АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/1800/17 Номер провадження 11-кп/786/125/18Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.186 КК України Т.З.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 лютого 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8
потерпілої ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві кримінальне провадження №0002411, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 19.09.2016, за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_10 поданої в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , прокурора Полтавської місцевої прокуратури на вирок Київського районного суду м. Полтави від 31 травня 2017 року,-

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтави, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_2 , з середньою спеціальною освітою, одруженого, маючого неповнолітніх дітей на утриманні 2005 та 2006 року народження, непрацюючого, судимого:
- 25.05.2012 року Октябрським районним судом м. Полтави за ст. 309 ч. 1 КК України до штрафу в розмірі 850 грн.
- 05.08.2016 року Октябрським районним судом м. Полтави за ст.ст. 190 ч 1 КК України до штрафу в розмірі 850 грн.
визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. ст.186 КК України та засуджений до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.
Початок строку вiдбування покарання ОСОБА_8 вказано рахувати з моменту його затримання, зарахувавши в строк відбуття покарання час перебування під вартою, з моменту затримання та до набрання вироком законної сили, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України з розрахунку 1 день перебування під вартою за 2 дні позбавлення волі.
По справі вирішено долю речових доказів.
За вирок суду, ОСОБА_8 маючи не зняту та непогашену у встановленому законом порядку судимість за вчинення корисливих злочинів проти власності, 10.09.2016 року, близько 16 год., перебуваючи поряд з мостом по вул. Половка в м. Полтаві, діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, повторно, відкрито заволодів майном потерпілої, який поєднаний із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої ОСОБА_9 , яке виразилося у заподіянні 1 удару по голові, та заволодів належними останній речами, а саме жіночою сумкою з тканини типу «джинс» вартістю 150 грн., гаманцем жіночим чорного кольору вартістю 250 грн. з грошовими коштами в сумі 50 грн., золотим ланцюжком вагою 4,45 г, вартістю 1 335 грн., золотою підвіскою вагою 1,16 г вартістю 1856 грн., золотим браслетом, вагою 3,7 г, вартістю 5994 грн., мобільним телефоном марки «Prestigio MultiPhone», білого кольору, вартістю, згідно висновку експерта 1050 грн. та мобільним телефоном марки «Samsung», вартістю, зі слів потерпілої, 700 грн., чим спричинив останній майнової шкоди на загальну суму 11 385 грн.
В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок суду у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого та особі обвинуваченого, та ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_8 за ч.1 ст. 187 КК України до покарання у виді 7 років позбавлення волі.
Вважає, що суд помилково кваліфікував дії обвинуваченого за ч.2 ст. 186 КК України зважаючи на те, що потерпіла вказала, що внаслідок завданого ОСОБА_11 удару знепритомніла, до лікарні не зверталась, бо була налякана та шокована.
При призначенні покарання просить врахувати те, що обвинувачений характеризується негативно, раніше неодноразово судимий та знову вчинив злочин, є наркозалежним, не працює, тривалий час веде антисоціальний спосіб життя, потерпілій збитки не відшкодував, не розкаявся у скоєному.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 просить скасувати вирок суду, та закрити провадження у зв`язку із недоведеністю винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого злочину.
Просить надати тимчасовий доступ до відомостей, які маються у оператора мобільного зв`язку ПрАТ «МТС» щодо з`єднань між абонентами ОСОБА_8 та ОСОБА_12 з 01 по 11 вересня 2016 року та розташування та рух мобільних апаратів між базовими станціями, та надати тимчасовий доступ до відомостей, які маються у операторів мобільного зв`язку ПрАТ «МТС» та «Київстар» щодо розташування та руху мобільних апаратів між базовими станціями, якими користувалась потерпіла ОСОБА_9 .
Вказує, що потерпіла в своїх первинних показаннях взагалі не вела мову про напад та заволодіння її речами, у судовому засіданні потерпіла повідомляла, що не бачила особу нападника, а запам`ятала лише очі.
Тобто пояснення потерпілої є суперечливими, на що суд не звернув увагу.
Зазначає, що слідчим та судом залишилося проігнорованим письмове клопотання про проведення слідчий дій, зокрема слідчого експерименту, проведення тимчасового доступу до відомостей операторів мобільного зв`язку, з метою перевірки показань обвинуваченого та потерпілої.
Захисник звертає увагу на відсутність медичних документів, які б свідчили про наявність у потерпілої тілесних ушкоджень, що виключає твердження про застосування до потерпілої будь-якого насильства.
Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу подану стороною захисту, вислухавши прокурора ОСОБА_6 , яка не підтримала подану апеляційну скаргу прокурора, та заперечила проти апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла до таких висновків.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Свій висновок щодо доведеності вини обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК, суд першої інстанції належним чином вмотивував дослідженими під час судового розгляду доказами, в їх сукупності правильно визнані судом достатніми та взаємозв`язаними для ухвалення обвинувального вироку щодо ОСОБА_8 .

Кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 186 КК є правильною. Вирок відповідає вимогам статей 370, 373-374 КПК України, є законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого не викликають сумнівів у правильності судового рішення та спростовуються зібраними у провадженні доказами.

Так, винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України підтверджується показаннями потерпілої ОСОБА_9 , яка детально та послідовно пояснила суду обставини та деталі вчинення нападу на неї 10.09.2016, близько 16 год. поряд з мостом по вул. Половка в м. Полтаві. При цьому, сама потерпіла як у суді першої інстанції, так і в апеляційній інстанції беззаперечно стверджувала, що бачила саме ОСОБА_8 , який вчинив на неї напад, та впізнала обвинуваченого у суді та під час проведення досудового розслідування, що підтверджується протоколом пред`явлення особи для впізнання, згідно з яким потерпіла впевнено впізнала обвинуваченого як особу, яка вчинила відносно неї злочин 10.09.2016 року.

Колегія суддів не вбачає підстав ставити під сумнів показання потерпілої ОСОБА_9 з підстав неспроможності вказати на ОСОБА_8 , як на особу, яка в ході нападу забрала у неї золоті вироби та мобільні телефони, як про це стверджує сторона захисту в апеляційній скарзі, з огляду на те, що вона чітко вказала на обвинуваченого, як на нападника.

Свідок ОСОБА_12 надав суду показання про те, що обвинувачений ОСОБА_8 при зустрічі з ним у вересні 2016 року особисто розповів про факт заволодіння сумкою жінки під час вчиненого ним нападу в мікрорайоні «Половки». При зустрічі із свідком обвинувачений ОСОБА_8 із вказаної сумки дістав два мобільних телефони білого кольору марки «Prestigio» та рожевого кольору марки «Samsung», гаманець в якій була картка банку «Приватбанк, а також 50 грн. При цьому, банківську картку обвинувачений віддав свідку, яку він в подальшому видав поліції, що підтверджується протоколом огляду від 15.02.2017.

Матеріали провадження містять дані, які підтверджують належність виданої свідком ОСОБА_12 банківської картки саме потерпілій.

Вказаний свідок не заперечував той факт, що саме він на прохання ОСОБА_8 звернувся до ломбарду ПТ «Донкредит» для того, щоб здати під заставу мобільний телефон марки «Prestigio», наданий йому саме обвинуваченим, з метою отримання грошових коштів.

Такі показання свідка узгоджуються із наявними у матеріалах провадження письмовими доказами.

Так, відповідно до довідки ПТ «Ломбард Донкредит ТОВ «Інтер-Ріелті» і Компанія» від 16.02.2017, 10 вересня 2016 року в ломбарді за договором фінансового кредиту свідком ОСОБА_12 отримано фінансовий кредит у сумі 659,62 грн. під заклад мобільного телефону марки «Prestigio», який належить потерпілій ОСОБА_9 .

В подальшому вказаний вище мобільний телефон було вилучено у ОСОБА_13 та документи, що посвідчують придбання даного телефону в ломбарді ПТ «ДОНКРЕДИТ», згідно протоколу огляду від 11.02.2017.

Крім цього, сам обвинувачений 10.09.2016 отримав грошові кошти за заставу мобільного телефону марки «Samsung» s5230 до ломбарду, що підтверджується довідкою ломбарду ПТ «Ломбард» Діамантовий дім» ТОВ «Діамант-Т» і Компанія».

Посилання сторони захисту про необхідність тимчасового доступу до відомостей операторів мобільного зв`язку, з метою перевірки показань обвинуваченого та потерпілої колегія суддів вважає безпідставним з огляду на те, що жодних доказів, які б підтверджували та встановлювали належність зазначеного мобільного телефону саме ОСОБА_8 вказаного стороною захисту, як нібито такого, що належить саме обвинуваченому, не надано.

Твердження прокурора про неправильне застосування судом до останнього закону України про кримінальну відповідальність, оскільки, на його думку, його дії слід кваліфікувати за ч.1 ст. 187 КК України, не ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні та наведених у вироку доказах.

Жодних доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_8 злочину саме із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я потерпілої ОСОБА_9 не надано.

За таких обставин, визнавши ОСОБА_8 винним у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, суд першої інстанції належним чином проаналізував зібрані по справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку та виклав у вироку докладні мотиви прийнятого рішення.

Таким чином, посилання захисника та обвинуваченого про те, що вина останнього в інкримінованому йому злочині є недоведеною, а вирок суду є незаконним і не обґрунтованим, не відповідають дійсності, тому апеляційні скарги захисника та прокурора не підлягають задоволенню.

При призначенні ОСОБА_8 покарання суд першої інстанції в повному обсязі виконав вимоги ст. 65 КК України та призначив справедливе покарання, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Призначене покарання відповідає вимогам статті 65 КК України, знаходиться в межах санкції Особливої частини Кодексу і є достатнім для перевиховання обвинуваченого.

Місцевим судом не допущено істотних порушень норм кримінального або кримінального процесуального законів, які б давали підстави для зміни або скасування вироку суду.

Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_10 , прокурора Полтавської місцевої прокуратури залишити без задоволення, а вирок Київського районного суду м. Полтави від 31 травня 2017 року щодо ОСОБА_8 без змін.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_8 у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення до даному провадженню з 15.02.2017 по 20.06.2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Кримінального касаційного суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим в той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий суддя ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3
ОСОБА_4