Справа №: 630/641/17
У Х В А Л А
Іменем України
13 березня 2018 року м. Люботин

Люботинський міський суд Харківської області

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

за участю

прокурора ОСОБА_2 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_3 ,

захисників неповнолітніх обвинувачених ОСОБА_4

ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 ,

законних представників ОСОБА_7

ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9

неповнолітніх обвинувачених ОСОБА_10 ,

ОСОБА_11 ,

ОСОБА_12

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Люботин, Харківської області обвинувальний акт за кримінальним провадженням №0000687 відносно неповнолітніх ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , обвинувачених у вчиненні кримінальних злочинів, передбачених ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 187 КК України,

в с т а н о в и в:
ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 31 серпня 2017 року повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 187 КК України.

Судове засідання призначено на 13 березня 2018 року о 16 год.30 хв.

В судове засідання з`явилися прокурор, законні представники та захисники неповнолітніх обвинувачених, неповнолітні обвинувачені.

В судовому засіданні прокурор заявила клопотання про продовження неповнолітнім обвинуваченим ОСОБА_12 , ОСОБА_10 раніше обраних запобіжних заходів.

Відповідно до ухвали Люботинського міського суду Харківської області від 18 січня 2018 року відносно ОСОБА_10 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 18 березня 2018 року.

Відносно неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_12 продовжено запобіжний захід у вигляді домашнього арешту до 18 березня 2018 року згідно ухвали Люботинського міського суду Харківської області від 18 січня 2018року.

Неповнолітній обвинувачений ОСОБА_10 та його захисник, законний представник не заперечували проти задоволення клопотання, оскільки на даному етапі не можливо змінити на більш м`який.

Неповнолітній обвинувачений ОСОБА_11 його законний представник та захисник не заперечували проти клопотання прокурора.

Неповнолітній обвинувачений ОСОБА_12 та його захисник, законний представник не заперечували проти задоволення клопотання.

Вислухавши доводи сторін кримінального провадження, вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу, суд враховує вимоги ст. 29 Конституції України, ст. 9 Загальної Декларації прав людини, ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст. 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Так, згідно зі ст.ст. 7-9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 Європейський суд з прав людини вказав, що наявність вагомих підстав підозрювати затриманого у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства. У рішенні по справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 Європейський суд з прав людини вказав, що розумність строку тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно, вона має оцінюватись в кожному конкретному випадку залежно від особливостей конкретної справи.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії», автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішення питання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинувачених суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з даних матеріалів кримінального провадження, які свідчать про наявність достатніх підстав вважати обґрунтованими посилання прокурора на наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 Кримінально-процесуального кодексу України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Суд, враховуючи, що обставини по справі з часу обрання запобіжного заходу не змінились, а ризики передбачені ст. 177 КПК України, не зменшились, що унеможливлює застосування до обвинуваченого ОСОБА_10 більш м`якого заходу забезпечення кримінального провадження, аналізуючи дані про особу обвинуваченого, а саме: те, що він обвинувачуються в скоєнні зокрема тяжкого кримінального правопорушення, відсутні належні гарантії та підтвердження соціальних зв`язків, які б переважали наявні ризики їх ухилення від суду, вчинення іншого кримінального правопорушення, тиску на потерпілого та свідків, які не були допитані судом, доцільно вирішувати питання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вважаючи його таким, що відповідає характеру та тяжкості діяння, що інкримінується обвинуваченому, відповідності особи обвинуваченого та запобіганню можливості перешкоджати інтересам правосуддя, зокрема і ухиленню від суду, а тому, суд приходить до висновку про відсутність на даний час підстав для обрання обвинуваченому інших більш м`яких запобіжних заходів, крім тримання під вартою.

Відповідно до вимог ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

З огляду на те, що ризики, які існували при обранні відносно неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_12 запобіжного заходу у виді домашнього арешту не зникли, суд приходить до висновку про необхідність продовження такого запобіжного заходу на 2 місяці.

Строк дії ухвали суду про обрання закінчується 18 березня 2018 року, однак, судове провадження по даному кримінальному провадженню не закінчено і потребує часу для розгляду, тому строк дії запобіжних заходів, обраних відносно обвинувачених необхідно продовжити.

Згідно зі змістом ст. ст. 131-132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали суду. Згідно ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу суд враховує обставини кримінального провадження, практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Керуючись ст.ст. 110, 177, 178, 181, 194, 199 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В:
Клопотання прокурора про продовження запобіжних заходів відносно неповнолітніх обвинувачених задовольнити.

Міру запобіжного заходу відносно неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вигляді тримання під вартою в умовах Харківської установи виконання покарань №27 Державної пенітенціарної служби України продовжити на 60 днів до 12 травня 2018 року включно.

Міру запобіжного заходу відносно неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у вигляді домашнього арешту продовжити на 60 днів до 12 травня 2018 року включно, заборонивши залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 з 19.00 год. по 07.00 годину наступного дня.

Роз`яснити неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_12 положення ч. 5 ст. 181 КПК України,а саме: працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтись в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати засоби контролю.

Копію ухвали для виконання та здійснення контролю за поведінкою неповнолітнього ОСОБА_12 направити до Холодногірського ВП ГУНП України в Харківській області.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1