповідно до ч. 4 ст. 46 КПК України захисник користується процесуальними правами підозрюваного, обвинуваченого, захист якого він здійснює, крім процесуальних прав, реалізація яких здійснюється безпосередньо підозрюваним, обвинуваченим і не може бути доручена захиснику, з моменту надання документів, передбачених статтею 50 цього Кодексу, слідчому, прокурору, слідчому судці, суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 532 КПК України вирок або ухвала суду першої інстанції, ухвала слідчого судді, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. Ухвали слідчого судді та суду, які не можуть бути оскаржені, набирають законної сили з моменту їх оголошення.

Згідно ст.533 КПК України вирок або ухвала суду, які набрали законної сили, обов`язкові для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягають виконанню на всій території України.

Згідно ст. 534 КПК України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, підлягає безумовному виконанню.

Відповідно до ст. 221 КПК України слідчий, прокурор зобов`язаний за клопотанням сторони захисту, потерпілого надати їм матеріали досудового розслідування для ознайомлення, за виключенням матеріалів про застосування заходів безпеки щодо осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві, а також тих матеріалів, ознайомлення з якими на цій стадії кримінального провадження може зашкодити досудовому розслідуванню. Відмова у наданні для ознайомлення загальнодоступного документа, оригінал якого знаходиться в матеріалах досудового розслідування, не допускається. Під час ознайомлення з матеріалами досудового розслідування особа, що його здійснює, має право робити необхідні виписки та копії.

В порушення зазначених вимог кримінального процесуального законодавства України прокурор під час вирішення клопотання не врахував викладених в ухвалі слідчого судді від 02 жовтня 2017 року обставин, чим порушив право ОСОБА_5 на кваліфіковану правову допомогу з боку обраного ним захисника, чим створив незаконні перешкоди здійсненню адвокатом адвокатської діяльності та реалізації повноважень захисника.

При цьому відмовляючи адвокату в ознайомленні з матеріалами кримінального провадження, прокурор обмежився посиланням на можливість виникнення необхідності проведення слідчих дій, не врахувавши положення ст.221 КПК України про те, що відмова в ознайомленні допускається лише матеріалів про застосування заходів безпеки щодо осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві, а також тих матеріалів, ознайомлення з якими на цій стадії кримінального провадження може зашкодити досудовому розслідуванню. Отже прокурор формально розглянув подане клопотання, що свідчить про необхідність скасування відповідного рішення прокурора та покладення обов`язку визначеного ст. 307 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись п. 16 ч. 3 ст. 42, ч. 4 ст. 46, п. 1 ч. 1 ст. 303, ст. 307,309 КПК України, слідчий суддя -
У Х В А Л И В :
скасувати постанову старшого групи прокурорів у кримінальному провадженні - прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих слідчого відділу управління з розслідування злочинів, вчинених на тимчасово окупованих територіях, Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 від 03.03.2018, якою в задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 від 23.08.2017 за № 23-08/01 відмовлено;

Зобов`язати прокурора Генеральної прокуратури України, уповноваженого здійснювати нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні №0000081 від 27.02.2014 розглянути клопотання адвоката ОСОБА_3 від 23.08.2017 за № 23-08/01 про надання для ознайомлення захиснику матеріалів вищевказаного кримінального провадження, що стосуються ОСОБА_5 , у відповідності до ст. 221 КПК України. Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1