Справа № 414/1948/17
Провадження № 11-сс/782/299/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«10» листопада 2017 року м.Сєвєродонецьк

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Луганської області в складі:
Головуючого судді - ОСОБА_1

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря судового засідання ОСОБА_4

за участю прокурора - ОСОБА_5

представників заінтересованої особи ОСОБА_6 , ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщені Апеляційного суду Луганської області апеляційну скаргу заінтересованої особи - директора Товариства з додатковою відповідальністю «Красносільське» ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Кремінського районного суду Луганської області від 03 жовтня 2017 року про арешт майна,-

в с т а н о в и л а:
Ухвалою слідчого судді Кремінського районного суду Луганської області від 03 жовтня 2017 року задоволено клопотання слідчого СВ Кремінського ВП ГУНП України в Луганській області ОСОБА_9 про арешт майна. Накладено арешт на автомобіль ГАЗ-САЗ моделі 3507 р/н НОМЕР_1 , 1986 року випуску, синього кольору, власником якого згідно реєстраційного свідоцтва є ВАТ «Красносільське», у вигляді позбавлення права ВАТ «Красносільське» на відчуження, розпорядження та користування вказаним майном. Також ухвалою слідчого судді накладено арешт на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 11.11.2003р., у вигляді позбавлення права ВАТ «Красносільське» користування вказаним документом. Визначено місце зберігання майна, а саме автомобіля ГАЗ-САЗ моделі 3507 р/н НОМЕР_1 , 1986 року випуску, синього кольору майданчик тимчасового утримання території ДП філія «Кремінський райавтодор» за адресою: вул.Харківська,156, м.Кремінна, Луганської області, а свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 11.11.2003р. при матеріалах кримінального провадження №00000912 від 28.09.2017р.

Не погоджуючись з рішенням слідчого судді заінтересованою особою - директором ТзДВ «Красносільське» ОСОБА_8 подано апеляційну скаргу, в якій вона вказує на незаконність прийнятого рішення у зв`язку з грубими порушеннями кримінального процесуального законодавства та зазначає, що слідчим суддею всупереч «Узагальненням судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження» ВССУ від 07.02.2014р. та ст.167 КПК України ухвалено рішення про арешт майна особи, яка не є підозрюваним чи обвинуваченим у розумінні положень статей 276-279 та 291 КПК України. Крім того, апелянт вважає, що слідчим суддею не було з`ясовано, чи мав місце взагалі факт вчинення злочину, передбаченого ст.290 КК України, оскільки, як зазначається в апеляційній скарзі, згідно клопотання слідчого про арешт майна вбачається, що 28 вересня 2017 року від працівників нагляду сектору превенції Кремінського ВП ГУНП в Луганській області ОСОБА_10 надійшло повідомлення про те, що під час несення служби на блокпосту, тимчасово розташованому у м.Кремінна Луганської області, було зупинено автомобіль марки ГАЗ-САЗ моделі 3507 р/н НОМЕР_1 , 1986 року випуску, синього кольору під керуванням ОСОБА_11 та під час перевірки було встановлено, що номерна табличка з ідентифікаційним номером кузова транспортного засобу знаходиться не в установленому місці, має сліди втручання, а саме в кріпленні, що може свідчити про підробку або заміну ідентифікаційного номера. Між тим, як зазначає апелянт в своїй скарзі, 28 вересня 2017 року під час огляду місця події, проведеного за вищевказаним фактом встановлено, що вказаний автомобіль має номерну табличку з ідентифікаційним номером кузова транспортного засобу, прикріплену на правій стойці автомобіля, яка знаходиться у перевернутому вигляді, при цьому заклепки не заводського стандарту, що не відповідає критеріям виробника до 1986 року. Таким чином, як вважає апелянт, факт кримінального правопорушення ще не встановлений, як і не встановлено особу, яка могла бути причетною до цього, а існує лише думка про можливе вчинення злочину, але невідомо коли та ким.

Також апелянт посилається на порушення слідчим суддею вимог ст.173 КПК України, оскільки, на його думку, суддя в своїй ухвалі не зазначив жодної правової підстави для арешту майна.

Крім того, апелянт вважає, що мають місце порушення вимог ч.5 ст.171 КПК України, згідно якої клопотання про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано слідчим, прокурором не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно повинно бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. Однак, як зазначається в апеляційній скарзі, вказаний вимог закону не дотримано, оскільки автомобіль було вилучено 28 вересня 2017 року, тому клопотання про його арешт повинно було бути подано до суду не пізніше 29 вересня 2017 року, чого зроблено не було. Навіть, якщо клопотання і було подано у встановлений строк, то слідчий суддя повинен був його розглянути у дводенний термін, тобто не пізніше 02 жовтня 2017 року. При цьому, як зазначає апелянт, слідчий суддя розглянув клопотання про арешт майна не тільки з порушенням визначених законом строків, а й без належного повідомлення власника автомобіля про час та місце судового засідання, що є порушенням ч.1 ст.172 КПК України, та без технічної фіксації судового процесу.

Апелянт вважає, що слідчий суддя повинен був відмовити у задоволенні клопотання про арешт майна, оскільки санкція ст.290 КК України не передбачає конфіскацію майна, а доказів подання цивільного позову в рамках кримінального провадження стороною обвинувачення не надано. При цьому, як зазначається в апеляційній скарзі, слідчий суддя безпідставно арештував автомобіль та визначив місце його зберігання на майданчику ДП філії «Кремінський райавтодор», що майже за 100 км. від місця його знаходження, тоді як цей автомобіль є важливим транспортним засобом для ТзДВ «Красносільське», що використовується у повсякденній господарській діяльності, тим самим паралізував роботу підприємства.

З урахуванням наведеного апелянт просить апеляційний суд ухвалу слідчого судді Кремінського районного суду Луганської області від 03 жовтня 2017 року скасувати як незаконну та зобов`язати СВ Кремінського ВП ГУНП України в Луганській області негайно повернути автомобіль марки ГАЗ-САЗ моделі 3507 р/н НОМЕР_1 , 1986 року випуску, синього кольору, який знаходиться на майданчику тимчасового утримання території ДП філія «Кремінський райавтодор» за адресою: вул.Харківська,156, м.Кремінна, Луганської області, його власнику - ТзДВ «Красносільське» без будь-яких умов, а також зобов`язати повернути свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 11.11.2003р., яке зберігається при матеріалах кримінального провадження №00000912 від 28.09.2017р.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення представників заінтересованої особи ТзДВ «Красносільське», які підтримали доводи апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні у повному обсязі, додатково просили відмовити у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна, вислухавши думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити рішення слідчого судді без змін, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Відповідно до положень п.9 ч.1 ст.309 КПК України під час досудового розслідування можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали слідчого судді про арешт майна або відмову у ньому.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо законності оскаржуваного судового рішення та порушення слідчим суддею під час розгляду клопотання органів досудового розслідування про арешт майна процесуального закону колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Згідно вимогам ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обгрунтованим і вмотивованим.
Положеннями статті 170 КПК України передбачено:
1. Арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

2. Арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

3. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно з ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Обгрунтовуючи своє рішення щодо накладення арешту на автомобіль ГАЗ-САЗ моделі 3507 р/н НОМЕР_1 , 1986 року випуску, синього кольору, та на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 11.11.2003р., слідчий суддя посилався на положення п.1 ч.2 ст.170 КПК України та в ухвалі зазначив, що суд накладає арешт на майно з метою забезпечення збереження речових доказів. З такими висновками погоджується суд апеляційної інстанції, оскільки під час апеляційного розгляду встановлено, що в провадженні СВ Кремінського ВП ГУНП України в Луганській області знаходиться кримінальне провадження №00000912 від 28.09.2017р. розпочате за фактом вчинення злочину, передбаченого ст.290 КК України, а саме того, що 28 вересня 2017 року від працівників нагляду сектору превенції Кремінського ВП ГУНП в Луганській області ОСОБА_10 надійшло повідомлення про те, що під час несення служби на блокпосту, тимчасово розташованому у м.Кремінна Луганської області, було зупинено автомобіль марки ГАЗ-САЗ моделі 3507 р/н НОМЕР_1 , 1986 року випуску, синього кольору під керуванням ОСОБА_11 та під час перевірки було встановлено, що бірка з нанесеним номером шасі автомобіля знаходиться на правій стойці автомобіля, яка повинна знаходитись на лівій стійці, та в перевернутому вигляді.

З матеріалів судового провадження вбачається, що вилучені під час огляду місця події 28 вересня 2017 року автомобіль ГАЗ-САЗ моделі 3507 р/н НОМЕР_1 , 1986 року випуску, синього кольору, а також свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 11.11.2003р. (а.с.5-10) постановою слідчого від 28.09.2017р. визнані речовими доказами (а.с.12).

Зі змісту клопотання слідчого про арешт майна вбачається, що необхідність такого арешту була обумовлена визнанням вищезазначеного майна речовими доказами, а також тим, що транспортний засіб є не тільки речовим доказом, а й предметом кримінального правопорушення і зберіг на поверхні сліди незаконного втручання до номерів вузлів та агрегатів, а також забезпеченням належного зберігання та запобігання можливому відчуженню та пошкодженню зі сторони ОСОБА_11 та інших осіб, у володінні яких може перебувати вказане майно.

За таких умов апеляційний суд вважає обґрунтованими висновки слідчого судді про наявність правових підстав, визначених п.1 ч.2 та ч.3 ст.170 КПК України, для накладення арешту на вищезазначене майно, оскільки воно має значення речового доказу у даному кримінальному провадженні та узгоджується з положеннями абз.2 ч.10 ст.170 КПК України, за змістом якої не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Як зазначено у ч.1 ст.173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

В контексті зазначеної норми закону апеляційний суд вважає, що слідчим належним чином у своєму клопотанні доведено необхідність такого арешту майна.

Крім того, як свідчать матеріали судового провадження, клопотання слідчого СВ Кремінського ВП ГУНП України в Луганській області ОСОБА_9 про арешт майна надійшло до Кремінського районного суду 29 вересня 2017 року, тобто у межах строку, визначеному ч.5 ст.171 КПК України, згідно якої клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно було бути подано до слідчого судді не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна.
Оскільки клопотання надійшло до суду 29 вересня 2017 року, який за календарем є останнім робочим днем, а 30 вересня 01 жовтня 2017 року були вихідними днями, слідчий суддя розглянув клопотання слідчого про арешт майна 03.10.2017р., тобто у межах визначеного ч.1 ст.172 КПК України дводенного строку. При цьому судовий розгляд, як свідчить журнал судового засідання від 03 жовтня 2017 року (а.с.24), відбувався без фіксації технічними засобами згідно з положеннями ч.6 ст.107 КПК України.

Тому колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про пропуск слідчим процесуальних строків звернення до слідчого судді із відповідним клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна, ухвалення слідчим суддею судового рішення без додержання процесуальних строків розгляду цього клопотання та без технічної фіксації судового засідання, оскільки вони суперечать матеріалам справи та не відповідають чинному процесуальному законодавству.

Відповідно до положень ч.3 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити ухвалу без змін;

2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги заінтересованої особи - директора Товариства з додатковою відповідальністю «Красносільське» ОСОБА_8 є безпідставними та задоволенню не підлягають, а ухвалу слідчого судді Кремінського районного суду Луганської області від 03 жовтня 2017 року про арешт майна апеляційний суд вважає законною та обґрунтованою.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.170-173 та ст.ст.404,405,407,409,418,419,422 КПК України, колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу заінтересованої особи - директора Товариства з додатковою відповідальністю «Красносільське» ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Кремінського районного суду Луганської області від 03 жовтня 2017 року про арешт майна залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
СУДДІ:

_____________ _________________ __________________
/ ОСОБА_1 / / ОСОБА_2 / / ОСОБА_3 /