н/п 1-кп/490/687/2017

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 грудня 2017 року м.Миколаїв
Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
Учасники судового провадження: сторона обвинувачення: прокурор ОСОБА_4 , потерпілий ОСОБА_5 , сторона захисту: законний представник ОСОБА_6 , захисник обвинуваченого ОСОБА_7 ,
ВСТАНОВИВ:
17 червня 2016 року, близько 18:00 год., ОСОБА_3 , знаходячись у дворі будинку АДРЕСА_2 , взявши з кухні ніж, безпричинно, маючи намір заподіяти смерть ОСОБА_5 , повалив останнього на землю та наніс йому удар ножем в область грудної клітини, а після цього - не менше трьох ударів ножем в область тулубу, чим спричинив ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді: проникаючого колото - різаного поранення грудної клітини зліва, що ускладнилося лівостороннім гемапневмотораксом, підшкірною емфіземою; наскрізного поранення правого передпліччя та поранення правого стегна, які за ступенем тяжкості належать до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, однак не довів свій намір, направлений на заподіяння смерті потерпілому до кінця, оскільки його дії були припинені ОСОБА_8 , який відтягнув ОСОБА_3 від потерпілого.
Факт вчинення ОСОБА_3 вказаного суспільно-небезпечного діяння підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами в їх сукупності.
Так, потерпілий ОСОБА_5 повідомив суду, що він разом зі своєю дружиною та її сином ОСОБА_8 проживає у будинку АДРЕСА_2 . 17 червня 2016 року, близько 16 год., він прийшов з роботи додому і ліг спати. Через деякий час прокинувся, вийшов у двір домоволодіння та сів на сходах біля кухні. На подвір`я зайшов ОСОБА_3 , який є хресником його дружини, поздоровався з ним і потім вийшов з двору. Через деякий час ОСОБА_9 знову зайшов у двір, ніс коробку з нардами і зайшов до кухні, а потім вийшов і, стрімко підійшовши до нього, несподівано повалив його на землю та почав наносити удари ножем, який був в його правій руці, один з ударів попав у грудну клітину зліва. Він захищався, прикриваючи тулуб руками, а підозрюваний продовжив наносити удари ножем. Один з ударів прийшовся у праву руку між плечем та передпліччям, один у праву руку в верхній частині плеча і один у праву ногу між стегном та гомілкою. Наносячи удари підозрюваний висловлювався нецензурною лайкою і погрожував його вбити. Навіть коли син його дружини ОСОБА_8 почав відтягувати ОСОБА_9 і утримувати його, останній продовжував вириватися, висловлюватися нецензурно та погрожувати добити його. В подальшому ніж збрала мати ОСОБА_3 . Скориставшись тим, що ОСОБА_8 утримує ОСОБА_9 , він зайшов до приміщення і закрився, але підозрюваний через вікно проник до цього приміщення і, продовжуючи погрожувати, почав наносити йому удари ногами в область голови, доки ОСОБА_9 знову не відтягнув ОСОБА_8 . Ніяких конфліктів до цієї події в нього з підозрюваним не було. Між ними були добрі стосунки.
Свідок ОСОБА_8 повідомив суду, що 17 червня 2016 року, близько 18 год., він знаходився у будинку, що розташований на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , де він проживає разом із матір`ю та її чоловіком ОСОБА_5 . Через вікно він побачив, що ОСОБА_3 швидко підійшов до ОСОБА_5 , замахнувся ножем, який тримав у руках, та повалив потерпілого на землю. Він вибіг у двір та побачив, що потерпілий лежить на землі, а на ньому зверху лежить ОСОБА_3 та наносить потерпілому удари ножем по тулубу, він відтягнув ОСОБА_3 і піднявши його руками, почав утримувати. Той чинив спротив, виривався, і вони впали на землю. При цьому, ОСОБА_3 висловлювався нецензурно та погрожував вбити потерпілого. В цей час прибігли інші особи. в тому числі і мати ОСОБА_3 - ОСОБА_6 , яка забрала ніж у сина та кудись його віднесла. Коли вони з ОСОБА_3 впали на землю, він продовжив утримувати підозрюваного на землі, доки потерпілий не сховався у приміщенні і не зачинив двері, тоді відпустив його. Однак, ОСОБА_3 через вікно проник до будинку, де був потерпілий і став наносити потерпілому удари. Він знову відтягнув підозрюваного, після чого останній трохи заспокоївся. Далі він викликав поліцію і швидку допомогу.
Показання потерпілого та свідка узгоджуються між собою та з іншими доказами, дослідженими судом.
ОСОБА_3 було затримано за підозрою у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, 18 червня 2016 року, що підтверджується протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину /т.1 а.с.88-90/.
Згідно протоколу від 17.06.2016 року огляду місця події з таблицею зображень, на подвір`ї домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , було виявлено плями речовини бурого кольору, схожої на кров, а також кухонний ніж. Змиви речовини бурого кольору та ніж в ході проведення огляду місця події були вилучені /т.1 а.с.92-93/.
Згідно протоколу проведення слідчого експерименту з доданим відеозаписом від 05.08.2016 року за участю потерпілого ОСОБА_5 , при проведенні слідчого експерименту потерпілий на місці розказав та показав про обставини, при яких на нього було здійснено замах на вбивство, його покази аналогічні тим показам, які він дав у судовому засіданні /т.2 а.с.128-132/.
Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту з доданим відеозаписом від 20.08.2016 року за участю свідка ОСОБА_8 , останній розповів про обставини, при яких було здійснено замах на вбивство ОСОБА_5 , його покази також є аналогічними тим показам, які він дав у судовому засіданні.
Постановою від 13.09.2016 року про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання, марлевий тампон частково просочений кров`ю, упакований в спеціальний пакет №2990518, скляну ємкість об`ємом 20 мл. зі зразком крові потерпілого ОСОБА_5 , упаковану в спеціальний пакет № 2896322 визнано речовими доказами в кримінальному провадженні /т.1 а.с.73/.
Постановою від 13.09.2016 року про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання, ніж виявлений в ході ОМП від 17.06.2016 року на території двору по АДРЕСА_2 - визнано речовим доказом в кримінальному провадженні /т.1 а.с.73/.
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 1126 від 21.07.2016 року вбачається, що у ОСОБА_5 , 1952 року народження, мали місце тілесні ушкодження у вигляді: проникаючого колото - різаного поранення грудної клітини зліва, що ускладнилося лівостороннім гемапневмотораксом, підшкірною емфіземою; наскрізного поранення правого передпліччя та поранення правого стегна, які могли утворитися від дії колючо-ріжучого предмета, не виключено ножа, у тому числі 17 червня 2016 року за обставин, викладених у постанові про призначення експертизи. При цьому, вказані тілесні ушкодження за ступенем тяжкості належать до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя /т.1 а.с.85-87/. Відповідно до висновку молекулярно-генетичної експертизи № 576 від 13.09.2016 року, вбачається, що у змиві з леза ножа виявлено кров людини, у змиві з руків`я ножа виявлено клітини з ядрами та визначені їх генетичні ознаки. Генетичні ознаки крові та клітини у змиві з леза ножа та клітин у змиві з руків`я ножа збігаються між собою та збігаються з генетичними ознаками зразку крові потерпілого ОСОБА_5 та не збігаються з генетичними ознаками зразку крові ОСОБА_3 . Таким чином, походження крові та клітин в у змиві з руків`я ножа від ОСОБА_3 виключається /т.2 а.с.176-102/.
Після огляду у судовому засіданні речового доказу по справі - вищевказаного ножа, потерпілий та свідок вказали, що зазначений ніж належить потерпілому, та знаходився на кухні у будинку потерпілого, звідки ОСОБА_3 його взяв, та саме цим ножем ОСОБА_3 наносив удари потерпілому.
Те, що потерпілий та свідок вказали, що цей ніж має пластикове руків`я "під дерево", тоді як у висновку експерта від 13.09.2016 року йдеться про те, що ніж має дерев`яне руків`я, значення для справи не має та свідчить лише про суб`єктивне сприйняття ними матеріалу, з якого виготовлено руків`я ножа.
Та обставина, що на руків`ї ножа не виявлено крові та клітин ОСОБА_3 , не свідчить про те, що останній не тримав його в руках, оскільки, як слідує із показань потерпілого та свідка ОСОБА_8 , зазначений ніж після нанесення ОСОБА_3 ударів потерпілому забрала мати підозрюваного, та тривалий час, вказаний ніж знаходився поза полем зору потерпілого та свідка, та в подальшому був виявлений працівниками поліції.
Факт нанесення ОСОБА_3 ударів ножем потерпілому підтверджується показами потерпілого, свідка, висновком судово-медичної експертизи
Таким чином, вищевказані докази у сукупності свідчать про вчинення ОСОБА_3 замаху на заподіяння смерті ОСОБА_5 .
Так, покази потерпілого і свідка узгоджуються між собою та з іншими доказами, а саме: з протоколом огляду місця події, висновком судово-медичної експертизи, висновком молекулярно-генетичної експертизи, з протоколами слідчих експериментів за участю потерпілого та свідка, та у суду немає підстав не брати їх до уваги та не довіряти їм.
Вчинене ОСОБА_3 діяння підпадає під ознаки злочину, передбаченого ч.3 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, а саме як незакінчений замах на вбивство, тобто протиправне заподіяння смерті іншій людині.
Доводи захисника про недопустимість всіх доказів у справі через невиконання вимог ст. 290 КПК Укераїни, спростовуються наданим стороною обвинувачення про надання підозрюваному ОСОБА_3 та його захиснику доступу до матеріалів досудового розслідування.
Доводи сторони захисту щодо відсутності даних про власникака домоволодіння та відповідно про не дотримання вимог ст. 233 та ч.2 ст. 237 КПК України при проведенні огляду місця події, оскільки не отримано згоду власника домоволодіння та не надано ухвалу слідчого судді, що тягне за собою визнання неналежним доказом протоколу огляду місця події, не знайшли свого підтвердження.
Так, у судовому засіданні і потерпілий і свідок, будучи попередженими про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показів, пояснили суду, що домоволодіння АДРЕСА_2 належить на праві власності свідку ОСОБА_8 та його брату ОСОБА_10 , вони є співвласниками ідеальних часток, майно в натурі не виділено. Будь-яких доказів на спростування вказаних обставин суду не надано.
Як слідує із пояснень свідка та потерпілого, на території домоволодіння збудовано 2 будинки, в одному з яких проживає сім`я свідка ОСОБА_8 , а в іншому, з 2001 року, проживає сім`я його матері - ОСОБА_11 із чоловіком ОСОБА_5
При проведенні огляду місця події 17 червня 2016 року, працівниками поліції було отримано письмову згоду володільця спірного домоволодіння - ОСОБА_11 , та було дотримано вимог ч.2 ст. 237 та ч.1 ст. 233 КПК України.
Щодо показів свідка ОСОБА_8 , захисник зазначає, що покази свідка є недостовірними, оскільки він є зацікавленою особою, так як потерпілий є його родичем - чоловіком його матері. Однак, із показів учасників процесу вбачається, що родичем свідка є саме підозрюваний, оскільки свідок є двоюрідним братом матері підозрюваного ОСОБА_3 - ОСОБА_6 .
У суду відсутні підстави ставити під сумнів покази свідка, оскільки свідок, будучи допитаним у судовому засіданні, був попереджений про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показів, його показання повністю узгоджуються із показаннями потерпілого та письмовими доказами дослідженими судом, тому у суду немає підстав не довіряти їм.
Що стосується допустимості доказів - протоколів проведення слідчих експериментів за участю потерпілого та свідка - оцінка вказаним обставинам дана судом відповідно в ухвалі суду від 21.11.2017 року та в ухвалі від 06.12.2017 року.
Згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 463 від 29.09.2016 року, ОСОБА_3 на момент вчинення вказаного вище діяння 17.06.2016 р. страждав та у теперішній час страждає на хронічне психічне захворювання у формі параноїдальної шизофренії, процес протікання стійкий, виражений параноїдальний синдром. ОСОБА_3 був психічно хворим і тоді не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. У теперішній час також не може усвідомлювати свої дії та керувати ними /т.1 а.с.101-109/.
Відповідно до ч.2 ст.19 КК України не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.
Згідно зі ч.1 ст.93 КК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння. Відповідно до ст.503 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності. На підставі досліджених в судовому засіданні доказів судом встановлено, що на момент вчинення суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.3 ст.15, ч.1 ст.115 КК України ОСОБА_3 не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними та на даний час він також не може усвідомлювати свої дії та керувати ними. За своїм психічним станом ОСОБА_3 потребує застосування примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом. Заслухавши думку прокурора та захисника, дослідивши письмові докази у справі, враховуючи психічне захворювання ОСОБА_3 , тяжкість вчиненого ним суспільно небезпечного діяння, його характер та ступінь підвищеної небезпеки для інших осіб, суд вважає, що відносно нього необхідно застосувати примусові заходи медичного характеру у виді поміщення до психіатричного закладу з суворим наглядом. Вказані обставини свідчать про необхідність залишення ОСОБА_3 до набрання ухвалою законної сили обраного запобіжного заходу у виді поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключає його небезпечну поведінку. Оскільки ОСОБА_3 вчинив суспільно-небезпечне діяння у стані неосудності з нього не можуть бути стягнуті процесуальні витрати, які, виходячи зі змісту положень ст.124 КПК України, можуть бути стягнуті лише з обвинуваченого у разі ухвалення щодо нього обвинувального вироку. Відповідно до положень п.4 ч.9 ст.100 КПК України речові докази, а саме марлевий тампон, частково просочений кров`ю, скляну ємність із зразком крові потерпілого ОСОБА_5 , а також ніж, які зберігаються у камері збереження речових доказів Центрального відділу поліції ГУ НП в Миколаївській області, слід знищити. Керуючись ст.ст. 506, 508, 512,513, 516, 376 КПК України, суд -
УХВАЛИВ :
У зв`язку з вчиненням ОСОБА_3 у стані неосудності діяння, що підпадає під ознаки злочину, передбаченого ч.3 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, застосувати до нього примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.
Речові докази, а саме марлевий тампон, частково просочений кров`ю, скляну ємність із зразком крові потерпілого ОСОБА_5 , а також ніж, які зберігаються у камері збереження речових доказів Центрального відділу поліції ГУ НП в Миколаївській області, - знищити
Запобіжний захід у вигляді поміщення підозрюваного ОСОБА_3 до психіатричного закладу в умовах, що виключають небезпечну поведінку особи, а саме до відділення з посиленим наглядом Миколаївської обласної психіатричної лікарні № 2, розташованого за адресою: Миколаївська область, Миколаївський район, с. Сапетня, вул. Сєвєрна, 14, до набрання ухвалою законної сили залишити попереднім.
На ухвалу протягом тридцяти днів з дня її проголошення може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м. Миколаєва, а особою до якої застосовано примусові заходи медичного характеру - у той же строк з моменту вручення їй копії ухвали.
Суддя ОСОБА_1