Справа № 755/934/18
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"17" січня 2018 р. слідчий суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0015029 від 05.11.2017 року, про арешт майна,
в с т а н о в и в:

Слідчий Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві звернувся до суду із клопотання, в межах кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0015029 від 05.11.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, про арешт майна.

З тексту клопотання вбачається, що до Дніпровського УП звернувся ОСОБА_4 , із заявою про те що 05.11.2017 року невстановлена особа, шахрайським шляхом заволоділа квартирою АДРЕСА_1 , власником якої являється він з 2006 року.

У ході досудового розслідування допитано в якості потерпілого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 який повідомив, що з 2006 року, він являється власником квартири АДРЕСА_1 загальною площею 45,1 кв.м, житловою площею 28,8 кв.м., та право власності на неї набув внаслідок спадщини від своєї померлої матері ОСОБА_5 .

Вказана квартири загальною площею 45,1 кв.м. перебуває у власності ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно відповідних державних актів на право власності на нерухоме майно, та знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 .

В ході досудового розслідування встановлено, що наприкінці 2016 року (приблизно у листопаді) ОСОБА_4 , познайомився з раніше невідомими особами, які представилися як ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . ОСОБА_6 ініціативно звернувся до ОСОБА_4 , вказавши, що він є співробітником карного розшуку органів МВС, та йому відомо, що ОСОБА_4 проживаю сам і не маю власних дітей, та повідомив що він є багатодітним батьком (з його слів виховує 4 дітей), та в ході бесіди, він запропонував ОСОБА_4 оформити опіку над 5 річним сином ОСОБА_8 (можливо ОСОБА_9 ). Особа яка називалась ОСОБА_6 вказав, що такі дії дозволять отримати право на додаткові і значні виплати від держави та не зустрічати старість у самотності. ОСОБА_4 відповів, що подумаю над даною пропозицією і вони, обмінявшись номерами телефонів, розсталися.

Протягом 2016 року, ОСОБА_4 ще декілька разів зустрічався з ОСОБА_6 за його ініціативи.

Обговорення питань оформлення опіки над його малолітнім сином відбувалося ще декілька разів протягом січня березня 2017 року. Ряд зустрічей з ОСОБА_6 , за його ініціативи, відбувалися у ОСОБА_4 вдома. Після чого ОСОБА_4 виявив відсутність запасного комплекту ключів від своєї квартири.

Приблизно у квітні 2017 року, ОСОБА_6 зателефонував ОСОБА_4 та повідомив, що захворів та перебуває у лікарні швидкої допомоги (в районі станції метро Чернігівська), а йому необхідно терміново приїхати до нього на розмову, на що ОСОБА_4 погодився. Особа на ім`я ОСОБА_6 вказав, що ОСОБА_4 підвезе до нього його син ОСОБА_10 на власному автомобілі, який зателефонує, коли буде біля адреси.

Зустрівшись з ОСОБА_10 , ОСОБА_4 поїхав в лікарню до ОСОБА_6 , де останній вказав, що питання оформлення опіки слід прискорити. При цьому, ОСОБА_4 почув, як ОСОБА_6 в розмові з співробітниками реєстраційного відділення лікарні вказував своє прізвище як ОСОБА_11 чи ОСОБА_11 .

Приблизно через тиждень після вказаних подій, ОСОБА_6 приїхав до ОСОБА_4 та повідомив, що їм необхідно приїхати до нотаріуса для оформлення документів, на що ОСОБА_4 погодився. Приїхавши до нотаріуса (точний час та адресу я не пам`ятаю) виявилося, що у зв`язку із значними механічними пошкодженнями у моєму паспорті (в т.ч. в частині сімейного стану та прописки) він не може бути використаний для встановлення особи та підлягає заміні.

У подальшому, ОСОБА_6 , зайнявся питання заміни паспорта ОСОБА_4 та повідомив йому, час коли слід з`явитися до паспортного сервісу у м. Києві по вул. Миколи Лєбєдєва для переоформлення паспорта.

Приблизно у червні 2017 року (вже після оформлення паспорта) до ОСОБА_4 додому приїхав чоловік, який був відомий як син ОСОБА_12 , та повідомив що для оформлення усиновлення ОСОБА_4 необхідно поїхати з ним до нотаріуса, який знаходився у АДРЕСА_3 . По дорозі до нотаріуса, ОСОБА_10 запропонував ОСОБА_4 випити пива, яке приніс у відкритій пляшці. Випивши принесений ОСОБА_10 напій ОСОБА_4 почав себе вкрай погано почувати та погано усвідомлював, що відбувалося, та ОСОБА_4 вважає, що до пива були додані невідомі йому сильнодіючі речовини для пригнічення психіки.

Після приїзду до вказаної адреси, ОСОБА_4 виявив, що ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та їх син у нотаріуса відсутні, у зв`язку з чим, він запитав про можливість оформлення будь-яких документів по опіці над дитиною за їх відсутності. У відповідь на питання ОСОБА_4 , ОСОБА_10 передзвонив ОСОБА_7 та дав ОСОБА_4 телефон. У телефонній розмові, ОСОБА_7 повідомила ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , що їх малолітній син ОСОБА_8 захворів та попросили підписати документи по опіці з свого боку, а ОСОБА_6 та вона підпишуть їх пізніше та передадуть ОСОБА_4 , про що попередньо досягнута домовленість з нотаріусом.

У нотаріуса ОСОБА_4 підписав документи, які вважав як, необхідні для всиновлення дитини. Через відсутність у ОСОБА_4 окулярів, він не міг їх прочитати, однак нотаріус, який їх засвідчував в цілому підтвердив, що документи необхідні для всиновлення, не пояснивши ОСОБА_4 їх зміст, права та обов`язки. Жодних фінансових коштів від ОСОБА_10 чи інших осіб до, під час та після нотаріального оформлення паперів ОСОБА_15 , ОСОБА_14 не надавав та не отримував тому не міг сприймати цю подію як інший правочин, окрім усиновлення. Виходячи від нотаріуса, їх зустріла молода дівчина віком приблизно 25 років, яка почала розмовляти з ОСОБА_10 (та яку ОСОБА_4 пізніше побачив у своєму помешканні під час його пограбування та дізнався, що це ОСОБА_16 ). Після цього, вказані особи зникли.

В кінці вересня початку жовтня 2017 року, повернувшись додому, ОСОБА_4 виявив у квартирі ОСОБА_10 та інших осіб (в т.ч. жінку на ім`я ОСОБА_17 ), які виносили належні йому речі та меблі. На що ОСОБА_4 негайно викликав поліцію. Після цього зазначені особи вказали ОСОБА_4 , що він тут уже не хазяїн. Після надання пояснення співробітникам поліції, в помешканні ОСОБА_4 виявив відсутність усіх своїх речей, включаючи усіх документів, побутову техніку та меблі.

Крім цього, ОСОБА_4 виявив зникнення усіх документів, які підтверджують мою особу (паспорт громадянина України, довідки про присвоєння мені коду платника податків), а також права власності на квартиру (свідоцтво про спадщину та інші).

05.11.2017, ОСОБА_10 , прізвище якого виявилося ОСОБА_18 , намагався проникнути у помешкання ОСОБА_4 , а саме в квартиру АДРЕСА_1 , та повідомив про те, що ОСОБА_4 більше не є власником своєї квартири, а також про свої наміри мене виселити, про що повідомлено співробітників поліції.

ОСОБА_19 надав документи, згідно яких належна мені квартира переоформлена на ОСОБА_20 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 виданий 03.12.2013 року Солом`янським РВ ГУДМС України в м. Києві.

Слідчий в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд клопотання у його відсутність, в якому зазначив, що клопотання підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити, накласти арешт на майно шляхом заборони його відчуження та розпорядження.
Відповідно до ст. 172 КПК України, слідчий суддя прийшов до висновку, про необхідність розгляду клопотання без повідомлення власників майна, оскільки є необхідність забезпечення арешту майна, так як існують ризики відчуження майна до прийняття судом рішення.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного.
Відповідно до п.7 ч.2 ст.131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно п.1 ч.2 ст.170 КПК України арешт на майно накладається з метою збереження речових доказів.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

При цьому, ч. 10 ст. 170 КПК України, зазначає, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів

Речовими доказами згідно ч.1 ст.98 КПК України є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Крім того, на підставі вимог ч.5 ст.9 КПК України, слідчий суддя враховує, що виходячи з положень Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.

Також, у ст.1 Першого протоколу до Конвенції зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.) ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним, тобто для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії», п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.).

На підставі викладеного, з урахуванням мотивів клопотання слідчого про арешт майна та доданих до клопотання документів, слідчий суддя приходить до висновку, що слідчим доведено наявність достатніх підстав вважати, що мав місце факт вчинення кримінального правопорушення за ознаками злочину, передбачену ч.2 ст.190 КК України та про необхідність накладення арешту на майно на підставі ч.2 ст.170 КПК України, оскільки існує обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти органи досудового розслідування з дотриманням відповідних положень національного законодавства та принципів верховенства права.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 110, 131, 170-175, 309 КПК України, -
у х в а л и в:
Клопотання слідчого Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві ОСОБА_3 - задовольнити.
Накласти арешт на майно, а саме:
- квартиру АДРЕСА_1 , шляхом заборони відчуження майна.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з моменту її проголошення.
Слідчий суддя