Справа № 163/1176/17
Провадження № 1-кп/163/18/18
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 січня 2018 року Любомльський районний суд Волинської області
у складі: головуючої - судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілої ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника обвинуваченого ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Любомль кримінальне провадження №0000170 про обвинувачення
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з загальною середньою освітою, непрацюючого, інваліда ІІ групи загального захворювання, одруженого, несудимого,
у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.125 КК України,
в с т а н о в и в :
ОСОБА_5 17 квітня 2017 року приблизно о 22 годині, перебуваючи біля сільського магазину, що по вулиці Центральна в с.Гупали Любомльського району Волинської області, під час конфлікту, який виник на грунті особистих неприязних відносин з ОСОБА_4 , умисно вкусив її зубами за нігтьову фалангу V пальця правої кисті, внаслідок чого спричинив останній тілесні ушкодження у вигляді вкушеної інфікованої рани нігтьової фаланги V пальця правої кисті, які відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.
Таким чином, своїми умисними діями, які виразились у заподіянні потерпілій умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч.2 ст.125 КК України.
Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнав, мотивуючи тим, що потерпілу не кусав. Суду показав, що 17 квітня 2017 року приблизно о 19 годині він приїхав до магазину, біля якого хлопці грали карти. Сам карти він не грав, стояв осторонь та вів розмову з іншими хлопцями, а потім, коли уже був за магазином, почув шум, крики та побачив, що між хлопцями, які грали карти, розпочинається бійка. Там був його брат ОСОБА_7 та він побачив, як чоловік потерпілої ОСОБА_8 вдарив останнього в обличчя, попавши в ніс, внаслідок чого в брата було закривавлене лице. Після цього чоловік потерпілої втік та його не було приблизно 20 хвилин. У той час, як він стояв разом з ОСОБА_9 , під`їхав «бус», з якого вийшла потерпіла ОСОБА_4 , її син та з-заді з`явився чоловік останньої, який відразу накинувся на нього з «дубиною». «Дубину» у ОСОБА_8 відібрали, а сам він пішов у другу сторону, до магазину, де від тротуару за 1 1,5 метри до забора був канал, у який він лише встиг ступити ногою, після чого на нього з-заді накинулась потерпіла ОСОБА_4 разом зі своїм чоловіком ОСОБА_8 та сином ОСОБА_10 , внаслідок чого він впав у цей рів, та останні почали його дряпати. Залишивши його, потерпіла з чоловіком та сином пішли у бійку, де усі билися, а він, сівши на віз, поїхав додому. Про те, що у ОСОБА_4 укус пальця, він дізнався від дружини, однак, оскільки він її не кусав, вини за собою не відчуває, тому просити вибачення не ходив та з цих же підстав не визнає заявлений останньою цивільний позов. Просив визнати його невинуватим.
Незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_5 своєї вини у вчиненому, його вина повністю доведена дослідженими судом доказами, які у своїй сукупності відтворюють обставини конфлікту, що мав місце між обвинуваченим та потерпілою.
В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_4 показала, що 17 квітня 2017 року приблизно о 22 годині до неї зателефонував син ОСОБА_11 та повідомив про бійку біля магазину в центрі села, у якій приймає участь її співмешканець ОСОБА_8 . У зв`язку з цим вона поїхала, щоб забрати останнього, та, по прибуттю на місце, побачила, як ОСОБА_8 йшов битися до брата обвинуваченого, однак його затримав ОСОБА_12 , поваливши на землю. Після цього, невідомо звідки взявся обвинувачений ОСОБА_5 та дерев`яним кілком почав бити по капоті її автомобіля, у якому були увімкнені фари. Побачивши це, її син ОСОБА_10 шарпонув обвинуваченого та відтягнув від автомобіля, на що останній ОСОБА_10 перевернув, кинув на землю та, насівши на нього, почав бити кулаками в голову. Побачивши, що її сина б`ють, вона схватила обвинуваченого з-заді за курточку та почала відтягувати його від сина, а обвинувачений в цей момент схватив її зубами за мізинець правої руки і не відпускав. Від болю вона почала кричати, щоб відпустив, бо відкусить палець. Це почув її співмешканець ОСОБА_8 та, вирвавшись з-під ОСОБА_13 , почав їх відтягувати. ОСОБА_8 також кричав, щоб обвинувачений відпустив її палець, однак останній не відпускав доки вона сама його не вирвала разом зі шкірою з зубів обвинуваченого. Після цього, вона відразу разом із сином та співмешканцем поїхали додому, викликали поліцію та швидку медичну допомогу. Медичні працівники вдома надали їй першу медичну допомогу: промили рану, дали знеболююче та повідомили, як в домашніх умовах обробляти рану. Вона думала, що все обійдеться, однак орієнтовно через три дні побачила, що нічого не допомагає, палець «гниє», тому звернулась в лікарню, де, зробивши знімок, виявилось, що у неї перекус (перелом) пальця. В лікарні вона перебувала на стаціонарному лікуванні, їй зробили операцію та на лікування вона витрачала власні кошти. До обвинуваченого має претензії матеріального та морального характеру. Матеріальну шкоду обґрунтовує понесеними витратами на лікування, а моральну, яку оцінює у 50000 грн., мотивує тим, що упродовж двох місяців вона лікувалась, нічого не могла робити, а на її утриманні перебуває четверо дітей, через її лікування співмешканець не поїхав на заробітки, тому вони жили лише за кошти, які вона отримувала на дитину, а на лікування та оплату навчання дочки вимушені були позичати гроші, внаслідок чого у них утворилась заборгованість. Окрім цього, палець у неї залишився неробочим та по сьогоднішній день вона відчуває біль і дискомфорт. З приводу призначення обвинуваченому покарання, підтримала позицію прокурора, яка просила призначити ОСОБА_5 3 місяці арешту.
Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, кримінальне провадження №0000170 розпочато 22.04.2017 року за заявою ОСОБА_4 від 22.04.2017 року, яка повідомила, що 17.04.2017 року приблизно о 22 годині ОСОБА_5 , знаходячись біля магазину по вулиці Центральній в селі Гупали Любомльського району, під час суперечки, на грунті особистих, неприязних відносин, шляхом укусу заподіяв тілесні ушкодження у вигляді рани на мізинному пальці правої руки, одночасно вказавши на очевидців цих подій: ОСОБА_8 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 .
Свідок ОСОБА_8 суду показав, що перебуваючи біля магазину, він грав у карти зі своїм кумом - ОСОБА_16 , з яким потім почав битися. Коли він уже йшов додому, обвинувачений ОСОБА_5 почав кидати по ньому камінням. Дійшовши до зупинки, зустрів потерпілу ОСОБА_4 , яка їхала по нього, та вони поїхали назад до магазину, щоб забрати сина останньої ОСОБА_10 . Під`їхавши, обвинувачений підбіг до їх автомобіля та почав бити по капоту чимось дерев`яним, потім відштовхнув ОСОБА_10 від автомобіля та, сівши на нього, почав бити. Тоді з автомобіля вийшла ОСОБА_4 та, розбороняючи останніх, обвинувачений вкусив її за пальця мізинця. Укус тривав довго, орієнтовно дві хвилини, оскільки обвинувачений пальця не відпускав та увесь цей час потерпіла кричала, щоб відпустив. Сам же він знаходився за п`ять метрів від них, його тримав ОСОБА_17 , в автомобілі горіло світло фар і він добре бачив, як обвинувачений вкусив ОСОБА_4 та після того, як остання почала кричати, ОСОБА_12 його відпустив і він побіг відтягувати потерпілу.
Неповнолітній свідок ОСОБА_10 , який є сином потерпілої ОСОБА_4 , суду показав, що йдучи з однокласником додому, побачив як до магазину під`їхала його матір та з якимось чоловіком почала «запихати» вітчима ОСОБА_8 в автомобіль. Потім обвинувачений почав бити по капоту автомобіля ручицею від воза. Підбігши, він штовхнув обвинуваченого, який в свою чергу штовхнув його, від чого він впав, а коли підводився обвинувачений почав його бити. Побачивши це, мати підбігла до них та схватила обвинуваченого за курточку, щоб відтягнути від нього, однак останній повернувся і вкусив матір за пальця, тримаючи його орієнтовно дві хвилини. Він усе добре бачив, так як в автомобілі горіло світло фар, а саме, почувши крик матері, обернувся та побачив, що її палець знаходиться в роті обвинуваченого. Мати кричала, щоб відпустив пальця, але обвинувачений не відпускав. Вітчим в цей час знаходився в автомобілі та, почувши крик матері, побіг їх розбороняти.
Свідок ОСОБА_18 в суді дав показання про те, що під час бійки, яка мала місце біля магазину в селі Гупали, приїхала потерпіла ОСОБА_4 , яка з`ясовувала, хто саме бив її сина. Сам же він у цей момент тримав чоловіка потерпілої - ОСОБА_8 та чув, як потерпіла кричала, що її хтось вкусив за палець, однак хто саме вкусив не повідомляла, а сам він цього моменту не бачив.
Повідомленням чергового лікаря від 22.04.2017 року за №34, адресованим Любомльському відділу поліції, стверджено, що у потерпілої ОСОБА_4 при зверненні в лікарню встановлено наявність травми «вкушена інфікована рана нігтьової фаланги V-го пальця правої кисті».
Відповідно до висновку експерта №59 від 24.04.2017 року, «вкушена інфікована рана нігтьової фаланги V-го пальця правої кисті» може бути віднесена до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я, оскільки для свого лікування і створення окріплого рубця потрібен час не менше 7-8 діб.
В судовому засіданні судово-медичний експерт підтвердив свій висновок від 24.04.2017 року №59 та роз`яснив, що експертне дослідження він проводив на підставі повідомлення чергового лікаря №34, за даними якого така рана за своїм ступенем тяжкості відноситься не менше, як до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я. У висновку зазначено, що рана може бути віднесена до легких тілесних ушкоджень виключно з тих підстав, що за наявності додаткової інформації, зокрема її розміру та характеру, не виключається її віднесення до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.
Аналізуючи досліджені докази у своїй сукупності, суд не має об`єктивних сумнівів у тому, що виявлені у потерпілої ОСОБА_4 тілесні ушкодження утворились внаслідок умисних дій обвинуваченого ОСОБА_5 .
Певні розбіжності у показаннях потерпілої та свідків: ОСОБА_8 , ОСОБА_10 стосуються подій, які передували конфлікту, який виник між обвинуваченим та потерпілою, а тому суттєвого значення у кримінальному провадженні не мають. Сам же факт вчинення обвинуваченим укусу за палець потерпілої зазначені учасники підтвердили та кожен із них вказав на аналогічні факти і обставини заподіяння обвинуваченим тілесного ушкодження потерпілій у вигляді укусу пальця.
Свідок ОСОБА_18 також підтвердив, що укус пальця потерпілої мав місце саме у день та час, на які вказали потерпіла та свідки: ОСОБА_8 , ОСОБА_10 .
Будь-яких фактів про заподіяння потерпілій ОСОБА_4 вкушеної інфікованої рани іншою особою, аніж обвинуваченим, а також в інший час чи за інших обставин, не встановлено.
Підстав вважати, що потерпіла ОСОБА_4 оговорює обвинуваченого ОСОБА_5 у суду немає, оскільки попередньої неприязності відносин зі сторони потерпілої не встановлено, про що вказує надання останньою матеріальної допомоги сім`ї обвинуваченого після пожежі їх будинку та даний факт самим обвинуваченим не заперечено.
Окрім цього, вищенаведений судово-медичний висновок, роз`яснення судово-медичного експерта та повідомлення чергового лікаря підтверджують показання потерпілої ОСОБА_4 щодо заподіяння їй обвинуваченим ОСОБА_5 тілесного ушкодження у вигляді вкушеної рани нігтьової фаланги V пальця правої кисті та звернення її до лікаря через декілька днів по цьому.
З огляду на викладене, у суду не виникає сумніву, що механізм утворення тілесного ушкодження, його характер і локалізація мали місце за обставин, на які вказує потерпіла та заподіяні саме обвинуваченим ОСОБА_5 .
В той же час, до не визнавальних показань обвинуваченого суд відноситься критично і розцінює їх, як такі, що дані з метою уникнення від кримінальної відповідальності за свої дії.
Таким чином, за встановлених обставин, оцінюючи зібрані та досліджені докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку, з врахуванням принципу змагальності та критерію «поза розумним сумнівом», суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, доведена повністю і зібраних доказів достатньо для визнання його винним.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, суд враховує вимоги ст.65 КК України та роз`яснення, наведені у пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», відповідно до яких, призначаючи покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. При цьому, визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину має виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.
Згідно ст.12 КК України, обвинуваченим ОСОБА_5 вчинено кримінальне правопорушення (злочин) невеликої тяжкості.
Обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, стороною обвинувачення не висунуто та судом не встановлено.
Крім цього, суд приймає до уваги вік обвинуваченого, його сімейний стан, перебування на утриманні чотирьох неповнолітніх дітей, встановлену йому ІІ групу інвалідності загального захворювання, посередню характеристику з місця проживання, а також те, що на диспансерному обліку в психіатричному та наркологічному кабінетах він не перебуває, до кримінальної відповідальності раніше не притягувався, позицію потерпілої, а також фактичні обставини кримінального провадження, та в сукупності з вищенаведеними обставинами, приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_5 слід призначити покарання у виді арешту, на строк, передбачений санкцією ч.2 ст. 125 КК України.

Таке визначене покарання обвинуваченому, на думку суду, буде відповідати завданням та загальним засадам призначення покарання, його меті, відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, та буде необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.
При цьому, суд виходить з того, що передбачене санкцією ч.2 ст. 125 КК України покарання у виді штрафу буде надто м`яким для обвинуваченого, оскільки не забезпечить належної кари за вчинене, а громадські роботи в силу ч.3 ст.56 КК України не можуть бути застосовані, так як обвинувачений ОСОБА_5 є інвалідом ІІ групи, тому оптимальним покаранням, яке спроможне дисциплінувати і запобігти вчиненню обвинуваченим інших суспільно-небезпечних діянь, суд вважає саме арешт строком, наближеним до мінімальної межі.
В рамках кримінального провадження потерпілою ОСОБА_4 заявлено цивільний позов про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_5 витрат на лікування в розмірі 4574,60 грн., на ствердження чого потерпіла надала копії фіскальних чеків про придбання ліків, вказавши, що внаслідок спричинення їй обвинуваченим тілесного ушкодження вона спочатку перебувала на амбулаторному лікуванні, яке не дало позитивного результату, у зв`язку із чим вимушена була пройти курс стаціонарного лікування з 04 по 10 травня 2017 року. Також просила стягнути з обвинуваченого заподіяну їй кримінальним правопорушенням моральну шкоду в сумі 50000 грн., та, окрім наведених в судовому засідання обґрунтувань, вказала на попередні висновки лікарів, які вказували на можливу ампутацію мізинця в майбутньому, що пригнічувало її моральний та психологічний стан, як молодої жінки, а також створювало надзвичайні незручності в сімейному житті і побуті, догляді за чотирьма дітьми, повноцінному способі життя.
При вирішенні цивільного позову потерпілої суд виходить з наступного.
Відповідно до ст.1166, ч.1 ст.1195 ЦК України, фізична особа, яка своїми винними діями завдала шкоди здоров`ю фізичної особи, зобов`язана відшкодувати витрати на придбання ліків.
Наданими потерпілою ОСОБА_4 доказами, а саме копією довідки про звернення на приймальне відділенні ТМО Любомльського та Шацького районів від 12.05.2017 року, копією епікризу-виписки історії хвороби №1858 та копією фіскальних чеків з аптечних пунктів, підтверджено факт перебування потерпілої на амбулаторному та стаціонарному лікуванні, а також придбання останньою за власні кошти медичних препаратів на загальну суму 3930,90 грн. Водночас суд не приймає до уваги надану потерпілою копію квитанції ПП «Укрпалетсистем» АЗС-магазин №93 про придбання дизпалива, оскільки вона датована 14.04.2017 року та такі витрати не пов`язані з її лікуванням та не відносяться до майнового збитку в розумінні ст.22 ЦК України, а також дописки кульковою ручкою назв та вартості медичних препаратів на фіскальному чеку №61170 від 04.05.2017 року, оскільки їх походження є невідомим.
Що стосується заявлених вимог про відшкодування моральної шкоди, то суд виходить з положень ст.ст.23, 1167 ЦК України.
Згідно ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
У відповідності до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законодавством.
Встановлені у справі фактичні обставини вчинення обвинуваченим ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, щодо потерпілої ОСОБА_4 достатньо свідчать про заподіяння останній фізичного болю та душевних страждань, які вона вимушена була терпіти внаслідок укусу обвинуваченим її пальця та отриманням від таких неправомірних дій інфікованої рани, що, як наслідок, призвело до порушення її звичного способу життя та негативних наслідків.
Суд вважає ці страждання потерпілої відносно інтенсивними, тривалими та такими, що не можуть бути компенсовані, а тому вони вимагають належного відшкодування. Протиправні дії обвинуваченого безумовно і беззаперечно прямо зумовили для позивача вказану моральну шкоду, що не може бути спростовано.
В силу вимог ст.ст.23, 1167 ЦК України, враховуючи характер та обсяг страждань, яких зазнала потерпіла, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд визначає розмір відшкодування моральної шкоди для потерпілої на рівні 6000 грн., тобто у меншій сумі, ніж просила потерпіла, яку суд вважає надмірною.
Судові витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_5 під час досудового розслідування не обирався, клопотання про обрання такого заходу сторона обвинувачення не заявляла та підстав для його застосування до набрання вироком законної сили, суд не вбачає.
Керуючись ст.ст. 128, 368, 369, 370, 371, 373, 374 КПК України, ст.ст.23, 1167 ЦК України, суд, -
у х в а л и в :

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, та призначити йому покарання у виді арешту строком на 2 (два) місяці.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути зі ОСОБА_5 в користь ОСОБА_4 3930 (три тисячі дев`ятсот тридцять) гривень 90 копійок у відшкодування заподіяної їй матеріальної шкоди та 6000 (шість) тисяч гривень у відшкодування заподіяної моральної шкоди.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до апеляційного суду Волинської області протягом 30 днів із дня його проголошення через Любомльський районний суд Волинської області.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуюча: суддя ОСОБА_1