АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 вересня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю секретаря ОСОБА_4 ,
учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду міста Києва матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002684, по обвинуваченню:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Стецьківка Сумського р-ну Сумської обл., зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 15.06.2012 Зарічним районним судом м. Суми за ч.3 ст.185, ч.2 ст.186, ст.70 КК України, звільнений 12.01.2016 по відбуттю строку покарання,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.15, ч.2 ст.289 КК України, за апеляційними скаргами заступника прокурора міста Києва ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Подільського районного суду міста Києва від 20 липня 2017 року,-
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Подільського районного суду міста Києва від 20 липня 2017 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.15, ч.2 ст.289 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна.
Запобіжний захід у виді тримання під вартою залишено без змін до набрання вироком законної сили.
Ухвалено строк відбування покарання рахувати з 21.06.2017 року.
За вироком суду ОСОБА_6 визнаний винуватим у тому, що він 21.06.2017 приблизно о 06 год., знаходячись біля будинку №18 по вулиці Маршала Гречка в місті Києві, помітив припаркований у внутрішньому дворі будинку автомобіль марки «Реugeot 405», д.н.з. НОМЕР_1 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на повторне незаконне заволодіння даним транспортним засобом з метою здійснення поїздки на ньому, ОСОБА_6 підійшов до автомобіля марки «Реugeot 405», д.н.з. НОМЕР_1 , відчинив водійські дверці та проник до салону автомобіля. Знаходячись на водійському місці в салоні автомобіля, ОСОБА_6 виламав передню панель та намагався увімкнути двигун шляхом з`єднання дротів запалювання. В цей час на місце вчинення злочину підійшов власник автомобіля ОСОБА_7 , внаслідок чого ОСОБА_6 з причин, що не залежали від його волі, не зміг вчинити усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця.

В поданій апеляційній скарзі заступник прокурора міста Києва, не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини кримінального провадження та правову кваліфікацію дій ОСОБА_6 , просить вирок скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості, та через неправильне застосуванням судом Закону України про кримінальну відповідальність.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно не призначив ОСОБА_6 за вчинення тяжкого корисливого злочину обов`язкове, в даному випадку, додаткове покарання у виді конфіскації майна. Зазначає, що суд не надав належної оцінки діям обвинуваченого, який вчинив злочин, спрямований на заволодіння чужим транспортним засобом, з корисливих мотивів, має непогашену судимість за вчинення корисливих злочинів.
За наслідками апеляційного розгляду просить зазначений вирок суду скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 по ч.3 ст.15, ч.2 ст.289 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією майна. В іншій частині вирок просить залишити без змін.
В поданій апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок змінити, у зв`язку з невідповідністю призначеного йому покарання ступеню тяжкості злочину та його особі, внаслідок надмірної суворості.
Просить врахувати, що він на даний час проживає з бабусею, яка є пенсіонеркою за віком та дідусем - інвалідом 1 групи, а також те, що він є сиротою та має важкі захворювання.
З позиції апелянта, суд при призначенні покарання також не врахував, що потерпілий не мав до нього претензій матеріального характеру.
За наслідками розгляду апеляційної скарги просить пом`якшити йому покарання із застосуванням ст.69 КК України або призначити покарання, не пов`язане з позбавленням волі.
Заслухавши суддю - доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, потерпілого, який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва та заперечувала проти поданої апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, проаналізувавши апеляційні доводи, провівши судові дебати та заслухавши останнє слово обвинуваченого, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого та заступника прокурора міста Києва задоволенню не підлягають, з наступних підстав.
Суд першої інстанції, допитавши обвинуваченого ОСОБА_6 , за згодою учасників судового провадження визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювались, а тому правомірно розглянув кримінальне провадження в порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України.
Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини злочину та правова кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.3 ст.15 ч.2 ст.289 КК України учасниками судового провадження не оскаржуються та не оспорюються, а тому, у відповідності до положень ст.404 КПК України, апеляційною інстанцією не перевіряються.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за ч.3 ст.15 ч.2 ст.289 КК України, суд першої інстанції, діючи у відповідності до вимог ст.65 КК України, врахував характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину, який відноситься до категорії тяжких, дані про особу обвинуваченого, який на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, наявність обставини, що пом`якшує покарання - щире каяття обвинуваченого у вчиненому, та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Колегія суддів вважає, що з урахуванням тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, ступеня реалізації ним злочинного умислу та причин, з яких злочин не було доведено до кінця, встановлених судом першої інстанції даних про особу винного, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів, негативно характеризується за місцем проживання, встановленої судом обставини, що пом`якшує покарання, ОСОБА_6 обґрунтовано та на законних підставах призначено мінімальне покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.289 КК України, яке є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Не спростовується такий висновок суду й обставинами, на які посилається ОСОБА_6 у своїй апеляційній скарзі, оскільки вони не підтверджуються матеріалами провадження.

Відсутні передбачені законом підстави і для застосування до ОСОБА_6 положень статті 69 КК України та призначення йому більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, як про це обвинувачений просить у своїй апеляційній скарзі.

Таким чином, колегія суддів не знаходить законних підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та пом`якшення призначеного йому покарання чи призначення іншого, більш м`якого покарання.

Суд апеляційної інстанції також вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування судом першої інстанції Закону України про кримінальну відповідальність, а саме, не застосування конфіскації майна, як додаткового покарання, передбаченого санкцією ч.2 ст.289 КК України.

Відповідно до статті 59 КК України покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині КК України.

Частиною другою статті 289 КК України, за якою засуджено ОСОБА_6 , встановлено кримінальну відповідальність за незаконне заволодіння транспортним засобом, тобто за злочинні дії, які можуть вчинятися як із корисливих, так і з інших мотивів. При цьому санкція вказаної статті не передбачає обов`язкового застосування додаткового покарання у виді конфіскації майна. Разом із цим, в обвинувальному акті не вказано та за наслідками судового розгляду кримінального провадження судом першої інстанції не встановлено, що ОСОБА_6 вчиняв злочинні дії саме з корисливим мотивом. За таких обставин суд обґрунтовано та на законних підставах не призначив обвинуваченому додаткове покарання у виді конфіскації майна.

З урахуванням викладеного, колегія суддів залишає вирок суду першої інстанції без змін, а подані апеляційні скарги обвинуваченого та заступника прокурора міста Києва без задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Вирок Подільського районного суду міста Києва від 20 липня 2017 року, ухвалений щодо ОСОБА_6 , залишити без змін, а апеляційні скарги заступника прокурора міста Києва ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_6 , без задоволення.
Ухвала суду апеляційної інстанції може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

________________ ________________ ________________ ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3