Справа № 301/987/17

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"15" січня 2018 р. м. Іршава

Іршавський районний суд Закарпатської області
В особі головуючої - ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5
малолітнього потерпілого ОСОБА_6
законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_7
представника служби у справах дітей ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_4 про визнання недопустимими доказів
Під час судового слідства захисник ОСОБА_4 заявив клопотання в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 про визнання недопустимими , в порядку ч.3 ст. 87 , ст. 89 КПК України, доказами у кримінальному провадженні : "протокол допиту свідка ОСОБА_9 , протокол допиту свідка ОСОБА_10 , протокол допиту підозрюваного ОСОБА_5 , повідомлення про підозру ОСОБА_5 від 23.03.2017 року ,обвинувальний акт від 05.05.2017 року , висновок експерта за №382 від 01.08.2016 року , мотивуючи свої вимоги тим , що під час досудового розслідування були допущені істотні порушення вимог кримінального-процесуального закону в частині закінчення розслідування вказаного кримінального провадження , а саме :дорученням від 31.07.2016 року начальником СВ Іршавського ВП Хустського ВП ГУНП в Закарпатській області було доручено проводити досудове розслідування у даному кримінальному провадженні слідчому ОСОБА_11 .В подальшому слідчі дії були проведені вищевказаним слідчим , однак повідомлення про підозру ОСОБА_5 оголошував слідчий СВ Іршавського ВП Хустського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_12 , який також роз`яснював процесуальні права та обов`язки підозрюваному ОСОБА_5 , проводив його допит , склав обвинувальний акт , не маючи процесуального рішення керівника органу досудового розслідування для продовження досудового розслідування .Без належних повноважень було проведено допит свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 слідчим ОСОБА_13 ..
Крім того , в порушення ухвали слідчого судді Іршавського районного суду Закарпатської області від 15.08.2016 року , згідно якої було надано тимчасовий дозвіл на тимчасовий доступ до речей та документів начальнику СВ Іршавського ВП Хустського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_14 та слідчому цього ж відділення ОСОБА_11 вказані в ухвалі документи вилучив слідчий цього ж відділення ОСОБА_15 , тому вважає, що вказані слідчі (розшукові дії та процесуальні рішення )є недопустимими доказами та підлягають виключенню .
Заслухавши думку обвинуваченого ОСОБА_5 , який пітримав клопотання захисника, думку прокурора ОСОБА_3 , який вказав про безпідставність заявленого клопотання ,законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_6 , яка заперечила , суд вважає , що заявлене клопотання не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Обов`язок доказування обставин , що є підставою для виключення доказів , покладається на сторону , що заявила таке клопотання .У випадку заперечення протилежної сторони суд здійснює перевірку шляхом дослідження матеріалів провадження.
Відповідно до вимог ст. 89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення, і лише у випадку встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.
Під очевидною недопустимістю доказу слід розуміти випадки, коли: 1) доказ отримано неналежним суб`єктом; 2) не забезпечено законність процесуального джерела доказів; 3) порушено процесуальний порядок отримання доказів; 4) порушено правила фіксації ходу і результатів слідчих дій.
Належний суб`єкт отримання доказів - це посадова особа або орган (суд), які мають право проводити процесуальні та слідчі дії, що є засобами отримання доказів.
Згідно ст. 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування.
Досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення затверджуються Генеральною прокуратурою України за погодженням з Міністерством внутрішніх справ України, Службою безпеки України, Національним антикорупційним бюро України, органом, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.
Повноваження на здійснення конкретного кримінального провадження покладаються на прокурора чи слідчого рішенням керівника відповідного органу. У зв`язку з введенням Єдиного реєстру досудових розслідувань результат прийнятих рішень відображається у вказаній системі та є електронним підтвердженням покладених на службову особу повноважень. Відповідно до Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Генерального прокурора України № 69 від 17.08.2012 року, відомості з ЄРДР надаються у формі витягу в порядку, встановленому кримінальним процесуальним законом, і до витягу включається інформація, у тому числі, прізвище, ім`я, по батькові слідчого (слідчих), який здійснює досудове розслідування, та прокурора (прокурорів), який здійснює процесуальне керівництво. Таким чином, прийняте, в тому числі рішення про покладення повноважень із здійснення досудового розслідування відображається про призначення групи слідчих чи прокурорів, у витягу з ЄРДР.
У відповідності до вимог ст.110 КПК України (процесуальні рішення) - процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду.
Рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне.

Відповідно до ст. 38, 39 КПК України органами досудового розслідування (органами, що здійснюють дізнання і досудове слідство) є: слідчі підрозділи: органів Національної поліції, досудове розслідування здійснюють слідчі органу досудового розслідування одноособово або слідчою групою, керівник органу досудового розслідування організовує досудове розслідування, уповноважений: визначати слідчого (слідчих), який здійснюватиме досудове розслідування, а у випадках здійснення досудового розслідування слідчою групою - визначати старшого слідчої групи, який керуватиме діями інших слідчих та здійснювати інші повноваження, передбачені цим Кодексом.

З матеріалів провадження вбачається, що повноваження слідчого ОСОБА_12 підтверджуються витягом з ЄРДР, що долучений до матеріалів кримінального провадження, наявний на (а.с.1) підписаний та сформований за допомогою індивідуального ключа доступу. Сам факт формування цього документа, є одним з доказів на підтвердження повноважень слідчого.

Що стосується посилання захисника на проведення допиту свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 неуповноваженою особою слідчим ОСОБА_13 , то таке спростовується витягом з ЄРДР (а.с.2) та постановами про визначення слідчих та групи слідчих від 31.07. та 03.12.2016 року винесені керівником органу досудового розслідування та направлені прокурору, який здійснює повноваження прокурора у кримінальному провадженні. Крім цього, порушень прав та свобод людини під час їх допиту не допущено.

Відповідно до ч.4 ст.95 КПК України суд може обгрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку , передбаченого статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обгрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Що стосується , посилання захисту на вилучення медичної документації на потерпілого ОСОБА_6 неуповноваженою особою , то таке проведено за попереднього дозволу суду, а законність процесуального джерела доказів передбачає отримання їх тільки з процесуальних джерел, що передбачені нормами КПК України. Перелік їх є вичерпаний і не підлягає розширеному тлумаченню. Процесуальними джерелами доказів є показання підозрюваного, обвинуваченого, свідка, потерпілого, експерта, речові докази, документи, висновки експертів. Таким чином , висновок експерта є законним процесуальним джерелом доказів.

Дотримання процесуального порядку та форми отримання доказів передбачає отримання їх у порядку, передбаченому КПК України для слідчих та процесуальних дій. Загальні вимоги та процесуальний порядок проведення передбачено нормами КПК України.

А тому саме по собі вилучення медичної документаціє не є доказом у вказаному кримінальному провадженні , а винесення постанови слідчим ОСОБА_11 про проведення судово-медичної експертизи здійснено уповноваженою особою, отримана та проведена у порядку, встановленому КПК України, без істотного порушення прав людини і основоположних свобод людини, а тому відповідно до ст.86 КПК України висновок експерта №382 від 01.08.2016, інші процесуальні дії та процесуальні рішення прийняті під час досудового слідства і зазначені в клопотанні адвоката є допустимими доказами.

Безпідставним, на думку суду, є трактування захисту про те , що слідчі дії та процесуальні рішення слідчого ОСОБА_12 , а саме повідомлення про підозру та обвинувальний акт, є недопустимими доказами та підлягають виключенню,оскільки згідно глави 22 КПК України, в якій закріплено підстави і процесуальний порядок повідомлення про підозру та зміни такого повідомлення, повідомлення про підозру не є процесуальною дією, виходячи з наступного.

КПК не містить чіткого визначання поняття «повідомлення про підозру», однак ст. 110 КПК України , чітко визначено, що є процесуальним рішенням, до яких повідомлення про підозру не належить. Разом з тим, ч. 1 ст. 278 КПК передбачено , що повідомлення про підозру, у разі неможливості його вручення у день його складання вручається, у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень. Так, виходячи з ч. 1 ст. 111 КПК повідомлення у кримінальному провадженні є процесуальною дією. Таким чином, повідомлення про підозру є процесуальною дією, яка супроводжується складанням письмового повідомлення про підозру і до якого законодавець встановив певні вимоги.

Отже , оскільки повідомлення про підозру не є процесуальним рішенням, таке не може бути скасоване або оскаржене .

Ст. 277 КПК встановлює чіткий зміст письмового повідомлення про підозру і вказує на його імперативність, а відтак відсутність хоча б одного із елементів, визначених в цій статті у письмовому повідомлені про підозру, таке повідомлення не повинно вважатись повідомленням про підозру в розумінні КПК, а тому не повинно створювати будь-яких процесуальних наслідків для особи, якій воно повідомлялось.

Крім того , стороною захисту вказані слідчі дії та процесуальні рішення, які були прийняті слідчим ОСОБА_16 , а саме повідомлення про підозру та складання обвинувального акту, не були оскаржені відповідно до ч.2 ст.303, під час підготовчого провадження в суді за правилами статей 314-316 КПК України, а навпаки було встановлено , що обвинувальний акт відповідає вимогам ст.291 КПК України, тому суд вважає , що відсутні підстави для визнання їх недопустими.

Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Істотними порушеннями прав та свобод людини слід визнавати такі, які перешкодили чи не дали можливості в повному обсязі реалізувати права та свободи, передбачені Конституцією України та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (Міжнародний пакт про громадянські та політичні права від 16 грудня 1966 р., Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод від 4 листопада 1950 р., Конвенція проти катувань і інших жорстоких нелюдяних або принижуючих гідність видів поводження і покарання від 10 грудня 1984 р., Звід принципів захисту всіх осіб, що підлягають затриманню або позбавленню свободи в будь-якій формі від 9 грудня 1988 р.).

Оскільки стороною захисту не доведено про істотне порушення прав та свобод людини в частині закінчення досудового розслідування , а під час розгляду клопотання судом не встановлено обставин які б вказували на очевидну недопустимість наведених в клопотанні доказів, а саме : протоколи допитів свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , підозрюваного ОСОБА_5 , повідомлення про підозру ОСОБА_5 від 23.03.2017 року ,обвинувального акту від 05.05.2017 року , висновок експерта за №382 від 01.08.2016 року, то в клопотанні захисника слід відмовити.

На підставі викладеного , керуючись вимогами ст. 86, 87 КПК України, -

У Х В А Л И В:
У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_17 за ст.286 ч.2 КК України про визнання недопустимими доказами: протокол допиту свідка ОСОБА_9 , протокол допиту свідка ОСОБА_10 , протокол допиту підозрюваного ОСОБА_5 , повідомлення про підозрою ОСОБА_5 від 23.03.2017 року ,обвинувальний акт від 05.05.2017 року , висновок експерта за №382 від 01.08.2016 року - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуюча суддя : ОСОБА_1