Справа № 346/984/17
Провадження № 1-кп/346/151/17
УХВАЛА

20 вересня 2017 р. м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Коломия кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 121 , ч.2 ст. 263 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

Обвинувачений в судове засідання не доставлений і не може взяти участь в судовому засіданні, у зв"язку з хворобою, що підтверджується довідкою чергового лікаря медичної частини Івано - Франківського УВП № 12.

01 жовтня 2017 року закінчується строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого.

Захисник обвинуваченого звернувся до суду з письмовим клопотанням про зміну запобіжного заходу обвинуваченому на домашній арешт. Клопотання мотивує тим, що під час перебування в умовах попереднього ув"язнення стан здоров"я обвинуваченого значно погіршився, що призводить до непоправних змін в організмі. У обвинуваченого діагностовано: облітеруючий атеросклероз коронораних судин обох нижніх кінцівок, лівої - 4-та стадії, правої - 3-а стадії, гострий тромбоз стегнової артерії, оклюзія лівої стегнової та підколінної артерії, ампутаційна кукса лівої гомілки, ішемічна хвороба серця, стенокардія напруги, стан після перенесеного інфаркту міокарду, нестабільна стенокардія. Згідно відповіді начальника Івано - Франківського УВП № 12 обвинувачений потребує довготривалого та довговартісного лікування в спеціалізованому медичному закладі під наглядом медичних працівників , що не можна провести в умовах медичної частини установи. Вважає, що за таких умов обвинуваченому не надається належної медичної допомоги і він фактично піддається катуванню і жорстокому поводженню, що суперечить ст. 3 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Обвинувачений вперше притягується до кримінальної відповіальності, є учасником АТО, інвалідом 2 групи.

Тому, вважає, що на даний час відсутні ризики передбачені ст. 177 КПК України для запобігання яким обвинуваченому обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Прокурор та потерпілий проти клопотання заперечили, просять продовжити строк тримання під вартою.

Суд, вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, вважає, що клопотання про зміну запобіжного заходу підставне і підлягає до задоволення, оскільки на даний час обвинувачений хворіє згідно наявних документів хворіє облітеруючим атеросклерозом коронораних судин обох нижніх кінцівок, лівої - 4-та стадії, правої - 3-а стадії, гострим тромбозом стегнової артерії, оклюзії лівої стегнової та підколінної артерії, ампутаційна кукса лівої гомілки, ішемічною хворобою серця, стенокардією напруги, стан після перенесеного інфаркту міокарду, нестабільною стенокардією і потребує довготривалого та дороговартісного лікування в спеціалізованому медичному закладі під наглядом медичних працівників, що неможливо провести в умовах медичної частини установи, за станом здоров"я не може приймати участь в судовому засіданні. Посилання захисника на неналежне лікування в умовах установи виконання покарань, погіршення стану здоров"я обвинуваченого та неможливість перебувати умовах тримання під вартою не спростоване будь-якими доказами.

У справі Харченко проти України Європейський суд з прав людини (п.50,51) зазначив, що згідно з його прецедентною практикою, погане поводження підпадає під дію статті 3 Конвенції ( 995_004) лише у разі, якщо досягнуто певного мінімального рівня жорстокості. Оцінка такого мінімального рівня жорстокості є відносною; вона залежить від усіх обставин справи, таких як тривалість поводження, його фізичні та психічні наслідки, а в деяких випадках мають враховуватися також стать, вік і стан здоров`я потерпілого (див., серед інших джерел, рішення у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" від 18 січня 1978 року, п. 162, серія A, N 25). Крім того, вирішуючи, чи є поводження таким, що "принижує гідність", у розумінні статті 3, Суд братиме до уваги, чи було його метою принизити і зневажити відповідну особу і чи його наслідки вплинули несприятливо на її особистість у спосіб, несумісний із гарантіями статті 3. Навіть відсутність такої мети не може переконливо виключити констатацію порушення цього положення (див. рішення у справах "Пірс проти Греції" і "Валашинас проти Литви". Суд послідовно наголошував, що йдеться про страждання і приниження, рівень яких у будь-якому разі перевищує той рівень страждань і приниження, який є невід`ємним складником певної форми легітимного поводження чи покарання. Заходи, які позбавляють особу свободи, часто можуть містити такий складник. Зазначене положення покладає на державу обов`язок забезпечувати те, щоб умови тримання особи під вартою відповідали принципу поваги до людської гідності, щоб характер і спосіб застосування такого заходу не піддавали її стресу чи випробуванням, інтенсивність яких перевищує той неминучий рівень страждань, що завжди є невід`ємним складником тримання під вартою, і щоб з урахуванням практичних вимог ув`язнення належним чином забезпечувалися охорона здоров`я такої особи та її благополуччя (див. рішення у справі "Калашников проти Росії").

Суд зазначає, що стаття 3 покладає на державу обов`язок дбати про фізичне благополуччя, осіб, яких позбавлено свободи. Суд погоджується з тим, що якість медичної допомоги в закладах охорони здоров`я пенітенціарних установ, можливо, не завжди такого ж рівня, як та, що надається в найкращих установах загального медичного обслуговування. Однак, держава повинна забезпечити належну охорону здоров`я та благополуччя осіб, узятих під варту, зокрема, шляхом забезпечення їм необхідної медичної допомоги (див. рішення у справах "Кудла проти Польщі" і "Гуртадо проти Швейцарії" (п.58).

Питання про те, чи є тривалість тримання під вартою обґрунтованою, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин, підстав, якими національні органи мотивували свої рішення, та належно задокументованих фактів, на які посилався заявник у своїх клопотаннях про звільнення з-під варти. Таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи (див., серед інших джерел, рішення у справі "Лабіта проти Італії"(п.72).

Дане рішення Європейського Суду з прав людини є пілотним рішенням.

Таким чином, при наявних доказах та встановлених в судовому засіданні обставин суд вважає недоцільним подальше перебування обвинуваченого під вартою, оскільки враховуючи особу обвинуваченого, який раніше не судимий, є інвалідом війни 2 групи, учасником АТО, має неповнолітню дитину, постійне місце проживання, його стан здоров"я та рівень надання йому медичної допомоги в умовах тривалого тримання під вартою за що відповідальною є держава, доцільно змінити раніше обраний запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт з можливістю відвідування та перебування в закладах охорони здоров"я Івано-Франківської області згідно лікарських призначень, що є цілком достатнім для запобігання ризикам передбаченим ст. 177 ч.1 п.1,3,5 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 331 КПК України суд,-

ухвалив:

Клопотання про зміну запобіжного заходу задоволити. Змінити обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою на домашній арешт строком до 19.11.2017р.

Заборонити обвинуваченому ОСОБА_6 протягом дії домашнього арешту: цілодобово залишати житло за місцем постійного проживання по АДРЕСА_1 , з можливістю відвідування та перебування в закладах охорони здоров"я Івано-Франківської області згідно лікарських призначень; прибувати до суду за кожною вимогою; носити електронний засіб контролю.

Звільнити обвинуваченого з під варти негайно та зобов`язати невідкладно прибути до місця проживання.

Порушення умов зобов`язання має наслідком накладення грошового стягнення і застосування більш суворого запобіжного заходу.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення Івано-Франківським УВП № 12 та Коломийським ВП ГУНП України в Івано-Франківській області, куди направити копію ухвали для виконання та вручення обвинуваченому.

Головуючий суддя ОСОБА_1