Дата документу Справа № 320/9086/14-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 320/9086/14-к Головуючий в 1 інст.: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/778/525/18 Доповідач в 2 інст.: ОСОБА_2
Категорія: ч. 3 ст. 187 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 березня 2018 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
аз участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Запорізької області в місті Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах адвоката ОСОБА_8 на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 24 березня 2017 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Мелітополь Запорізької області, громадянин України, з середньою освітою, не одружений, працює менеджером ТОВ «Діна - Мелагро», зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:
1) 20.10.1997 Мелітопольським міським судом за ст. 17 ч. 2, 81 ч. 3, 17 ч. 2, 117 ч. 3 КК України до 5 років позбавлення волі з випробувальним терміном 3 роки;
2) 25.11.1998 Мелітопольським міським судом за ст. 222 ч. 3 КК України до 1 року позбавлення волі, звільнений від покарання на підставі ст. 1 п. «а» Закону України «Про амністію» від 24.07.1998;
3) 13.01.2003 Якимівським районним судом Запорізької області за ст. ст. 186 ч. 3, 75 КК України до 4 років позбавлення волі з випробуванням на 1 рік;

4) 28.12.2006 Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за ст.ст. 187 ч. 4, 121 ч. 2, 70, 71 КК України до 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна, звільнений 07.02.2014 р. за постановою Вільнянського районного суду на підставі ст. 82 КК України з заміною на виправні роботи з утриманням 15% заробітної платні, невідбутий строк покарання 1 рік 29 днів,
визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України та засуджений до покарання у вигляді 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна.
На підставі ч. 1 ст. 71, п. 1 ч. 1 ст. 72 частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 28 грудня 2006 року та остаточно призначено покарання за сукупністю вироків у вигляді 7 років 2 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено у вигляді тримання під вартою.
Строк відбування покарання постановлено рахувати з моменту фактичного затримання 5 червня 2014 року.
Зараховано у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 5 червня 2014 року по 24 березня 2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 589 грн. 68 коп. в рахунок відшкодування витрат на проведення експертизи.
Цивільний позов задоволено та постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду в розмірі 1000 грн., моральну шкоду в сумі 10000 грн., а всього 11000 грн.
Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України за наступних обставин.
03.06.2014 приблизно о 00 годин 00 хвилин, ОСОБА_7 , будучи особою, яка раніше вчинила розбій, маючи умисел на розбійний напад, поєднаний із проникненням у житло, шляхом виставлення з віконної рами скла, через вікно, проник до веранди домоволодіння АДРЕСА_3 , де напав на потерпілу ОСОБА_9 , яка вийшла до веранди на шум та штовхнув її у груди, від чого остання впала та вдарилась головою об міжкімнатні двері. Продовжуючи свої дії, направлені на залякування потерпілої і припинення опору, наказав їй пройти до кухні вказаного будинку, де завдав удар долонею руки по обличчю в область лівої скроні. Після цього дістав заздалегідь заготований предмет, схожий на пістолет, який підносив до скроні потерпілої ОСОБА_9 , що було сприйнято нею як реальна загроза для життя і здоров`я. Одразу після цього, з метою подальшого залякування потерпілої, підшукавши у приміщенні кухні кухонний ніж, підносив його до шиї ОСОБА_9 , тим самим погрожуючи його застосуванням.
Одразу після цього ОСОБА_7 , реалізовуючи корисливий мотив, з метою виявлення цінного майна та грошових коштів, у приміщенні зазначеного будинку почав активно їх шукати, перевіряючи вміст шаф. Через деякий час, повернувшись до кухні із фрагментом електричного дроту, обмотав ним шию потерпілої ОСОБА_9 та почав придушувати, тим самим, застосовуючи насильство, яке є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, подавив волю останньої до опору.
Продовжуючи свої дії, направлені на заволодіння майном потерпілої, підготував для викрадення виявлену у будинку побутову техніку (комп`ютер, телевізор, мобільні телефони).
Після цього ОСОБА_7 зірвав мотузку для білизни, яка висіла у приміщенні кухні, та став нею здавлювати шию потерпілої ОСОБА_9 , від чого вона на нетривалий час втрачала свідомість. Після цих дій, ОСОБА_7 , продовжив шукати цінне майно, на що потерпіла зробила застереження, а ОСОБА_7 у відповідь завдав декілька ударів рукою в обличчя. Намагаючись врятуватись, потерпіла вибігла на веранду будинку, однак була зупинена ОСОБА_7 , де останній повалив її на диван та приставив до шиї ОСОБА_9 держак від грабель.
Вищезазначеними протиправними діями ОСОБА_7 заподіяв потерпілій ОСОБА_9 тілесні ушкодження, а саме: закриту черепно-мозкову травму (струс головного мозку, рани шкіри, синьці, травматичний набряк м`яких тканин голови, крововиливи в білкові оболонки очей та слизові оболонки верхньої та нижньої губ, тупу травму лівого та правого вуха з крововиливом в порожнину правого вуха, що супроводжувалось перехідною сенсоневральною туговухістю першого ступеня), які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що потягли за собою короткочасний (більше 6, але не більше 21 дня) розлад здоров`я; садна шкіри та синці шиї, синці грудної клітини, лівої половини таза та плечей, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.
Після цього, ОСОБА_7 відкрито заволодів належними ОСОБА_9 мобільним телефоном «Nokia 301», в корпусі рожевого кольору, imei 1- № НОМЕР_1 , вартістю 800 гривень, в якому була встановлена сім-картка мобільного оператора «Київстар», що не становить матеріальної цінності, абонентський № НОМЕР_2 , на тарифному рахунку якої грошових коштів не було та мобільним телефоном «Samsung», в корпусі чорного кольору, вартістю 200 гривень, в якому була встановлена сім-картка мобільного оператора «Диджус», що не становить матеріальної цінності, абонентський № НОМЕР_3 , на тарифному рахунку якої грошових коштів не було, чим спричинив потерпілій ОСОБА_9 майнову шкоду на загальну суму 1000 гривень.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 просить вироку суду скасувати, кримінальне провадження закрити.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що вина обвинуваченого в судовому засіданні доведена не була, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються на припущеннях.
Всі доводи сторони захисту належним чином не перевірені, кожний доказ не оцінено з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, відсутнє належне обґрунтування того, чому суд прийняв одні докази та відкинув інші, а в оскаржуваному вироку фактично відсутній аналіз доказів.
Так, потерпіла ОСОБА_9 у судовому засіданні вказувала на те, що футболки, які були одними із доказів провини обвинуваченого, ніякого відношення до кримінальної справи не мають, однак судом так і не було встановлено особу, якій належать вищезазначені речові докази.
В основу вироку було покладено суперечливі показання потерпілої ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_10 , які є взаємовиключними, оскільки ОСОБА_9 зазначала, що протиправні дії відносно неї тривали з 00 год. 00 хв. до 3 год. 30 хв., а ОСОБА_10 повідомила, що бачила ОСОБА_7 при вказаних нею обставинах о 4 год. 00 хв.
До того ж, потерпіла стверджувала, що обвинувачений був у стані алкогольного сп`яніння, в той час як свідок ОСОБА_10 зазначила, що ОСОБА_7 був тверезий.
Суд не надав належної оцінки тому, що між обвинуваченим та потерпілою був конфлікт з приводу користування домоволодінням.
В судовому засіданні не було доведено спосіб проникнення до будинку потерпілої та причетність до цього обвинуваченого, оскільки в приміщенні та біля веранди будинку не було виявлено скла або його фрагментів, а обвинувачений стверджував, що з урахуванням своєї маси тіла та комплекції не зміг би проникнути до житла вказаним у вироку способом.
Показання, які були надані потерпілою ОСОБА_9 та свідком ОСОБА_10 і викладені у вироку Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 8 грудня 2015 року суттєво відрізняються від тих, які відображені в оскаржуваному вироку, що ставить під сумнів правдивість показань вказаних осіб.
На вилучених під час огляду місця події речових доказах, що були предметами експертних досліджень, не виявлено слідів, які категорично вказують на їх приналежність обвинуваченому.
У своїх показаннях, ОСОБА_9 повідомляє про погрози з боку обвинуваченого ножем, граблями та пістолетом, однак при проведенні досудового розслідування не були встановлені вищезазначені предмети, що також ставить під сумнів показання потерпілої.
В той момент, коли вчинювалось інкриміноване обвинуваченому кримінальне правопорушення, останній знаходився за місцем свого проживання, що підтвердили свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , тому він фізично не міг вчинити злочин за вказаних обставин.
Суд необґрунтовано критично поставився до показань обвинуваченого ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , не вказавши, якими доказами вони спростовуються. До того ж, суд фактично не надав належної правової оцінки показанням свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_15 .
Факт здійснення обвинуваченим пострілу з револьвера не міг залишитись поза увагою сусідів, будинки яких знаходяться в безпосередній близькості один від одного.
Суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що потерпіла звернулась до правоохоронних органів лише ввечері 3 червня 2014 року, а до цього разом зі своїми дітьми вивозила майно зі свого домоволодіння.
Зазначає, що за місцем свого проживання та роботи ОСОБА_7 характеризується виключно позитивно, має на утриманні неповнолітню дитину і постійне місце проживання, працевлаштований, є інвалідом третьої групи.
Оскаржуваний вирок вважає незаконним та суперечливим, який не ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, що призвело до неправильного застосування кримінального закону.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок скасувати, кримінальне провадження відношенні нього закрити.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що не міг вчинити злочин за вказаних обставин, оскільки в той момент знаходився за місцем свого мешкання. Показання, які надавали свідки обвинувачення під час досудового розслідування суперечать тим, які вони надали під час судового розгляду. До того ж, суд необґрунтовано критично поставився до показань свідків сторони захисту.
Від обвинуваченого ОСОБА_7 на адресу апеляційного суду надійшло письмове клопотання, в якому він просить зарахувати йому в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
В судовому засіданні апеляційного суду захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 підтримав доводи, викладені в його апеляційній скарзі, вважав, що всі докази вини ОСОБА_7 в даному провадженні сфабриковані, під час огляду місця події були виявлені сліди рук, недопалки цигарок, по яких було проведено експертизи, але їх висновки на причетність ОСОБА_7 до вчиненого злочину не вказують. Вважає, що потерпіла обмовляє ОСОБА_7 , оскільки між нею та обвинуваченим існує спір з підстав користування житловим будинком. Також просив в разі відхилення його апеляційної скарги зарахувати весь час перебування обвинуваченого під вартою в даному кримінальному провадженні у строк призначеного йому судом покарання та звільнити його з-під варти.
Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні апеляційного суду підтримав свою апеляційну скаргу та апеляційну скаргу його захисника, висунуте йому обвинувачення вважав безпідставним оскільки злочину не вчиняв та не мав мотиву на його вчинення. Також просив зарахувати у строк призначеного йому покарання строк перебування під вартою з розрахунку день за два та звільнити.
Прокурор в судовому засіданні апеляційного суду заперечувала проти задоволення апеляційних скарг, зазначила що раніше у даному кримінальному провадженні судом першої інстанції вже ухвалювався обвинувальний вирок, який було скасовано з тих підстав, що суд першої інстанції не надав належної оцінки доводам сторони захисту. В даному вироку суд належним чином оцінив всі надані сторонами докази та прийшов до обґрунтованого висновку про вчинення ОСОБА_7 інкримінованого йому злочину.
Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційних скаргах, провівши судові дебати і надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд першої інстанції згідно з вимогами ст.ст. 370, 374 КПК України та відповідно до ст. 337 КПК України в межах пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення, встановивши фактичні обставини кримінального провадження, обґрунтовано прийшов до висновку щодо обсягу та доведеності його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, виклавши їх у вироку.

В оскаржуваному вироку суд першої інстанції навів всі встановлені обставини, які відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню, а також виклав оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів, зазначив підстави, з яких приймає одні докази та відкидає інші.

Вина ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України підтверджується доказами, які були безпосередньо досліджені в судовому засіданні, а саме показаннями потерпілої, свідків, дослідженими документами.

Так, в суді першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав та пояснив, що він 2 червня 2014 року ввечері був вдома і нікуди до ранку не виходив. Повідомив, що мати його співмешканки на ніч зачиняє двері на ключ, який зберігає у себе, а тому вийти з будинку можливості він не мав. Вважає, що потерпіла його обмовила, оскільки він планував заселитись до будинку, де вона проживала.

Таким чином, в суді першої інстанції та в апеляційній скарзі сторона захисту заперечує факт того, що обвинувачений ОСОБА_7 3 червня 2014 року з 00 год. 00 хв. до 3 год. 30 хв. був у домоволодінні потерпілої ОСОБА_9 .
Позиція захисту зводилась до того, що злочин обвинувачений не вчиняв, оскільки під час зазначених подій, він знаходився у себе вдома.
Разом з тим, суд першої інстанції, дослідивши безпосередньо всі надані докази, прийшов до правильного висновку про неспроможність такої версії обвинуваченого та доведення в повному обсязі саме його вини у вчиненні кримінального правопорушення, оскільки сукупність досліджених доказів дає підстави зробити лише такі висновки.
Так, потерпіла ОСОБА_9 повідомила суду першої інстанції, що 3 червня 2014 року приблизно в 00 год. 00 хв., вона прокинувшись від шуму, вийшла на веранду, де побачила ОСОБА_7 , який через вікно у веранді проник в будинок. Обвинувачений штовхнув її рукою в область грудей і вона потилицею вдарилася головою об двері. Потім він зайшов на кухню та наказав їй підійти, після чого наніс їй удар в ліву скроню. Діставши пістолет з барабаном, обвинувачений приставив його до її голови, після чого взяв зі столу кухонний ніж і лезом приставив до її шиї. Потім він пішов в зальну кімнату, де витяг з розетки телевізор, комп`ютер та поклав їх на диван. Взявши шнур від телевізора, він накинув їй його на шию та став душити. Далі, ОСОБА_7 пішов в кімнату, заліз в шафу, де став шукати гроші, однак нічого не знайшов. Вона хотіла вибігти з будинку, але обвинувачений наздогнав її на веранді, рукою штовхнув у груди і вона впала на диван, вдарившись головою об стіну. Потім він взяв граблі та приставив держак до її шиї. Вона намагалася вирватися, але він схопив її за футболку, знову затягнув на кухню та посадивши на стілець, став здавлювати шию дротом. Приблизно о 3 год. 30 хв. обвинувачений, взяв належні потерпілій два мобільних телефони, пригрозив їй розправою, якщо вона повідомить в міліцію та пішов, залишивши на дивані телевізор та комп`ютер, які заздалегідь приготував. Приблизно о 6 годині ранку, прийшов сусід ОСОБА_16 за водою та запитав у неї про те, що трапилося, але вона, будучи наляканою погрозами обвинуваченого, нічого не розповіла. Приблизно об 11 годині ранку приїхали її родичі, яким вона розповіла, що на неї напав ОСОБА_7 . У зв`язку з тим, що останній погрожував повернутися, вони вивезли з будинку всю побутову техніку, щоб він не зміг її забрати. Також повідомила, що біля вікна у веранді стояв сервант, але він повністю не затуляв вікно, тому було достатньо місця для того, щоб залізти через нього. Скло на вікні у веранду кріпилося на цвяхах та було виставлене в день нападу. Додатково зазначила, що обвинувачений був одягнений в чорні джинси та в чорну футболку з написом. При огляді в судовому засіданні футболки чорного кольору з надписом на груді білого кольору та вертикальними полосами білого кольору, яка була пред`явлена ОСОБА_17 та футболки чорного кольору з логотипом «Найк», що була вилучені в ході огляду місця події, потерпіла пояснила, що ОСОБА_7 в день нападу на неї був одягнутий в іншу футболку.
Показання потерпілої в суді першої інстанції є логічними та послідовними, вони повністю узгоджуються з показаннями свідків та дослідженими документами.

Зокрема, свідок ОСОБА_18 в суді першої інстанції пояснив, що 3 червня 2014 року приблизно об 11 годині ранку, він разом з дружиною та ОСОБА_19 приїхав до потерпілої, обличчя якої було побите, все в синцях, голова обмотана. Стіна на веранді та кухня були в плямах крові, в будинку був безлад, речі в зальній кімнаті із шафи були розкидані. Потерпіла розповіла їм про події, що трапились вночі і вони вирішили забрати її до себе та перевезти побутову техніку, щоб обвинувачений її не забрав. ОСОБА_9 просила не викликати міліцію, тому що боялася обвинуваченого, який їй погрожував. Однак, приїхавши додому вони вирішили викликати міліцію. Зазначив, що він був присутнім під час огляду будинку, на веранді в той день було відсутнє скло на вікні. Біля вікна стояв сервант, але відстані було достатньо, щоб потрапити на веранду через вікно.
Свідок ОСОБА_10 в суді першої інстанції показала, що 3 червня 2014 року приблизно о 4 годині ранку, вона на дворі свого будинку полоскала білизну. З протилежної сторони вулиці, зі сторони, де знаходиться будинок потерпілої, вона побачила хлопця, який йшов одягнутий в темні брюки та футболку і в якому вона впізнала ОСОБА_7 . Коли він проходив повз їх будинку він різко звернув, зайшов у двір та пішов до дверей веранди. Вона підійшла до дверей веранди та загородила вхід обвинуваченому, який побачивши на веранді її чоловіка, витягнув з поясу предмет схожий на пістолет з барабаном, та направив на нього. Вона схопила обвинуваченого за руки та крикнула своєму чоловіку, щоб той викликав міліцію. ОСОБА_7 став погрожувати розправою, якщо викличуть міліцію та пішов. Приблизно о 6 годині ранку вона бачила, як до потерпілої за водою йшов сусід ОСОБА_16 . Зазначила, що не пам`ятає, чи було на веранді відсутнє скло у вікні. З приводу стосунків між обвинуваченим та потерпілою їй нічого не відомо.
Свідок ОСОБА_20 , який є сином потерпілої, в суді першої інстанції пояснив, що 3 червня 2014 року приблизно о 9 годині ранку йому подзвонила сестра та повідомила, що вночі на матір напав обвинувачений. Зазначив, що був присутнім під час огляду місця події працівниками міліції. В будинку на стінах та підлозі були плями крові, в кімнатах безлад, шнури від техніки відірвані, на підлозі валялися речі, скло у вікні на веранді було відсутнє. Повідомив, що ніяких конфліктів між обвинуваченим та потерпілою не було, у тому числі з приводу користування будинком.
Свідок ОСОБА_19 в суді першої інстанції пояснила, що 3 червня 2014 року приблизно о 10 годині ранку вона разом з ОСОБА_9 та ОСОБА_18 прийшла в будинок до потерпілої, яка була побита. Потерпіла розповіла їм про події, що трапились вночі. В будинку вони побачили, що в одному вікні веранди не було скла, біля цього вікна стояв сервант, який частково затуляв вікно, але пролізти через ту відстань, що залишилась було можливо. Спочатку потерпіла не хотіла викликати робітників міліції, тому цінні речі вони вивезли. Повідомила, що про конфлікти між обвинуваченим та потерпілою їй нічого відомо не було.
Свідок ОСОБА_9 , яка є дочкою потерпілої, в суді першої інстанції пояснила, що 3 червня 2014 року приблизно о 10 годині ранку вона разом з ОСОБА_19 та ОСОБА_18 прийшла в будинок до потерпілої, яка була побита. Потерпіла розповіла їм про події, що трапились вночі. В будинку вони побачили, що речі із шафи були розкидані та валялися на підлозі, монітор, який завжди стояв на комп`ютерному столі, знаходився на дивані, на стінах та підлозі були плями крові. Вони вирішили забрати матір до себе, а щоб обвинувачений не забрав техніку, вивезли її з будинку. Зразу міліцію не викликали, тому що злякалися обвинуваченого, але потім вирішили викликати.
Свідок ОСОБА_16 в суді першої інстанції пояснив, що 3 червня 2014 року приблизно о 6 годині ранку, він прийшов до потерпілої за водою та побачив, що у неї перемотана голова. Він запропонував їй викликати швидку допомогу, але та відмовилася. В цей же день його запросили бути понятим, коли працівники міліції оглядали будинок потерпілої.
Свідок ОСОБА_21 в суді першої інстанції показав, що він був запрошений працівниками міліції у якості понятого при проведенні огляду будинку потерпілої, де він бачив, що були розкидані речі, у веранді було відсутнє скуло на вікні.
Підстав не довіряти показанням потерпілої ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_10 , ОСОБА_20 , ОСОБА_19 , ОСОБА_9 , ОСОБА_16 , ОСОБА_21 , які були попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, а свідки також приведені до присяги, у суду не було, а в апеляційних скаргах не вказані переконливі причини обмови обвинуваченого з боку свідків.
Також судом першої інстанції досліджені та оцінені надані стороною обвинувачення протоколи проведених в даному кримінальному провадженні слідчих дій і інші документи, які доводять вину ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину.
Так, з дослідженого протоколу огляду місця події від 3 червня 2014 року, проведеного у присутності понятих ОСОБА_16 та ОСОБА_21 , вбачається, що вхід до будинку здійснюється через веранду, в якій знаходиться шафа та граблі з дерев`яним держаком, на якому містяться сліди червоного кольору схожі на кров. За шафою знаходиться вікно розміром 2х2 м., що складається з шести рам, перша рама зліва пошкоджена, в ній відсутнє скло. Далі стоїть стіл, знаходиться вхід до коридору, диван червоного кольору, на стіні біля якого виявлені плями червоного кольору схожі на кров. Біля дивану на підлозі також виявлено плями червоного кольору. Речі у кімнатах знаходились на підлозі в хаотичному порядку. На підлозі в кухні було виявлено плями червоного кольору схожі на кров, під столом на кухні також було виявлено два фрагменти кабелю чорного кольору зі слідами роз`єднання на кінцях (т.1 а.с. 54-58).
У фото-таблиці до цього протоколу на фото № 1 зображений загальний вид будинку, на фото № 2 зображено плями речовини, схожої на кров, на фото № 4 зображено вікно, в правій рамі якого відсутнє скло. також з цього фото вбачається, що дійсно за вікном розташована шафа, але повністю доступ до приміщення вона не закриває (т.1 а.с. 59-61).
З висновку експерта № 366 від 3 червня 2014 року у ОСОБА_9 виявлено тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, садна шкіри та синці шиї, грудної клітки, лівої половини тазу і плечей, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, які потягли за собою короткочасний розлад здоров`я та легкі тілесні ушкодження. Дані тілесні ушкодження утворилися за механізмом тупої травми і могли бути заподіяні тупими твердими предметами і при ударі об такі предмети, при різних обставинах, можливо руками і т.д., а також при падінні на тверду поверхню. Полосчаті горизонтальні садна в області шиї могли бути заподіяні при здавленні шиї канатом, шматками тканини, граблями тощо. (т.1 а.с. 107-108).
З висновку експерта № 745 від 24 липня 2014 року на фрагменті кабелю виявлена кров людини з домішками поту, походження якої не виключається від ОСОБА_9 і (або) від ОСОБА_7 , за наявності у нього тілесних ушкоджень із зовнішньою кровотечею на момент того, що сталося. На другому фрагменті кабелю виявлений піт без домішок крові, походження якого не відключається від ОСОБА_9 і (або) від ОСОБА_7 (т. 1 а.с. 70-72).
З дослідженого судом висновку експерта № 746 від 24 липня 2014 року вбачається, що на марлі з місця події, фрагменті полімерної тканини і фрагменті бавовняної тканини виявлена кров людини, походження якої не виключається від ОСОБА_9 або від ОСОБА_7 , за наявністю у нього тілесних ушкоджень із зовнішньою кровотечею на момент того, що сталося. На футболці чорного кольору, вилученій з місця події наявність крові не виявлена (т. 1 а.с. 76-80).
З протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 29 липня 2014 року вбачається, що свідок ОСОБА_10 серед пред`явлених осіб для впізнання, зображених на фотознімках, впізнала особу за характерними рисами обличчя, загальним зовнішнім виглядом та тілобудовою, який зображений в протоколі під № 3, та пояснила що це ОСОБА_7 , який 3 червня 2014 року о 3 год. 30 хв. знаходився на території її домоволодіння та погрожував зброєю, при цьому він йшов з боку будинку, де мешкає ОСОБА_9 (т.1 а.с. 141-143).
Вказані докази є належними, допустимими, а їх сукупність в повній мірі доводить вину обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, а також юридичну кваліфікацію його дій за ч. 3 ст. 187 КК України.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції повинен був встановити особу, якій належать футболки, оглянуті в судовому засіданні, є безпідставними, оскільки відповідно до вимог ст.ст. 7, 22, 26 КПК України кримінальне провадження повинно відповідати загальним засадам кримінального провадження до яких, зокрема віднесено змагальність сторін, яка передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, встановлює рівність прав сторін кримінального провадження на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, а також, що функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу, та диспозитивність суду, згідно з якою суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
Також колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги захисника про взаємовиключність показань потерпілої ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_10 з приводу часу, коли обвинувачений покинув будинок потерпілої, з огляду на наступне.
Потерпіла повідомляла, що протиправні дії щодо неї з боку обвинуваченого вчинялись 3 червня 2014 року з 00 год. 00 хв. до 3 год. 30 хв., а свідок зазначила, що бачила обвинуваченого приблизно о 4 годині ранку, коли він вже йшов з боку будинку, де мешкає потерпіла, а тому в зазначених показаннях відсутні суперечності, оскільки свідок ОСОБА_10 фактично бачила ОСОБА_7 вже після того, як він вчинив розбійний напад на потерпілу ОСОБА_9 .
Що стосується доводів апеляційної скарги з приводу суперечностей показань потерпілої та свідка ОСОБА_10 , відносно стану сп`яніння обвинуваченого ОСОБА_7 , то такі суперечності відсутні, оскільки а ні потерпіла, а ні цей свідок на те, що ОСОБА_7 перебував в стані сп`яніння не вказували.
Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги наявність конфлікту між обвинуваченим та потерпілою з приводу користування будинком, оскільки об`єктивних даних на підтвердження наявності такого конфлікту суду першої інстанції надано не було.

Переконливих підстав для обмови не лише потерпілою, а й свідком ОСОБА_10 обвинуваченого ОСОБА_7 стороною захисту не наведено. Між тим щодо істотних обставин кримінального провадження показання потерпілої та цього свідка повністю узгоджується, є логічними та послідовними. З показань свідка ОСОБА_10 є очевидним, що ОСОБА_7 вона знає добре та вже під час проведення досудового розслідування впевнено вказала саме на нього як на особу, яка перебувала безпосередньо поряд з місцем вчинення злочину. Як потерпіла так і свідок ОСОБА_10 впевнено вказали, що ОСОБА_22 погрожував застосуванням зброї, а саме пістолетом з барабаном.

На переконання колегії суддів, докладність змісту показань потерпілої та свідка ОСОБА_10 , їх узгодженість в частині, що стосується істотних обставин події, а також відсутність у свідка ОСОБА_10 мотивів для обмови ОСОБА_23 повністю спростовує версію захисту з приводу неправдивості показань потерпілої, які нею були надані лише з мотивів позбавити обвинуваченого можливості користування житловим будинком.

Ступінь тяжкості отриманих потерпілою тілесних ушкоджень та їх характер не свідчать на користь версії сторони захисту про інсценування потерпілою події її побиття з метою притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності за вчинення особливо тяжкого злочину.

Спростовані матеріалами провадження і доводи сторони захисту з приводу того, що в судовому засіданні не було доведено спосіб проникнення до будинку потерпілої та причетність до цього обвинуваченого.
Так, спосіб проникнення до будинку потерпілої підтверджується показаннями потерпілої ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_20 , ОСОБА_19 , ОСОБА_21 , протоколом огляду місця події та фото-таблицею до нього, де на фото № 4 зображено вікно, в першій рамі якого відсутнє скло, доступ до внутрішнього простору приміщення шафою, яка розташована за цим вікном повністю не закритий.
Доводи апеляційної скарги про те, що на вилучених під час огляду місця події речових доказах не було виявлено слідів, які б категорично вказували на їх приналежність обвинуваченому, на правильність висновків суду не впливають, оскільки досліджені судом першої інстанції висновки експертиз не спростовують можливість походження біологічних речовин, виявлених на вилучених з будинку потерпілої речових доказах, в тому числі і від обвинуваченого ОСОБА_7 , а сукупність інших доказів доводить, що він був присутній на місці події та вчинив інкриміновані йому дій у відношенні потерпілої та належного неї майна.
Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що судом не було встановлено предмети, якими обвинувачений погрожував потерпілій, то вони також повністю спростовані показаннями потерпілої ОСОБА_9 , свідка ОСОБА_10 , яка повідомила, що обвинувачений знаходячись на території її домоволодіння погрожував їй зброєю, протоколом огляду місця події, відповідно до якого в ході огляду було виявлено граблі з дерев`яним держаком, на якому містились сліди крові, висновком експерта № 366, відповідно до якого горизонтальні садна в області шиї могли бути заподіяні в тому числі граблями.
Апеляційним судом перевірено доводи апеляційної скарги з приводу того, що обвинувачений не міг вчинити злочин, оскільки він знаходився за місцем свого проживання, і враховуючи сукупність всіх досліджених судом першої інстанції доказів обвинувачення, які без жодних сумнівів доводять, що злочини вчинено саме ОСОБА_7 , колегія суддів приходить до висновку, що така позиція є лише способом захисту обвинуваченого, його намаганням будь-яким чином уникнути відповідальності за вчинення особливо тяжкого злочину.
До того ж, показання свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_24 та ОСОБА_15 були належним чином оцінені судом першої інстанції та обґрунтовано визнані такими, що надані з метою уникнення обвинуваченим кримінальної відповідальності. Вказані свідки, як було встановлено судом першої інстанції перебувають в родинних або інших близьких стосунках з обвинуваченим, тобто є зацікавленими особами. До того ж судом встановлено істотні суперечності в показаннях цих свідків, які полягають, в тому числі в розбіжностях в показаннях свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_25 та ОСОБА_24 з приводу того, чи були зачинені двері приміщення, в якому нібито перебував ОСОБА_7 на час вчинення злочину.
Колегія суддів вважає безпідставним твердження апеляційної скарги захисника про те, що постріл обвинуваченим з револьверу не міг залишитись поза увагою сусідів, оскільки жодна із допитаних в суді першої інстанції осіб не повідомляла, що з револьверу здійснювався постріл, як потерпіла так і свідок пояснювали, що ОСОБА_7 погрожував пістолетом лише демонструючи його.

Доводи апеляційної скарги з приводу того, що потерпіла звернулась до правоохоронних органів лише ввечері 3 червня 2014 року, а до цього разом зі своїми дітьми вивозила майно, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки потерпіла ОСОБА_9 надала цілком логічні пояснення, що вона була налякана погрозами ОСОБА_7 та спочатку взагалі не хотіла звертатись до правоохоронних органів, що також було підтверджено свідками ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_9 .
Інші доводи апеляційних скарги щодо наявності сумнівів з приводу доведеності вини обвинуваченого, а також кваліфікації його дій, які суд першої інстанції повинен був враховувати на його користь, судова колегія до уваги не приймає, оскільки досліджені судом першої інстанції докази в їх сукупності в достатній мірі доводять вчинення ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення.
З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах адвоката ОСОБА_8 про скасування вироку та закриття кримінального провадження у відношенні ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.
З приводу клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про зарахування йому у строк покарання строку попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, колегія суддів зазначає наступне.
Законом України № 2046-VIII від 18.05.2017 р., який набрав чинності 21 червня 2017 року, частину 5 ст. 72 КК України викладено у наступній редакції: «Попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті. При призначенні покарань, не зазначених у частині першій цієї статті, суд, враховуючи попереднє ув`язнення, може пом`якшити покарання або повністю звільнити засудженого від його відбування».

Таким чином Закон України № 2046-VIII від 18.05.2017 р. погіршує становище осіб, а тому не має зворотної дії у часі, тобто він не може поширюватися на факти й відносини, що виникли до його прийняття, як і зазначено в скарзі обвинуваченого.

Колегія суддів вважає, що ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 2046-VIII від 18.05.2017 р. слід застосовувати після набрання останнім чинності, тобто з 21 червня 2017 року, що є прямою дією закону у часі.

У зв`язку з наведеним колегія суддів приходить до висновку про необхідність зарахування обвинуваченому у строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення з 25 березня 2017 року по 20 червня 2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Істотних порушень органами досудового слідства чи судом норм кримінально-процесуального закону, які були б підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах адвоката ОСОБА_8 , залишити без задоволення.
Вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 24 березня 2017 року у відношенні ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, залишити без змін.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_7 в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 25 березня 2017 року по 20 червня 2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її оголошення безпосередньо до Верховного Суду, а засудженим, який утримується під вартою - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4