УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

№ 336/11051/2017

пр. 1-кп/336/205/2018

7 лютого 2018 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт:

по кримінальному провадженню, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0001070 від 11.03.2016 року,
відносно ОСОБА_5 , якого повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 361, ч. 1 ст. 361-1, ч. 2 ст. 361-1 КК України та ОСОБА_6 , якого повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 361 КК України -
В С Т А Н О В И В:

До Шевченківського районного суду м. Запоріжжя надійшов вищевказаний обвинувальний акт для розгляду його по суті.

Такий обвинувальний акт отримано в провадження суду під головуванням судді ОСОБА_1 .

У підготовчому судовому засіданні прокурор зазначив, що обвинувальний акт відповідає вимогам КПК України, підстав для його повернення прокурору не вбачається, підстав для закриття провадженняу справі немає, кримінальне провадження підсудне Шевченківському районному суду м. Запоріжжя, просить призначити справу до судового розгляду, викликавши у відкрите судове засідання захисника та обвинувачених.

Захисник заперечив на думку прокурора щодо призначення справи до судового розгляду, просив повернути обвинувальний акт через його невідповідність встановленим КПК України вимогам.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав думку захисника, а обвинувачений ОСОБА_6 відніс на розсуд суду питання призначення справи до судового розгляду та повернення обвинувального акту прокурору.

Заслухавши думки учасників підготовчого судового засідання, перевіривши їх обґрунтованість матеріалами справи, суд дійшов висновку про невідповідність обвинувального акту нормам КПК України та про наявність підстав для його повернення прокурору, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ст. 291 ч. 1, 2 КПК України обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором та має містити такі відомості: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер, анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство), анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по-батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство), прізвище, ім`я, по-батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); дату та місце його складення та затвердження.

Як вказує ст. 109 ч. 2 КПК України реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення; реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування, вид заходу забезпечення кримінального провадження, дату і строк його застосування.

Натомість, існують істотні суперечності між переліком процесуальних дій, рішень, та заходів забезпечення кримінального провадження в реєстрі матеріалів досудового розслідування, а останній частково викладено скорочено та незрозуміло - найменування процесуальних дій подекуди викладені у загальних визначеннях, а іноді - й без часу їх проведення, зокрема - пп. 27, 45 (не зазначено час проведення), п. 111 (не зазначено предмет огляду).

За визначенням ст. 131 КПК України заходами забезпечення кримінального провадження є виклик слідчим, прокурором, судовий виклик і привід, накладення грошового стягнення, тимчасове обмеження у користуванні спеціальним правом, відсторонення від посади, тимчасовий доступ до речей та документів, тимчасове вилучення майна, арешт майна, затримання особи та запобіжні заходи.

Натомість, із реєстру матеріалів досудового розслідування вбачається про кілька тимчасових доступів до речей та документів, але серед заходів забезпечення кримінального провадження в реєстрі про це не зазначено взагалі.

Крім того, як встановлено, судом обвинувальний акт датовано 30 серпня 2017 року, хоча при цьому в акті значиться, що він складений слідчим СВ Вознесенівського ОП Дніпровського ОП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_7 5 вересня 2017 року, коли й було його направлено для погодження в Запорізьку міську прокуратуру № 2, розташовану за адресою: м Запоріжжя, вул. Я. Новицького, буд. № 5.

Дійсно, 05.09.2017 року обвинувальний акт був затверджений прокурором Запорізької міської прокуратури № 2 ОСОБА_8 , але не є зрозумілим, де саме це сталося, адже на порушення положень ст. 291 ч. 1, 2 КПК України в акті так і не зазначено місце його затвердження.

Крім того, відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні, зокрема, підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Склад злочину є єдиною і достатньою підставою кримінальної відповідальності: встановлення його ознак у конкретному суспільно-небезпечному діянні особи означає, що є все необхідне для кримінальної відповідальності. До факультативних ознак об`єктивної сторони складу злочину належать суспільно небезпечні наслідки, причинний зв`язок між діянням і суспільно небезпечними наслідками, місце, час, обставини, спосіб і засоби вчинення злочину.

Безумовним порушенням кримінального процесуального законодавства є порушення права обвинуваченого на захист, яке, зокрема, повинно бути забезпечено конкретністю пред`явленного обвинувачення.

Так, в обвинувальному акті відносно ОСОБА_5 в епізодах від лютого та липня 2016 року не вказані місця скоєння злочинів, а лише зазначено, що в майстерні за місцем проживання ОСОБА_5 створив прилад.

При цьому суд звертає увагу на те, що в усіх трьох епізодах, які інкримінуються ОСОБА_5 , взагалі не викладено, у який же саме спосіб обвинувачений збув пристрої, бо посилання на грошові кошти (7500 грн., 5000 грн., 7500 грн.) не є викладенням способу збуту, яким, зокрема, можуть бути купівля-продаж або інша оплатна передача речі.

Крім того, з аналізу викладу фактичних обставин, які прокурор вважає встановленими, вбачається відсутність опису психічного відношення ОСОБА_5 до вчинюваних ним кримінальних правопорушень та їх наслідкам, тобто його вини та мотивів, зокрема, по обом епізодам створення шкідливого технічного засобу від липня 2016 року.

Так само і відсутній опис об`єктивної сторони вказаного кримінального правопорушення, передаченого ч.2 ст. 361-1 КК України, оскільки в обвинувальному акті при викладі фактичних обставин не зазначено, з якою ж метою ОСОБА_5 створював шкідливі технічні засоби, хоча при цьому його такі дії прокурором й кваліфікуються, як їх створення саме з метою збуту.

Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у справі «Рожков проти РФ» від 31.10.2013 року, в якій були встановлені порушення п.3 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначив, що принцип «рівності зброї» у наданні сторонами доказів, передбачає зрівнювання сторін не за кількісними ознаками наданих повноважень, а за процесуальним статусом в ході усього процесу, в тому числі і в суді, та встановлює, що кожній зі сторін повинна бути надана розумна можливість представляти свою правову позицію, включаючи свої докази таким чином, щоб вона не була поставлена в значно менш вигідне становище ніж інша сторона.
Наряду із наведеним, Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 року зазначив, що у пп.«а» п.3 ст.6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу розясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного, він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави предявленого йому обвинувачення (див. рішення від 19.12.1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії» №9783/82, п.79). Крім того, суд зазначає, що положення підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий розгляд, гарантоване п.1 цієї статі. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо предявленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див. рішення від 25.03.1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» (ВП) №25444/94, п.52; рішення від 25.07.2000 року у справі «Матточіа проти Італії» №23969/94, п.58; рішення від 20.04.2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії» №42780/98, п.34).
Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п.3 ст.6 Конвенції (див. зазначене рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» (ВП) №25444/94, п.54, а також «Даллос проти Угорщини», п.47).
Отже, оскільки викладене у означеному обвинувальному акті формулювання обвинувачення, з огляду на його невідповідність вимогам ст.ст.3, 291 КПК України, неможливо визнати таким, що висунуте в порядку, встановленим цим Кодексом, то слід визнати неможливість призначення такого обвинувального акту до судового розгляду в цьому кримінальному провадженні.
Викладені вище обставини невідповідності обвинувального акту, у контексті приписів ст.ст.2, 3, 7, 22, 23 КПК України, визнаються судом істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, що за своєю сукупністю, унеможливлюють призначення до судового розгляду означеного обвинувального акту у цьому кримінальному провадженні, а відтак єдиним можливим й законним судовим рішенням, уявляється повернення зазначеного акту прокурору.
Керуючись ст. 314, 392, 395 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0001070 від 11.03.2016 року, відносно ОСОБА_5 , якого повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 361, ч. 1 ст. 361-1, ч. 2 ст. 361-1 КК України та ОСОБА_6 , якого повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 361 КК України, повернути прокурору Запорізької міської прокуратури № 2 ОСОБА_8

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом семи днів після її оголошення через суд, який її ухвалив.

Головуючий суддя ОСОБА_1

07.02.18