АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1721/17 Справа № 172/676/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 листопада 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченої ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_9 на вирок Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 20.07.2017 р. щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Лозове Петропавлівського району Дніпропетровської області, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 389 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:
В апеляційній скарзі прокурор просить оскаржуваний вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, ухвалити новий вирок яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 3 місяців арешту, за ч. 2 ст. 389 КК України у виді 1 місяця арешту.

На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у виді 3 місяців арешту.

На підставі ст. 71 КК України, з урахуванням положень ст. 72 КК України, до призначеного покарання частково приєднати невідбуте покарання за вироком Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 28.03.2017 р. та остаточно призначити покарання у виді 3 місяців 5 днів арешту.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Оскаржуваним вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 389 КК України та призначено їй покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 389 КК України у виді 2 років обмеження волі.

На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Відповідно до ст. ст. 71, 72 КК України до призначеного покарання приєднано невідбуте покарання, призначене вироком Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 28.03.17 р., та остаточно призначено покарання у виді 3 років 10 днів позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено обвинувачену від відбування покарання з випробовуванням строком 3 роки, покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України а саме: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід у виді домашнього арешту до набрання вироком законної сили залишено без змін, вирішено питання про речові докази.

ОСОБА_8 визнано винною та засуджено за те, що остання за обставин, встановлених судом першої інстанції та детально викладених у вироку, які в апеляційному порядку не оспорюються, близько 09:00 годин 06.05.2017 р., перебуваючи у домоволодінні АДРЕСА_1 , діючи повторно, таємно викрала готівкові грошові кошти в сумі 800, 00 грн., належні потерпілому ОСОБА_10 , з якими з місця скоєння злочину зникла та розпорядилася ними на свій розсуд.

Дії обвинуваченої у цій частині були кваліфіковані в оскаржуваному вироку за ч. 2 ст. 185 КК України за ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно.

Крім того, ОСОБА_8 , будучи вироком Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 28.03.2017 р. засудженою за ч. 1 ст. 185 КК України до 80 годин громадських робіт, у період часу з 22.05.2017 р. до 15.06.2017 р. умисно ухилялася від відбування цього покарання.

Дії обвинуваченої у цій частині були кваліфіковані в оскаржуваному вироку за ч. 2 ст. 389 КК України за ознаками ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт.

Обґрунтовуючи вимоги своєї апеляційної скарги, прокурор, не оспорюючи правильність встановлення судом фактичних обставин вчинення злочину, доведеність вини обвинуваченої, правильність кваліфікації дій останньої, у той же час вказує, що оскаржуваний вирок суду підлягає скасуванню в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність.

Зазначає, що ОСОБА_8 вчинила новий злочин в період невідбутої частини покарання за вироком Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 28.03.2017 р.

Положеннями ст. 71 КК України встановлено, що у випадку, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Призначене остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Вказує, що суд першої інстанції хоча і призначив обвинуваченій остаточне покарання із застосуванням положень ст. 71 КК України, втім звільнив обвинувачену від його відбування на підставі ст. 75 КК України, що є порушенням зазначених вимог закону про кримінальну відповідальність.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора та просив вирок суду скасувати в частині з викладених в апеляційній скарзі підстав та ухвалити у цій частині новий вирок; обвинувачену та її захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора; перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Так, висновки суду про винність обвинуваченої у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень за фактичних обставин, встановлених судом першої інстанції та викладених в оскаржуваному вироку, правильність кваліфікації її дій за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 389 КК України, в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому відповідно до ст. 404 КПК України колегією суддів не переглядаються.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції законодавства України про кримінальну відповідальність, то колегія суддів вважає їх обґрунтованими.

Так, згідно ч. 2 ст. 370 КПК України законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є зокрема неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.
Згідно ч. 1, ч. 4 ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
З оскаржуваного вироку вбачається, що судом першої інстанції при призначенні остаточного покарання ОСОБА_8 було неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, а саме остання була на підставі ст. 75 КК України звільнена від відбування покарання, остаточно призначеного їй за правилами ст. 71 КК України, в той час як за попереднім вироком суду їй було призначене покарання з реальним його відбуванням, а отже оскаржуваний вирок суду в частині призначення покарання не може залишатися в силі та підлягає скасуванню, з ухваленням у цій частині нового вироку та призначенням обвинуваченій покарання, що відповідає вимогам закону.
Обговорюючи питання про призначення обвинуваченій покарання, колегія суддів приймає до уваги правильно встановлені судом першої інстанції обставини, які підлягають врахуванню згідно ст. 65 КК України, а саме те, що обвинувачена вчинила злочини середньої та невеликої тяжкості; обставину, що обтяжує покарання, якою було визнано вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння; обставини, що пом`якшують покарання, якими було визнано щире каяття, повне визнання вини, відшкодування шкоди, заподіяної злочином; відомості про особу обвинуваченої, а саме те, що вона є особою, раніше судимою за злочин проти власності, з чого належних висновків для себе не зробила та вчинила новий аналогічний злочин, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, перебуває на обліку у лікаря нарколога з приводу хронічного алкоголізму.
Аналізуючи вищенаведені обставини, колегія суддів, погоджуючись з думкою прокурора, вважає, що ОСОБА_8 належить призначити покарання за ч. 2 ст. 185 КК України найбільш м`яке за видом та розміром, - у виді арешту строком на 3 місяці; за ч. 2 ст. 389 КК України покарання найбільш м`яке за видом та розміром, - у виді арешту строком на 1 місяць; покарання за сукупністю злочинів на підставі ч. 1 ст. 70 КК України призначити шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим - у виді 3 місяців арешту, втім з реальним його відбуванням; остаточне покарання за сукупністю вироків призначити на підставі ст. ст. 71, 72 КК України шляхом часткового приєднання до цього покарання невідбутої частини покарання за вироком Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 28.03.2017 року, - у виді 3 місяців і 5 днів арешту, з реальним його відбуванням. Таке покарання колегія суддів вважає справедливим і достатнім для виправлення обвинуваченої і попередження нових злочинів
З урахуванням наведеного, апеляційна скарга прокурора є обгрунтованою та підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА :
Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_9 задовольнити.
Вирок Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 20.07.2017 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 389 КК України, скасувати в частині призначеного покарання.
Ухвалити у цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання:

-за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 3 місяців арешту;

-за ч. 2 ст. 389 КК України у виді 1 місяця арешту.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді 3 місяців арешту.

На підставі ст. ст. 71, 72 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 28.03.2017 року, та остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді 3 місяців 5 днів арешту.

Строк відбування покарання рахувати з дня приведення вироку до виконання.

В іншій частині вирок суду - залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення і на нього може бути подана касаційна скарга у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення.
Копії вироку після проголошення негайно вручити засудженій та прокурору.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4