Справа № 188/1466/16-к
Провадження № 1-кп/188/12/2017
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2017 року колегія суддів Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області в складі
головуючого судді ОСОБА_1 ,
судді ОСОБА_2 ,
судді ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Петропавлівка Дніпропетровської області клопотання адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000332 від 24.05.2016 року, відносно ОСОБА_7 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених п. 3 ч. 2 ст. 115, ч. 1, 2 ст. 162, ч. 2, 3 ст. 146, ч. 2 ст. 296 КК України, ОСОБА_8 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 162, ч. 2, 3 ст. 146, ч. 2 ст. 296 КК України, ОСОБА_9 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 162, ч. 2, 3 ст. 146, ч. 2 ст. 296 КК України, ОСОБА_10 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 162, ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст. 296 КК України, ОСОБА_11 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 162, ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст. 296 КК України, ОСОБА_12 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 162, ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст. 296 КК України, ОСОБА_13 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 162, ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст. 296 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_14 ,
потерпілих ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 ,
представника потерпілої ОСОБА_18 ОСОБА_19 ,
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 ,
захисників ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 ,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області знаходиться зазначене кримінальне провадження.
До суду 12.12.2017 надійшло письмове клопотання адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 у цьому кримінальному провадженні про скасування арешту майна.
В обґрунтування клопотання вказано, що ухвалою від 17.06.2016 слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_23 у справі № 200/109427/16-к накладено арешт на автомобіль « БМВ» державний номерний знак НОМЕР_1 , 2003 року випуску, сірого кольору, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_6 на праві власності, та яким час від часу за його згодою користувався знайомий ОСОБА_6 - ОСОБА_7 , один з обвинувачених.
При розгляді питання про арешт вказаного автомобіля власник ОСОБА_6 не був присутній з огляду на його не повідомлення.
В матеріалах кримінального провадження та обвинувальному акті відсутні дані, які б свідчили про те, що ОСОБА_6 є підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, юридичною особою або третьою особою у цьому кримінальному провадженні, немає доказів того, що існує потреба у застосуванні на даний час арешту саме до автомобіля « БМВ», який належать ОСОБА_6 : з моменту арешту автомобіля минуло більше року, досудове розслідування закінчено, відбувається судовий розгляд кримінального провадження, автомобіль необхідний ОСОБА_6 для власних потреб, щоб возити сім`ю та батьків похилого віку до лікарні, а тому немає жодної підстави продовжувати застосовувати заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту автомобіля.
Посилаючись на норми ст.41 Конституції України, ч.1 ст. 170, ч.1 ст.174, ст.214 КПК України, роз`яснення, що містяться у п.13 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 квітня 2013 року № 223-559/0/4-13 «Про деякі питання здійснення слідчим суддею суду першої інстанції судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб під час застосування заходів забезпечення кримінального провадження» та п.2.6 Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014, рішення Європейського суду з прав людини у справах «Смирнов проти України», «Фокм, Кемпбел і Гарлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук і Йонкало проти України» заявник просить:
постановити ухвалу, якою скасувати арешт, накладений ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17.06.2017 на автомобіль « БМВ» державний номерний знак НОМЕР_1 , 2003 року випуску, сірого кольору, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_6 на праві власності;
зобов`язати прокурора, який підтримує державне обвинувачення в даному кримінальному провадженні, повернути свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 та автомобіль « БМВ» державний номерний знак НОМЕР_1 , 2003 року випуску, який знаходиться на території подвір`я Петропавлівського ВП Павлоградського відділу поліції ГУНП України в Дніпропетровській області.
В судовому засіданні заявник підтримав клопотання.
Прокурор вважає клопотання передчасним, адже автомобіль є речовим доказом у справі, суд ще не оглядав письмові докази, зокрема протокол огляду цього автомобіля.
Потерпілі та представник потерпілої ОСОБА_18 ОСОБА_19 підтримали позицію прокурора.
Захисники та обвинувачені підтримали клопотання про зняття арешту з автомобіля.
Вивчивши клопотання з доданими до нього документами та вислухавши думки учасників судового провадження, колегія прийшла до наступного висновку.
Частиною 1 статті 174 КПК України передбачено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Згідно з ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, збереження речових доказів (п.1 ч.2 цієї статті).
Відповідно до статті 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Частиною 1 ст. 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ст.ст. 99, 104 КПК України протокол є документом, у якому фіксуються хід і результати проведення процесуальної дії.
Згідно з ч.1 ст.237 КПК України з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей та документів.
Колегія суддів вважає, що клопотання адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 про скасування арешту майна у вигляді автомобіля «БМВ» державний номерний знак НОМЕР_1 , 2003 року випуску, сірого кольору, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_6 на праві власності, є передчасним, оскільки з ухвали від 17.06.2016 слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_23 у справі № 200/109427/16-к вбачається, що зазначений автомобіль визнаний речовим доказом як знаряддя вчинення кримінального правопорушення, зберіг на собі його сліди, а суд ще не досліджував ні речові докази, ні письмові докази, яким може бути протокол огляду вказаного автомобіля, ні висновки експертиз.
Колегія суддів не виключає, що в процесі дослідження доказів може виникнути необхідність проведення додаткових слідчих дій, пов`язаних з дослідженням вказаного автомобіля.
Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти України» була висловлена правова позиція, за якою при вирішенні питання про можливість утримання державою майна у кримінальному провадженні належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей (майна) державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
У даному випадку така причина полягає у необхідності дослідження судом всіх доказів у їх сукупності в кримінальному провадженні щодо вчинення особливо тяжкого кримінального правопорушення, до розкриття якого існує значний суспільний інтерес.
За таких обставин тимчасове обмеження права власності заявника на речовий доказ у справі до закінчення судового провадження є виправданим.
Колегія суддів враховує також, що з моменту арешту автомобіля пройшло майже півтора року до звернення заявника з клопотанням про зняття арешту і повернення йому автомобіля, що свідчить про можливість заявника обходитися без цього автомобіля ще деякий час.
Відповідно до ст.374 КПК України у вироку суду вирішується серед інших і питання щодо речових доказів.
Однак, звернутися з повторним клопотанням про скасування арешту майна у вигляді вказаного автомобіля в порядку, передбаченому ч.1 ст.174 КПК України, заявник може і до ухвалення вироку суду після дослідження судом доказів у справі.
Керуючись ч.1 ст.174 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

У клопотанні адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 про скасування арешту майна у вигляді автомобіля «БМВ» державний номерний знак НОМЕР_1 , 2003 року випуску, сірого кольору, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_6 на праві власності, відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2
ОСОБА_3