Справа № 712/1-1107/11
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

10.11.2017 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,
та учасників судового розгляду : прокурора ОСОБА_5 ,
представника засудженого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7
та потерпілої ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп /777/533/17 за апеляційними скаргами, які подали адвокат ОСОБА_7 , в інтересах засудженого ОСОБА_6 та потерпіла ОСОБА_8 ,
ухвалою Ужгородського міьскрайонного суду Закарпатської області від 14 серпня 2017 року відмовлено в задоволенні клопотання, яке подав засуджений ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про його звільнення від відбування призначених за вироком Апеляційного суду Закарпатської області від 19.11.2013 за ч. 2 ст. 286 КК України покарань у виді позбавлення волі на строк три роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки.
В ухвалі вказується на те, що явка засудженого та його захисника в судове засідання визнана обов`язковою для підтвердження вимог клопотання, однак останні на виклики суду в судові засідання не з`являються, не повідомляючи про поважність причин неявки. Тому, суд відмовив у задоволенні клопотання.
В а п е л я ц і й н и х с к а р г а х :
- захисник засудженого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 , вказує на те, що ухвала суду є незаконною. Посилається на те, що, відмовляючи в задоволенні клопотання, суд не на навів жодних мотивів, які б свідчили про безпідставність та необґрунтованість клопотання ОСОБА_6 , і не врахував те, що засуджений ОСОБА_6 на день набрання чинності Закону України «Про амністію у 2014 році» (далі - Закону) досяг пенсійного віку (більше 65 років), установленого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; що злочин, за який ОСОБА_6 засуджено, не відноситься до категорії особливо тяжких, вчинений із необережності й не у стані алкогольного сп`яніння або у стані, викликаному вживанням наркотичних чи інших одурманюючих засобів; що засуджений ОСОБА_6 не відноситься до категорії осіб, визначених у ст. 8 Закону та ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні», щодо яких не може бути застосована амністія. Крім того, вказує й на те, що, відмовивши в задоволенні клопотання з наведених в ухвалі підстав, суд фактично відмовив у задоволенні такого по суті, що не передбачено положеннями ст. 539 КПК України, і при цьому, не врахував те, що 14.08.2017 ні він, ні засуджений ОСОБА_9 не були присутні в судовому засіданні, у зв`язку з незадовільним станом здоров`я ОСОБА_6 , що підтверджується випискою № 3457/340/300 від 18.04.2017, і про що суд було повідомлено 25.05.2017 та копію якої було надано суду 12.06.2017, та його захисника ОСОБА_7 перебуванням з 12.08.2017 по 20.08.2017 у відпустці за кордоном, що підтверджується наявними в закордонному паспорті штампами. При цьому, вказує й на те, що 12.06.2017 судове засідання не відбулося, оскільки головуючий був зайнятий в іншій справі; що в матеріалах справи також відсутні й дані про належне повідомлення ОСОБА_6 про судові засідання 25.05.2017 та 14.08.2017. Просить ухвалу суду скасувати, а клопотання засудженого ОСОБА_6 про звільнення від відбування покарання на підставі Закону задовольнити. У ході апеляційного розгляду просить дослідити додані до апеляційної скарги документи ;
- потерпіла ОСОБА_8 вказує на те, що ухвала суду є незаконною, невмотивованою, необґрунтованою і такою, що не відповідає вимогам ст. 372 КПК України, оскільки суд, проігнорувавши викладені в ухвалі Апеляційного суду Закарпатської області від 11.01.2017 вказівки та вимоги її апеляційних скарг, не усунув істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були допущені під час виконання вироку. В обґрунтування доводів посилається й на те, що судове засідання проведено формально, неповно та однобічно, а мотиви, з яких відмовлено в задоволенні клопотання засудженого, суперечать положенням кримінального процесуального закону. Просить постановити ухвалу, якою звільнення засудженого від відбування покарань ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 05.06.2014 визнати неправильним, і своїм розпорядженням звернути вирок Апеляційного суду Закарпатської області від 19.11.2013, який набрав законної сили 08.04.2014, до виконання в частині взяття засудженого ОСОБА_6 під варту з метою направлення для відбування покарання, а також вжити заходів щодо одноразового відшкодування їй моральної шкоди в повному обсязі.
У запереченні на подану адвокатом ОСОБА_7 апеляційну скаргу потерпіла ОСОБА_8 вказує на те, що така є безпідставною. Посилається на те, що суд дав правильну оцінку діям засудженого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , участь яких у розгляді клопотання є обов`язковою, і які зловживають своїми неявками в судові засідання з метою умисного зволікання судового процесу. Крім того, вказує на те, що ОСОБА_6 не підпадає під категорію осіб щодо яких може бути застосовано Закон України «Про амністію у 2014 році», у тому числі й п. « ґ» ст. 1 цього закону, оскільки він скоїв передбачений ч. 2 ст. 286 КК України злочин зі смертельним наслідком, у зв`язку із чим, відповідно до п. «є» ст. 8 вищевказаного Закону та ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні», амністія щодо нього не може бути застосована.
Заслухавши доповідь судді про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, про основні доводи апеляційних скарг, пояснення учасників судового розгляду: представника засудженого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ,
який підтримав подану ним апеляційну скаргу, і заперечував щодо задоволення поданої потерпілою апеляційної скарги; потерпілої ОСОБА_8 , яка підтримала подану нею апеляційну скаргу, і заперечувала щодо задоволення поданої захисником засудженого апеляційної скарги; прокурора, який судове рішення вважає законним та обгрунтованим, і заперечував щодо задоволення апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення з таких підстав.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим (ч. 1). Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом (ч. 2). Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу (ч. 3). Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення (ч. 4).
З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_6 вироком Апеляційного суду Закарпатської області від 19 листопада 2013 року засуджений за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.04.2014 зазначений вирок щодо ОСОБА_6 залишено без змін.
20.05.2014 засудженим ОСОБА_6 до місцевого суду подано клопотання про звільнення його від відбування основного та додаткового покарань, призначених вироком Апеляційного суду Закарпатської області від 19.11.2013 на підставі п. «г» ст. 1 та ст. ст. 12, 14 Закону України від 08.04.2014 «Про амністію у 2014 році», у зв`язку з досягненням ним пенсійного віку.
Згідно ч. 1 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
У відповідності до вимог ч. 1 ст. 74 КК України звільнення засудженого від покарання або подальшого його відбування, заміна більш м`яким, а також пом`якшення призначеного покарання, крім звільнення від покарання або пом`якшення покарання на підставі закону України про амністію чи акта про помилування, може застосовуватися тільки судом у випадках, передбачених цим Кодексом, а згідно положень ст. 86 КК України амністія оголошується законом України стосовно певної категорії осіб. Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.
Вище наведені положення Закону України про кримінальну відповідальність в їх взаємозв`язку з положеннями ст. ст. 537, 539 КПК України, з урахуванням вимог ч. 6 ст. 9 КПК України, дають підстави стверджувати, що основні положення процесуального порядку застосування Закону України "Про амністію у 2014 році" закріплено в ст. ст. 9 - 14 Закону "Про амністію у 2014 році".
Так, згідно вимог ч. 1 ст. 9 Закону України «Про амністію у 2014 році», питання про застосування амністії суд вирішує, зокрема, за ініціативою засудженого, їх захисників чи законних представників, а у відповідності до положень ст. 10 зазначеного Закону, які перекликаються з положеннями ч. 1 ст. 3 Закону України «Про застосування амністії в Україні», рішення про застосування чи незастосування амністії приймається судом стосовно кожної особи індивідуально після ретельної перевірки матеріалів особової справи та відомостей про поведінку засудженого за час відбування покарання.
Крім цього, у статті 8 Закону України «Про амністію у 2014 році" передбачено, що амністія, крім осіб, визначених у ній, також не застосовується до осіб, перелік яких наведено в ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні».
Судом першої інстанції під час розгляду клопотання засудженого ОСОБА_6 вище вказаних вимог закону не було дотримано, та постановлено рішення по суті клопотання, без дослідження і перевірки матеріалів кримінальної справи щодо засудженого та відомостей про його поведінку після постановлення вироку.
Так, прийшовши до висновку про необхідність відмови в задоволенні клопотання з тих підстав, що явка засудженого та його захисника в судове засідання визнана обов`язковою для підтвердження вимог клопотання, однак останні на виклики суду в судові засідання не з`являються, не повідомляючи про поважність причин неявки, суд першої інстанції, всупереч вимог ст. ст. 23, 370 КПК України, матеріали кримінальної справи щодо ОСОБА_6 в ході розгляду клопотання не досліджував, не перевірив із достатньою повнотою наявність чи відсутність обставин, які визначені в ст. 8 Закону України «Про амністію у 2014 році» та ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні», а натомість прийшов до вищевказаного висновку, посилаючись на підстави, які не передбачені законодавством для прийняття судом рішення по суті клопотання про застосування амністії, у зв`язку із чим, доводи апеляційної скарги захисника про те, що, відмовивши в задоволенні клопотання з наведених в ухвалі підстав, суд фактично відмовив у задоволенні такого по суті, що не передбачено положеннями ст. 539 КПК України, а також доводи апеляційної потерпілої про те, що судове засідання проведено формально, неповно та однобічно, а мотиви, з яких відмовлено в задоволенні клопотання засудженого, суперечать положенням кримінального процесуального закону, - знайшли своє підтвердження під час розгляду апеляційних скарг.
Разом із тим, як убачається з журналу судового засідання, судом першої інстанції не з`ясовувались причини неявки в судове засідання засудженого та його захисника (не досліджувались матеріали справи з даного приводу), у зв`язку із чим, доводи апеляційної скарги захисника про те, що суд не врахував те, що 14.08.2017 ні він, ні засуджений ОСОБА_9 не були присутні в судовому засіданні, у зв`язку з незадовільним станом здоров`я ОСОБА_6 , що підтверджується випискою № 3457/340/300 від 18.04.2017, і про що суд було повідомлено 25.05.2017 та копію якої було надано суду 12.06.2017, та його захисника ОСОБА_7 перебуванням з 12.08.2017 до 20.08.2017 у відпустці за кордоном, що підтверджується наявними в закордонному паспорті штампами, а також про те, що 12.06.2017 судове засідання не відбулося, оскільки головуючий був зайнятий в іншій справі й що в матеріалах справи також відсутні й дані про належне повідомлення ОСОБА_6 про судові засідання 25.05.2017 та 14.08.2017, - є такими, що також знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду справи.
Як визначено положеннями ст. ст. 409, 410, 412 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, серед іншого, неповнота судового розгляду та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення. Істотними порушеннями вимог кримінально процесуального закону є такі порушення вимог КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Згідно з вимогами ст. 415 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду, і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення норм КПК.
З огляду на вищевикладене колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про його звільнення від відбування основного та додаткового покарань, призначених за вироком Апеляційного суду Закарпатської області від 19.11.2013, на підставі п. «г» ст. 1 та ст. ст. 12, 14 Закону України «Про амністію у 2014 році», є передчасним і прийняте без повного, всебічного дослідження обставин справи, і безпосереднього дослідження доказів, які мають суттєве значення, а тому не може бути визнано законним і обґрунтованим.
Враховуючи те, що судом першої інстанції були допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, що суттєво вплинуло на правильність прийнятого рішення, тому постановлена судом ухвала підлягає до скасування із призначенням нового розгляду клопотання засудженого ОСОБА_6 в суді першої інстанції.
Враховуючи наведені вище порушення вимог кримінального процесуального законодавства, колегія суддів приходить до висновку про неможливість прийняти рішення по суті клопотання, у зв`язку із чим, доводи апеляційної скарги захисника про те, що засуджений ОСОБА_6 підпадає під категорію осіб, щодо яких може бути застосовано Закон України «Про амністію у 2014 році», підлягають до ретельної перевірки під час нового розгляду клопотання судом першої інстанції.
Крім того, доводи апеляційної скарги потерпілої про зверненнявироку Апеляційного суду Закарпатської області від 19.11.2013, який набрав законної сили 08.04.2014, до виконання в частині взяття засудженого ОСОБА_6 під варту з метою направлення для відбування покарання, а також про вжиття заходів щодо одноразового відшкодування їй моральної шкоди в повному обсязі, колегія суддів відхиляє, оскільки такі дії відповідно до ст. ст. 407, 535 КПК України не відносяться до компетенції апеляційного суду й не підлягають розгляду під час вирішення питання про застосування щодо засудженого амністії.
За таких обставин, доводи апеляційних скарг підлягають частковому задоволенню, ухвала суду скасуванню, а клопотання засудженого ОСОБА_6 призначенню до нового розгляду судом першої інстанції, під час якого суду необхідно усунути вказані недоліки, повно і всебічно розглянути матеріали справи за клопотанням, дати належну оцінку наявним у матеріалах справи доказам у їх сукупності, у тому числі врахувати вказівки Апеляційного суду Закарпатської області, дані в ухвалах від 17 травня 2016 та 11 січня 2017 років, доводам апеляційних скарг захисника та потерпілої, і прийняти рішення з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону.
Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 539КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
апеляційні скарги, які подали адвокат ОСОБА_7 , в інтересах засудженого ОСОБА_6 та потерпіла ОСОБА_8 , задовольнити частково.
Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 серпня 2017 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання, яке подав засуджений ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про його звільнення від відбування призначених за вироком Апеляційного суду Закарпатської області від 19.11.2013 за ч. 2 ст. 286 КК України покарань у виді позбавлення волі на строк три роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки, - скасувати, призначивши новий розгляд клопотання в суді першої інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді: