Апеляційний суд міста Києва
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

11 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

особи, щодо якої застосовано примусові

заходи медичного характеру, ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження за поданням Територіального медичного об`єднання Психіатрія у м. Києві про припинення примусових заходів медичного характеру щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженки м. Києва, громадянки України,

що зареєстрована та проживає за адресою:

АДРЕСА_1 , не судимої,

за заявою ОСОБА_7 про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Апеляційного суду м. Києва від 9 лютого 2015 року,

у с т а н о в и л а :

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 22.05.2014 року до ОСОБА_7 застосовано примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом за вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.2 ст.377 КК України.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 30.12.2014 року задоволено подання ТМО Психіатрія у м. Києві про припинення примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом на надання диспансерної амбулаторної психіатричної допомоги щодо ОСОБА_7

____________________________________

Справа № 11-о/796/6/2017
Головуючий в суді першої інстанції: ОСОБА_8
Головуючий в суді апеляційної інстанції: ОСОБА_9
Доповідач: ОСОБА_1 .
Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 09.02.2015 року апеляційна скарга ОСОБА_7 на вказану ухвалу повернута як така, що подана особою, яка не має права її подавати.

У заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами ОСОБА_7 просить ухвалу суду апеляційної інстанції про повернення апеляційної скарги скасувати.

Як зазначає ОСОБА_7 , підставою для перегляду ухвали суду апеляційної інстанції є висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 29.09.2016 року за наслідками розгляду її заяви. Згідно з цим висновком, виходячи з положень п.2 ч.3 ст.129 Конституції України та ст.10 КПК України, особа, щодо якої вирішувалось питання про застосування примусових заходів медичного характеру, не позбавлена права подавати касаційні скарги на судове рішення, ухвалене в порядку, передбаченому главою 39 КПК України.

Оскільки коло осіб, які мають право на касаційне оскарження у провадженні про застосування примусових заходів медичного характеру, співпадає з колом осіб, які мають право подавати апеляційну скаргу, і про висновок Верховного Суду України не було відомо суду апеляційної інстанції, так як він був прийнятий пізніше, вважає, що вказана обставина доводить неправильність ухвали суду апеляційної інстанції і є нововиявленою.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи особи, що якої застосовано примусові заходи медичного характеру, ОСОБА_7 і захисника ОСОБА_6 , які підтримали заяву та просили її задовольнити; доводи прокурора, який не заперечував проти задоволення заяви; вивчивши матеріали провадження та обговоривши доводи заяви, колегія суддів вважає, що заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами належить задовольнити, з таких підстав.

Згідно з ч.1 ст.459 КПК України судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами.

З огляду на положення ч.4 ст.532 КПК України ухвала Апеляційного суду м. Києва від 02.09.2015 року, постановлена суддею-доповідачем одноособово, набрала законної сили з моменту її постановлення.

Згідно з ч.2 ст.459 КПК України нововиявленими обставинами визнаються:

1) штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок;

2) зловживання слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду під час кримінального провадження;

3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути;

4) визнання Конституційним Судом України неконституційності закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом;

5) інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що повертаючи ОСОБА_7 апеляційну скаргу на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 30.12.2014 року, якою, фактично, змінено вид застосованих до неї примусових заходів медичного характеру, суддя-доповідач керувався положеннями п.5 ч.1 ст.393 КПК України, згідно з якими апеляційну скаргу мають право подати лише законний представник та захисник особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного характеру.

Водночас, Верховний Суд України у постанові від 29.09.2016 року у справі за заявою ОСОБА_7 стосовно неоднакового застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми кримінального процесуального закону, що зумовило ухвалення різних за містом судових рішень, зробив висновок про те, що, виходячи з положень п.2 ч.3 ст.129 Конституції України та ст.10 КПК, особа, щодо якої вирішувалось питання про застосування примусових заходів медичного характеру, не позбавлена права подавати касаційні скарги на судове рішення, ухвалене в порядку, передбаченому главою 39 КПК.

Обґрунтовуючи висновок, Верховний Суд України виходив з гарантованих Конституцією України принципів законності та верховенства права, які знайшли відображення і в КПК України як загальні засади кримінального провадження, а також таких загальних засад кримінального провадження, як рівність перед законом і судом, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень.

Оскільки згідно з положеннями ст.3 КПК України особа, стосовно якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного характеру, є одним з учасників судового провадження, ОСОБА_7 має дієздатність у повному обсязі, Верховний Суд України з огляду на право кожної особи на доступ до суду, гарантоване п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практику Європейського суду з прав людини, зокрема, рішення у справах Плахтєєв та Плахтєєва проти України, Наталія Михайленко проти України зазначив, що конституційні положення та конвенційні норми закріплюють повноту права особи в частині доступу до правосуддя, а ряд норм чинного КПК України текстуально містять обмеження щодо кола учасників, наділених правом подання скарги на судове рішення. У кожному випадку має бути у фактичний спосіб з`ясовано, в якому стані перебуває особа, чи є можлива мета обмеження її у праві на доступ до правосуддя законною, чи є можливий засіб такого обмеження належним та пропорційним.

Відтак норму права, диспозиція якої викладена в п.5 ч.1 ст.425 КПК України (перелік осіб, які мають право на касаційне оскарження), а санкція в п.2 ч.3 ст.429 КПК України (наслідки подання касаційної скарги особою, яка не має права подавати касаційну скаргу), необхідно тлумачити невідривно від гіпотези цієї норми, яка міститься у ст.10 КПК України та п.2 ч.3 ст.129 Конституції України (рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом як основна засада судочинства і, зокрема, кримінального провадження).

Оскільки коло осіб, які мають право на касаційне оскарження у провадженні про застосування примусових заходів медичного характеру, співпадає з колом осіб, які мають право подавати апеляційну скаргу, і про висновок Верховного Суду України не було відомо суду апеляційної інстанції, так як він був прийнятий пізніше, колегія суддів погоджується з доводами ОСОБА_7 про те, що вказана обставина доводить неправильність ухвали суду апеляційної інстанції і є нововиявленою.

Відповідно до вимог ст.409 КПК України підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Оскільки нововиявлені обставини доводять, що ухвалою про повернення апеляційної скарги було порушено право ОСОБА_7 на доступ до правосуддя та на оскарження процесуальних рішень, колегія суддів вважає, що суд допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, що є підставою для його скасування і задоволення заяви ОСОБА_7 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407, 467 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Заяву ОСОБА_7 про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Апеляційного суду м. Києва від 9 лютого 2015 року задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 9 лютого 2015 року, якою повернуто апеляційну скаргу ОСОБА_7 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 30 грудня 2014 року, скасувати.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3