Ухвала іменем україни 16 листопада 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі за участю прокурора захисника засудженогоОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7
розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене

до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000161,

за касаційними скаргами засудженого ОСОБА_7 та потерпілої ОСОБА_8 на вирок Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 23 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 05 квітня 2017 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця

с. Стожкового Шахтарського району Донецької області, жителя

АДРЕСА_1 , такого, що судимостей

не мав.

За оскаржуваним вироком ОСОБА_7 засуджено за ч. 2

ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Вказаною ухвалою апеляційного суду цей вирок міськрайонного суду змінено: виключено з його мотивувальної частини вказівку про визнання недопустимим доказом протоколу слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_7 від 08 серпня 2014 року і визнано цей доказ допустимим.

У решті вказаний вирок залишено без змін.

Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 09 липня 2014 року приблизно о 10.20 год., керуючи автомобілем «ГАЗ-3307», (державний номерний знак НОМЕР_1 ), рухаючись у правій смузі проїзної частини вул. Братів Марускевичів у с. Хажині Бердичівського району Житомирської області у напрямку м. Вінниці, поблизу будинку № 3 порушив вимоги 1.5, 1. 7, 2.3 «б», 10.1, 12.3 Правил дорожнього руху,

а саме: проявив безпечність і неуважність до дорожньої обстановки та її змін, невірно оцінив дорожню обстановку і в момент виникнення небезпеки для руху, маючи можливість запобігти наїзду на пішохода шляхом термінового гальмування без зміни напрямку руху керованого ним транспортного засобу, не був особливо уважним до такої категорії учасників дорожнього руху, як діти, у момент виникнення небезпеки для руху, застосував технічно невиправданий маневр зміни напрямку руху ліворуч та виїхав на смугу зустрічного руху, де здійснив наїзд на малолітнього пішохода ОСОБА_9 , який перебігав проїзну частину.

Внаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження, від яких помер.

У касаційних скаргах засуджений та потерпіла просять змінити оскаржувані судові рішення у зв`язку з невідповідністю покарання, призначеного винному, ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого унаслідок суворості, і призначити покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Заслухавши доповідь судді, доводи засудженого та його захисника, як підтримали касаційні скарги та просили їх задовольнити, прокурора, яка заперечила проти задоволення касаційних скарг та просила залишити без зміни оскаржувані судові рішення, перевіривши кримінальне провадження й обговоривши наведені у скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що скарги не підлягають задоволенню з огляду на таке.

Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, правильність правової оцінки обставин, і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, а також вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

При цьому як видно з касаційних скарг засудженого та потерпілої, у них не порушуються питання про доведеність винуватості та правильності кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України.

Доводи ж осіб, які подали касаційну скаргу, про несправедливість призначеного засудженому покарання унаслідок суворості, виявилися необгрунтованими.

Як убачається з матеріалів провадження, суд першої інстанції, обираючи вид та міру покарання, яке необхідно призначити

ОСОБА_7 за вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, урахував його тяжкість (що відноситься до категорії тяжких злочинів), дані, що характеризують особу винного, обставину, що пом`якшує його покарання, та відсутність таких, які б його обтяжували.

Зокрема, суд узяв до уваги те, що ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності притягується вперше, за місцем роботи характеризується позитивно, вину у вчиненні протиправного діяння визнав частково, матеріальну шкоду частково відшкодовано підприємством, де він працює.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_7 , суд визнав добровільне часткове відшкодування завданого збитку.

З урахуванням наведених даних у їх сукупності, а також з огляду на тяжкість наслідків, що настали, районний суд призначив ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, однак у мінімальному розмірі, встановленому санкцією інкримінованої йому частини статті закону України про кримінальну відповідальність.

Апеляційний суд, оцінюючи правильність та справедливість призначеного ОСОБА_7 покарання, крім зазначеного, також взяв до уваги дані про поганий стан здоров`я ОСОБА_7 та дані про повне відшкодування ним завданої матеріальної шкоди, однак, незважаючи на позицію потерпілої, яка наполягала на відсутності необхідності позбавляти винного волі, дійшов висновку про справедливість призначеного винному покарання.

З урахуванням конкретних обставин вчинення протиправного діяння, тяжкості наслідків, що настали, їх незворотності, з огляду на мету покарання, яка несе в собі не тільки кару винної особи, а й запобігання вчиненню нових протиправних діянь як засудженим, так і іншими особами, навіть з урахування думки потерпілої, колегія суддів дійшла висновку що призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, є законним та справедливим.

При цьому підстав вважати це покарання несправедливим унаслідок суворості, підстав для його пом`якшення, застосування положень ст. 69 або ст. 75 КК України колегія суддів не вбачає навіть з урахуванням доводів засудженого та потерпілого, наведених в їх касаційних скаргах.
Таким чином, з огляду на наведене, з урахуванням меж касаційного розгляду підстави для задоволення касаційних скарг відсутні.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би перешкодили чи могли перешкодити суду повно й усебічно розглянути провадження і постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення, в межах касаційного розгляду, в матеріалах провадження не встановлено.
Враховуючивикладене і керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

вирок Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області

від 23 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області 05 квітня 2017 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни,

а касаційні скарги засудженого ОСОБА_7 та потерпілої

ОСОБА_8 без задоволення.
Ухвала касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

_______________ ОСОБА_1 __________________ ОСОБА_2 ___________________ ОСОБА_3