Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 листопада 2017 року м. Київ
Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря
судового засідання засуджених захисникаОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
прокурораОСОБА_8 ,

розглянувши в судовому засіданні матеріали кримінального провадження за касаційними скаргами засудженого ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_6 в на ухвали Апеляційного суду Полтавської області від 13 січня 2017 року та 06 лютого 2017 року,
в с т а н о в и в:
Вироком Октябрьського районного суду м. Полтави від 08 липня 2011 року, залишеним без зміни судами апеляційної та касаційної інстанцій, засуджено за ч. 4 ст. 190 КК України до покарання у виді позбавлення волі: ОСОБА_5 на строк 6 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю; ОСОБА_6 з застосуванням ст. 69 цього Кодексу на строк 3 роки з конфіскацією майна, яке є його власністю. Цим же вироком ОСОБА_5 і ОСОБА_6 кожного виправдано за ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 358; ч. 3 ст. 28; ч. 3 ст. 358; ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 365; ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 366 КК України.
06 жовтня 2016 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 звернулися до суду першої інстанції з заявами про перегляд вироку у частині визнання їх винуватими у вчиненні шахрайства за нововиявленими обставинами.
Ухвалою Октябрьського районного суду м. Полтави від 27 грудня 2016 року вищевказані заяви залишено без задоволення.
Не погоджуючись із такою ухвалою, ОСОБА_5 та захисник ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 оскаржили її в апеляційному порядку, подавши відповідні скарги 06 січня 2017 року.
Ухвалами судді Апеляційного суду Полтавської області від 13 січня 2017 року апеляційні скарги було повернено у зв`язку з пропуском установленого п. 2 ч. 2 ст. 395 КПК України строку й відсутністю клопотань про його поновлення.
02 лютого 2017 року ОСОБА_5 та захисник ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 повторно подали апеляційні скарги на це ж саме судове рішення разом із заявами про поновлення строку на його оскарження. Як на поважні причини пропуску строку заявник та захисник посилалися на те, що у день постановлення ухвали від 27 грудня 2016 року суд на підставі ч. 2 ст. 376 КПК України обмежився складанням та оголошенням лише її резолютивної частини, повний текст цього рішення було оголошено лише 30 грудня 2016 року у відсутність скаржників, а копії ухвали їм узагалі не було вручено впродовж установленого п. 2 ч. 2 ст. 395 КПК України терміну, що позбавляло їх можливості своєчасно подати скаргу з належним обґрунтуванням апеляційних вимог.
Ухвалами судді Апеляційного суду Полтавської області від 06 лютого 2017 року апеляційні скарги знову було повернено, а у задоволенні клопотань про поновлення строку на оскарження відмовлено.
Приймаючи такі рішення, суддя виходив із того, що у разі постановлення судом першої інстанції ухвали з викликом осіб, які її оскаржують, строк на апеляційне оскарження обчислюється з дня оголошення резолютивної частини судового рішення незалежно від часу складання та оприлюднення повного тексту. При цьому взято до уваги, що резолютивну частину ухвали від 27 грудня 2016 року було оголошено судом у присутності скаржників і належним чином повідомлено їх про день та час оголошення повного тексту та порядок оскарження ухвали, однак 30 грудня 2016 року заявник та захисник у судове засідання не з`явилися і причин свого неприбуття не повідомили. Водночас суддя апеляційного суду зазначив, що несвоєчасне вручення повного тексту ухвали не позбавляло апелянтів можливості оскаржити її в установлений законом строк, а додаткове обґрунтування навести в подальшому шляхом внесення доповнень до апеляційної скарги.
У касаційних скаргах ОСОБА_5 та захисник ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 , кожен у своїй, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просять скасувати ухвали судді апеляційного суду від 13 січня та 06 лютого 2017 року та призначити новий розгляд провадження у суді апеляційної інстанції. На обґрунтування своїх вимог заявник та захисник наводять доводи щодо поважності причин пропуску строку апеляційного оскарження, аналогічні викладеним у заявах про його поновлення. Водночас автори скарг вважають, що вказаний строк слід обчислювати з дати оголошення повного тексту оспорюваної ухвали, оскільки раніше вони не мали можливості виконати вимоги п. 4 ч. 2 ст. 396 КПК України й належним чином аргументувати свою позицію щодо незаконності й необґрунтованості цього рішення. Крім цього, як на порушення апеляційним судом установленої законом процедури заявник та захисник вказують на постановлення ухвал від 06 лютого 2017 року про повернення апеляційних скарг та відмову у задоволенні клопотань про поновлення строку на оскарження всупереч вимогам п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК України суддею одноособово, а не колегіальним складом суду.
Заслухавши доповідь судді, пояснення заявників та захисника на підтримання касаційних скарг, думку прокурора, котрий просив залишити касаційні скарги без задоволення, а ухвали апеляційного суду без зміни, перевіривши доводи скарг, суд касаційної інстанції дійшов такого висновку.
Ухвали судді від 13 січня 2017 року постановлені з дотриманням вимог ст. 370, ч. 3 ст. 399 КПК України, є законними, обґрунтованими і вмотивованими. Встановивши, що апеляційні скарги подано за межами строків, визначених у п. 2 ч. 2 ст. 395 цього Кодексу, суддя-доповідач прийняв рішення про їх повернення і виклав в ухвалах відповідні мотиви свої висновків, з якими колегія суддів погоджується.
Як передбачено частиною 2 ст. 24 КПК України, кожній особі гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується її прав, свобод, законних інтересів, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом. Дотримання такого порядку включає в себе оскарження відповідних судових рішень у межах установлених законом процесуальних строків.

Виходячи з приписів ст. 395 КПК України апеляційну скаргу на ухвалу місцевого суду, постановлену за результатами розгляду заяви про перегляд вироку за нововиявленими обставинами, може бути подано протягом семи днів із дня її оголошення, а якщо таку ухвалу постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, у цей же строк із дня отримання нею копії судового рішення.
З огляду на наведені вимоги закону і правову позицію Верховного Суду України, висловлену в постановах від 01 жовтня 2015 року № 5-103кс15 та від 24 березня 2016 року № 5-16кс16, у разі постановлення судом оспорюваної ухвали з викликом у судове засідання скаржника, незалежно від явки останнього до суду строк на апеляційне оскарження для нього обчислюється з дня оголошення судового рішення.
Таке оголошення згідно з ч. 1 ст. 376 КПК України здійснюється негайно після виходу суду з нарадчої кімнати. Жодних винятків з даного правила законом не передбачено, в тому числі для випадків, коли суд на підставі частини 2 цієї статті обмежується складанням і оголошенням резолютивної частини ухвали, а повний текст цього рішення складається в інший день. Навіть у цьому разі моментом оголошення ухвали є час офіційного оприлюднення не повного її тексту, а резолютивної частини, яке здійснюється невідкладно у день прийняття судом відповідного рішення.
Таким чином, строк на апеляційне оскарження ухвали, незалежно від застосування чи незастосування судом положень ч. 2 ст. 376 КПК України, обчислюється з дня оголошення резолютивної частини вказаного рішення, якщо тільки норми закону не пов`язують початок його перебігу з моментом отримання особою копії ухвали.
Водночас у випадках, коли законні строки звернення з апеляційною скаргою є досить стислими, значний розрив у часі між оголошенням резолютивної частини і виготовленням повного тексту судового рішення та/або врученням заінтересованій особі його копії може бути визнаний апеляційним судом поважною причиною пропуску строку та підставою для його поновлення за відповідним клопотанням апелянта. Відсутність такого клопотання у разі подання апеляційної скарги за межами визначеного законом терміну є безумовною підставою для її повернення згідно з п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК України.
Як видно з матеріалів справи, ухвалу місцевого суду від 27 грудня 2016 року було постановлено з викликом до суду ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 , які були присутні в судовому засіданні в день проголошення резолютивної частини ухвали. При цьому суд в установленому законом порядку поінформував учасників процесу про дату та час оголошення повного тексту судового рішення, а також про порядок і строк його оскарження (а. к. п. 100102) . 30 грудня 2016 року скаржники до суду не з`явилися і причин свого неприбуття не повідомили (а. к. п. 103).
За таких обставин строк апеляційного оскарження для заявників та захисника відповідно до ст. 115 КПК України починався з 28 грудня 2016 року і тривав до 03 січня 2017 року включно.
Натомість ОСОБА_5 і захисник ОСОБА_7 вперше подали апеляційні скарги 06 січня 2017 року, тобто за межами зазначеного строку, і клопотань про його поновлення на той час не заявляли (а. к. п. 109111, 118127, 138).
Виходячи з наведеного ухвали судді апеляційного суду від 13 січня 2017 року про повернення зазначених скарг ґрунтуються на вимогах ч. 4 ст. 399 КПК України.
Стосовно законності складу суду при прийнятті відповідних процесуальних рішень слід зазначити наступне.
Дотримання вказаної норми процесуального права є одним із елементів гарантованого п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод права на справедливий судовий розгляд, яке включає в себе вирішення справи судом, установленим законом.
Статтею 399 КПК України передбачено вирішення в апеляційній інстанції суддею-доповідачем, тобто одноособово, питань про: залишення апеляційної скарги без руху; відкриття апеляційного провадження або відмову у його відкритті; повернення апеляційної скарги у зв`язку з пропуском строку на оскарження за відсутності клопотань про його поновлення або на інших підставах, визначених у пунктах 13 частини 3 цієї статті.
Постановлення суддею одноособово ухвал про повернення апеляційних скарг від 13 січня 2017 року відповідає наведеним вимогам.
Матеріали провадження і доводи касаційних скарг не містять даних про допущені при прийнятті цих рішень істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які були би безумовними підставами для їх скасування.
З огляду на викладене вищевказані ухвали слід залишити без зміни, а касаційні скарги у відповідній частині без задоволення.
Водночас згідно з п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК України однією з альтернативних підстав для повернення апеляційної скарги є випадок, коли таку скаргу подано після закінчення строку апеляційного оскарження і суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайшов підстав для його поновлення. Тобто означеною правовою нормою передбачено прийняття рішення за наслідками розгляду заяви про поновлення строку не суддею-доповідачем, а судом апеляційної інстанції. Як визначено у ч. 4 ст. 31 КПК України, суд апеляційної інстанції здійснює свої повноваження колегіально.
Виходячи з наведеного рішення про повернення апеляційної скарги у разі наявності клопотання про поновлення строку на оскарження та відмови в його задоволенні може бути прийнято лише колегією суддів.
Таким чином, ухвали від 06 лютого 2017 року, винесені суддею апеляційного суду одноособово за результатами вирішення клопотань ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_7 про поновлення передбаченого п. 2 ч. 2 ст. 395 КПК України строку, постановлено незаконним складом суду, що згідно з п. 2 ч. 2 ст. 412, п. 1 ч. 1 ст. 438 цього Кодексу є безумовною підставою для їх скасування з призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції. Під час нового розгляду суду необхідно усунути порушення, вказане в цій ухвалі, та прийняти законне й обґрунтоване рішення.
З урахуванням зазначеного касаційні скарги підлягають частковому задоволенню.
Керуючись статтями 433, 436 КПК України, п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суд
п о с т а н о в и в:
Касаційні скарги ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 задовольнити частково.
Ухвали Апеляційного суду Полтавської області від 13 січня 2017 року про повернення апеляційних скарг ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 на ухвалу Октябрьського районного суду м. Полтави від 27 грудня 2016 року, якою відмовлено у задоволенні заяв ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про перегляд вироку цього ж суду від 08 липня 2011 року щодо них за нововиявленими обставинами, ? залишити без зміни.
Ухвали Апеляційного суду Полтавської області від 06 лютого 2017 року про повернення апеляційних скарг ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 на це ж саме судове рішення скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3