АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1765/17 Справа № 179/100/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого, судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000699, за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 червня 2017 року щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пуховичі Пуховичського району Мінської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:
В апеляційній скарзі, з урахуванням її доповнення, прокурор просить оскаржуваний вирок скасувати в частині призначеного покарання, через його невідповідність тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, та ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому покарання за ч. 2 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі строком на 10 років, в іншій частині вирок залишити без змін.

В апеляційній скарзі, з урахуванням доповнень до неї, обвинувачений просить оскаржуваний вирок суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить оскаржуваний вирок суду першої інстанції скасувати, а кримінальне провадження закрити.

Оскаржуваним вироком суду, ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років 10 місяців.

Початок строку відбування покарання вирішено рахувати з моменту його затримання а саме з 12 листопада 2015 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_8 в строк призначеного покарання строк його попереднього ув`язнення з 12 листопада 2015 року по 20 червня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а з 21 червня 2017 року по 22 червня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою залишено без змін до набрання вироком законної сили. Вирішено питання про речові докази.

Згідно обставин, встановлених судом першої інстанції та детально викладених у мотивувальній частині оскаржуваного вироку, у період приблизно з 19 години 00 хвилин 09 листопада 2015 року приблизно до 08 години 20 хвилин 12 листопада 2015 року ОСОБА_8 , знаходячись в житловому будинку за місцем спільного проживання з потерпілим ОСОБА_10 , розташованому по АДРЕСА_1 , маючи умисел на спричинення тяжких тілесних ушкоджень останньому, дерев`яною палицею, руками та ногами наніс ОСОБА_10 множинні удари в область тулуба, голови та кінцівок, чим спричинив останньому тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили смерть цього потерпілого 12 листопада 2015 року об 11 годині 20 хвилин.

Вищезазначені злочинні дії ОСОБА_8 були кваліфіковані у межах досудового розслідування за ч. 2 ст. 121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, з чим погодився суд першої інстанції в оскаржуваному вироку.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, прокурор, не оскаржуючи фактичних обставин вчинення злочину, не заперечуючи доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, у той же час зазначає, що вирок суду підлягає скасуванню в частині призначеного покарання.

На думку цього апелянта, суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому порушив вимоги ст. 65 КК України та належним чином не врахував те, що ОСОБА_8 свою вину у вчиненому злочині не визнав, не розкаявся, намагався переконати суд у тому, що тілесних ушкоджень потерпілому він не вчиняв, втім такі його показання було спростовано сукупністю доказів, досліджених в ході судового розгляду.

Крім того вказує, що судом не взято до уваги і те, що обвинувачений за місцем проживання характеризується негативно як особа, яка постійно вживає алкогольні напої та ніде не працює, задля уникнення відповідальності на стадії досудового розслідування та судового розгляду надавав неправдиві показання, з місця скоєння злочину зник, а сам злочин вчинив у стані алкогольного сп`яніння з особливою жорстокістю до потерпілого.

З урахуванням наведеного вважає, що призначене судом покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, захисник зазначає, що суд в якості доказів вини обвинуваченого посилається на показання свідків, висновки експертиз та речові докази, які були вилучені 12.11.2015 року під час огляду місця події по АДРЕСА_1 , та при особистому огляді ОСОБА_8 .

Разом з тим, при проведенні огляду місця події та вилученні одягу ОСОБА_8 не було дотримано вимоги кримінального процесуального закону, у зв`язку з чим добуті у такий спосіб докази є недопустимими.

На думку захисника, докази причетності ОСОБА_8 до вчинення інкримінованого йому злочину відсутні, що тягне необхідність скасування обвинувального вироку суду та закриття кримінального провадження щодо його підзахисного.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, з урахуванням її доповнення, обвинувачений зазначає, що суд першої інстанції у вироку на підтвердження його вини посилається на наявні в матеріалах провадження докази, втім не звернув увагу на те, що висновок експерта ОСОБА_11 ґрунтується на лише припущеннях та не є належним доказом, у зв`язку з чим не може бути використаний на підтвердження його винуватості.

Вказує, що його вина у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, в судовому засіданні стороною обвинувачення не доведена, судовий розгляд даного кримінального провадження було проведено однобічно, з обвинувальним нахилом. Також зазначає, що кримінальне провадження щодо нього не повинне здійснюватися у скороченій формі, оскільки він обвинувачується у скоєнні тяжкого злочину, а також він має право на справедливий розгляд його справи.

Також вказує, що під час всього розгляду кримінального провадження захисник ОСОБА_7 не здійснював його належного захисту, уникав зустрічі з ним і обговорення обставин справи.

Заслухавши суддю-доповідача; обвинуваченого та його захисника, що просили задовольнити їх апеляційні скарги та заперечували проти апеляційної скарги прокурора, посилаючись на її безпідставність; прокурора, що наполягав на залишенні апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника без задоволення, апеляційну скаргу прокурора просив задовольнити з викладених у ній підстав; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційних скаргах доводи, колегія суддів, з урахуванням положень ст. 404 КПК України, згідно яким суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, приходить до наступного.

Аналізуючи доводи апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, колегія суддів не вбачає підстав для їх задоволення, оскільки висновок суду першої інстанції про винність обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, за встановлених у вироку фактичних обставин, є ґрунтовним та підтверджується сукупністю досліджених судом доказів, що узгоджуються між собою.

Дослідивши з дотриманням вимог закону та детально проаналізувавши вищезазначені докази, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність поза розумним сумнівом вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, який колегія суддів вважає правильним та з ним погоджується, оскільки він ґрунтується на дійсному змісті вказаних доказів та їх належній оцінці, як кожного окремо з точки зору належності, допустимості, достовірності, так і в їх сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення про доведеність вини обвинуваченого.
Так, свідок ОСОБА_12 , будучи допитаною судом першої інстанції, вказала зокрема, що є сусідкою ОСОБА_10 та ОСОБА_8 11.11.2015 р., за день до смерті ОСОБА_10 , вона бачила його вранці о 09:10 годин, коли він йшов повз її двір у напрямку центру села, при цьому він був дуже побитий. Його завернула (попхала) ОСОБА_13 додому, і після цього свідок його живим не бачила. Також до 09:00 годин того ж дня вона бачила, як ОСОБА_10 пішов до ОСОБА_13 , де вона проживає з іншим чоловіком. Там остання обмазала його зеленкою та берегом річки, щоб ніхто не бачив, відвела його додому. Про це свідок повідомила голову сільради ОСОБА_14 .

Свідок ОСОБА_15 , будучи допитаним у суді першої інстанції, показав зокрема, що він працює дільничним інспектором Магдалинівського відділення поліції. Близько 16:00 годин 11.11.2015 р. голова сільради с. Личкове повідомив йому, що телефонували мешканці села та сказали, що хтось побив ОСОБА_10 . Після цього ОСОБА_15 близько 17:00 годин того ж дня проїхав до будинку, в якому проживав ОСОБА_10 , де його зустріла ОСОБА_13 , мати ОСОБА_8 , яка почала просити, аби він не забирав ОСОБА_16 , та повідомила, що вже надала допомогу ОСОБА_10 . На запитання про те, хто побив останнього, відповіла: «Хто ж іще». В будинку був ОСОБА_10 , який на питання про те, хто його побив, показав на іншу кімнату, де перебував ОСОБА_8 , та відповів, що це зробив ОСОБА_16 , але ніяких заяв стосовно свого побиття він писати не буде. ОСОБА_8 у той час також був вдома, перебував у нетверезому стані, на запитання про те, хто побив ОСОБА_10 , відповів, що не він, а хто саме це зробив він не знає, оскільки ОСОБА_10 не був вдома та повернувся вже побитий. ОСОБА_15 швидку допомогу ОСОБА_10 не викликав, оскільки не думав, що тілесні ушкодження в останнього є настільки серйозними, а ввечері поїхав до ОСОБА_17 , родича ОСОБА_10 , та повідомив про те, що сталося. Наступного дня цьому свідку зателефонувала лікар ОСОБА_18 та повідомила про смерть ОСОБА_10 , після чого він разом з іншими працівниками поліції вирушили на пошуки ОСОБА_8 , оскільки саме на нього напередодні вказували ОСОБА_13 та ОСОБА_10 як на особу, що побила останнього. ОСОБА_8 вони знайшли на території с. Личкове поблизу занедбаної АЗС з тильної сторони домоволодіння ОСОБА_19 , коли він ховався у чагарниках та, почувши працівників поліції, намагався втекти у напрямку вул. Партизанської, втім відразу був затриманий.

Свідок ОСОБА_17 , будучи допитаним судом першої інстанції, показав, що близько 19:00 годин 11.11.2015 р. до нього приїхав дільничний інспектор поліції та повідомив, що побито його троюрідного брата ОСОБА_10 . Наступного дня, близько 08:00 годин, він приїхав до місця проживання останнього, запросивши із собою лікаря ОСОБА_18 та медичну сестру. ОСОБА_10 був вдома, він був сильно побитий та обмазаний зеленкою. На запитання ОСОБА_17 він відповів, що його побив ОСОБА_20 руками, ногами та палицею, а обмазала зеленкою ОСОБА_21 (мати ОСОБА_8 ). Лікар ОСОБА_18 оглянула ОСОБА_10 , поставила йому крапельницю та викликала швидку допомогу, втім через деякий час останній помер.

Свідок ОСОБА_18 , будучи допитаною судом першої інстанції, показала зокрема, що вона працює лікарем Личківської амбулаторії. Вранці близько 09:10 годин, точної дати вона не пам`ятає, до неї заїхав ОСОБА_17 та попросив оглянути ОСОБА_10 , якого побили родичі, що з ним проживають. Вона взяла із собою медсестру та поїхала на виклик. При огляді ОСОБА_10 у неї були виявлені тілесні ушкодження на обличчі, животі, кінцівках, при цьому живіт був дуже твердий, що могло вказувати на перитоніт, потерпілий вже не говорив, лише показував на свій живіт. Вона почала надавати йому медичну допомогу та викликала швидку допомогу, втім до її приїзду потерпілий помер.

Свідок ОСОБА_19 , будучи допитаним судом першої інстанції, показав зокрема, що він є кумом ОСОБА_8 та проживає навпроти будинку останнього. Близько 19:00 годин 11.11.2015 р. він підвіз ОСОБА_8 та його матір до магазину в с. Личкове і у цей час запитав його, чому він побив ОСОБА_10 , на що ОСОБА_8 , перебуваючи у той час у стані алкогольного сп`яніння, відповів, що йому набридло, що ОСОБА_10 справляє природні потреби у штани.

Згідно висновку судово-медичного експерта від 03.12.2015 р. № Е 137, смерть ОСОБА_10 настала від сумісної тупої травми тіла з множинними переломами ребер і ушкодженням внутрішніх органів, яка ускладнилася розвитком шоку, що підтверджується даними судово-медичного та додаткових методів дослідження трупу. При експертизі трупа ОСОБА_10 виявлено тілесні ушкодження у вигляді: сумісна тупа травма тіла - закрита черепно-мозкова травма (забиті рани, садна і синці голови, крововилив в м`яких покривних тканинах голови). Закрита травма грудної клітки (перелом грудини, двосторонні переломи ребер по кільком анатомічним лініям; крововилив в прикореневому відділі легень з переходом на перикард та переднє середостіння; кров у лівій грудній порожнині - 150 мл; масивні синці грудної клітки, садна грудної клітки. Тупа травма живота - (розриви коси і печінки, внутрічеревна кровотеча - 200 мл рідкої крові у черевній порожнині). Садна і синці кінцівок. Вищевказані тілесні ушкодження прижиттєві, виникли за деякий час до настання смерті, від дії тупих твердих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею чи при ударі об такі. Ушкодження в сукупності відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень як небезпечні для життя, і знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті. При судово-токсикологічному дослідженні крові з трупа спирти не виявлені. За життя ОСОБА_10 потерпав на нефросклероз.

Згідно висновку судово-медичного експерта № 137-2 від 07.02.2017 року, при експертизі трупа ОСОБА_10 виявлено: сумісна тупа травма тіла, закрита черепно-мозкова травма (забиті рани, садна і синці голови, крововилив в мяких покривних тканинах голови). Закрита травма грудної клітки (перелом грудини, двосторонні переломи ребер по кільком анатомічним лініям; крововилив в прикореневому відділі легень з переходом на перикард та переднє середостіння; кров у лівій грудній порожнині - 150 мл; масивні синці грудної клітки, садна грудної клітки, інфікована поверхнева рана грудної клітки). Тупа травма живота (розриви коси і печінки, внутрічеревна кровотеча - 200 мл рідкої крові у черевній порожнині). Садна і синці кінцівок. Інфікована поверхнева рана правого плеча. Вище вказані тілесні ушкодження прижиттєві. Садна голови, тулуба, кінцівок, інфіковані рани грудної клітки і плеча могли бути спричинені в інтервалі часу за півтори - три доби до настання смерті. Тілесні ж ушкодження закрита травма грудної клітки (перелом грудини, двосторонні переломи ребер по кільком анатомічним лініям; крововилив в прикореневому відділі легень з переходом на перикард та переднє середостіння; кров у лівій грудній порожнині - 150 мл; масивні синці грудної клітки, садна грудної клітки); тупа травма живота - (розриви коси і печінки, внутрічеревна кровотеча 200 мл рідкої крові у черевній порожнині) могли ж бути спричинені на протязі короткого проміжку часу, рахованого в годинах - від 2-3 годин максимум до 5-6 годин до настання смерті. З наявними тілесними ушкодженнями грудної клітки і черевної порожнини, спричиненими незадовго до настання смерті, потерпілий не міг здійснювати активних рухів із-за сильного болю внаслідок чисельних переломів (16 !) ребер, перелому грудини та наявності внутрішніх кровотеч (плевральної і черевної), що спричиняло розвиток шоку та падіння кров`яного тиску і втрату свідомості, що усугублялось при його спробах прийняти вертикальне положення. Припускається, що потерпілий міг перекидатись лежачи. З тілесними ушкодженнями голови, кінцівок, спричиненими раніше, потерпілий міг пересуватися. Виходячи з наявності переломів ребер з обох сторін по декільком лініям та ушкоджень внутрішніх органів, для спричинення ушкоджень грудної клітки і черевної порожнини необхідно було нанести з силою не менше 6-10 ударів тупим предметом з обмеженою контактуючою поверхнею (можливо кулаками, ногами) в область грудної клітки та живота. Виходячи з локалізації ушкоджень на різних ділянках голови та кінцівках, по голові було нанесено не менш як 8 ударів, по кінцівках - близько 8 ударів. Виявлені ушкодження в сукупності відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень як небезпечні для життя, і знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті.
Судово-медичний експерт ОСОБА_22 , будучи допитаним у суді першої інстанції, показав, що малоймовірно, щоб ОСОБА_10 міг прожити з виявленими в нього тілесними ушкодженнями декілька днів. Тілесні ушкодження могли бути заподіяні незадовго до смерті потерпілого. Фактично потерпілий був затоптаний, але при своєчасній та належній медичній допомозі його смерть могла не настати. Потерпілий міг рухатись, але не міг робити активних дій. Від падіння з висоти власного зросту такі тілесні ушкодження не могли бути завдані, це була неодноразова дія тупого твердого предмету, скоріш за все, удари наносились ногами або масивним кулаком в область грудини.

Відповідно до протоколу огляду місця події від 12.11.2015 р., на території домоволодіння АДРЕСА_1 було виявлено та вилучено зокрема: піджак та светр; фрагмент дерев`яний з території подвір`я; кофту, що належить ОСОБА_8 ; кофту з підлоги кімнати № 1; спортивні штани з кімнати № 2; штани з вішалки кімнати № 1; в`язану шапку з кімнати № 1; деревину (щепки) з кімнати № 1; дерев`яні фрагменти з кімнати № 1; чоловічі гумові чоботи з кімнати № 2; змиви крові з підлоги. Крім того, у кімнаті № 2 житлового будинку на ліжку було виявлено труп чоловіка з видимими тілесними ушкодженнями.

Відповідно до протоколу від 12.11.2015 р. затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, при затриманні ОСОБА_8 у присутності понятих було проведено його обшук та вилучено футболку світлого кольору з нашаруванням плям бурого кольору на лівій плечовій частині зверху.

Проведеними судовими експертизами наявність слідів крові людини, що за своїми характеристиками можуть походити від ОСОБА_10 , було встановлено на наданих на дослідження об`єктах, вилучених 12.11.2015 р. при огляді місця події - території домоволодіння АДРЕСА_1 : фрагментах деревини (висновки від 18.12.2015 р. № 1262, № 1264, № 1265, № 1266); футболці та штанях ОСОБА_23 (висновок від 30.12.2015 р. № 1921); спортивних штанях (висновок від 30.12.2015 р. № 1922); піджаку та джемпері, названому слідчим у постанові про призначення експертизи «светр» (висновок від 30.12.2015 р. № 1923); кофті (висновок від 30.12.2015 р. № 1924); парі чобіт (висновок від 30.12.2015 р. № 1925); кофті ОСОБА_8 (висновок від 30.12.2015 р. № 1928); шапці (висновок від 30.12.2015 р. № 1929); змивах з підлоги (висновок від 30.12.2015 р. № 1930), а наявність слідів крові ОСОБА_8 на вказаних об`єктах можлива лише у виді домішку.

Крім того, наявність слідів крові, що за своїми характеристиками може походити від ОСОБА_10 , була встановлена на наданій для проведення експертизи футболці, вилученій 12.11.2015 р. при проведенні особистого обшуку ОСОБА_8 (висновок від 30.12.2015 р. № 1926). Наявність слідів крові самого ОСОБА_8 на вказаному об`єкті можлива лише у виді домішку.

Погоджуючись з висновками суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що вищенаведеними й іншими дослідженими судом доказами, та обставинами, що ними підтверджуються, винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, за фактичних обставин, встановлених судом у вироку, є об`єктивно доведеною поза розумним сумнівом.

Також суд апеляційної інстанції вважає правильною кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 121 КК України як умисного тяжкого ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

У зв`язку з цим не можуть бути прийняті до уваги доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що його вина у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, в судовому засіданні стороною обвинувачення не доведена, а судовий розгляд даного кримінального провадження було проведено однобічно та необ`єктивно, з обвинувальним нахилом.

Колегія суддів звертає увагу на те, що в апеляційних скаргах обвинувачений та захисник на спростування законності та обґрунтованості оскаржуваного вироку суду висловлюють доводи, які відповідають лінії захисту, обраній в суді першої інстанції, що були судом першої інстанції обговорені, ретельно перевірені та ґрунтовно відкинуті як неспроможні.

Посилання сторони захисту на процесуальні порушення, допущені при проведенні огляду місця події та вилученні одягу ОСОБА_8 , що тягнуть недопустимість відповідних доказів, суд апеляційної інстанції вважає неспроможними, оскільки, як було правильно констатовано судом першої інстанції, наявність таких порушень спростовується як протоколами відповідних слідчих дій, так і показаннями свідків ОСОБА_24 та ОСОБА_25 , які у статусі понятих брали участь при обшуку ОСОБА_8 та вилученні в нього футболки світлого кольору з наявними на ній плямами бурого кольору.

Посилання обвинуваченого в апеляційній скарзі на те, що висновок експерта ОСОБА_11 ґрунтується на лише припущеннях та не є належним доказом, у зв`язку з чим не може бути використаний на підтвердження його винуватості, колегія суддів оцінює критично, оскільки складені вказаним експертом висновки від 03.12.2015 р. № Е 137 та від 07.02.2017 р. № 137-2 містять відповіді на поставлені перед ним питання, достатні для ґрунтовного висновку про винуватість ОСОБА_8 в обсязі пред`явленого обвинувачення. Підстав для того, аби поставити ці висновки під сумнів, не вбачається, а доводи обвинуваченого у цій частині належить вважати його особистими суб`єктивними оцінками, що не відповідають дійсному змісту вказаних експертних висновків.

Доводи обвинуваченого щодо неможливості здійснення кримінального провадження щодо нього у скороченій формі зважаючи на те, що він обвинувачується у скоєнні тяжкого злочину, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки розгляд справи судом першої інстанції було здійснено без застосування процедури, передбаченої ч. 3 ст. 349 КПК України, із повним дослідженням та оцінкою всіх представлених сторонами кримінального провадження доказів.

Посилання обвинуваченого на неналежне здійснення його захисту адвокатом ОСОБА_7 не можуть бути прийняті до уваги у зв`язку з їх необгрунтованістю. Так, згідно матеріалам справи на етапі досудового розслідування та під час судового розгляду захист ОСОБА_8 здійснювався захисником за призначенням ОСОБА_26 , яка 07.12.2016 р. була замінена за ініціативою самого обвинуваченого у зв`язку з неможливістю дійти згоди між ними щодо позиції захисту (т. 1 а.с. 118-120).

Захисник ОСОБА_7 , призначений у зв`язку з цим для надання безоплатної правової допомоги ОСОБА_8 , у подальшому спілкувався з останнім, ознайомлювався з матеріалами справи, для чого у судовому засіданні оголошувалася перерва, приймав участь у судових засіданнях, висловлював свою думку з приводу поставлених питань, брав участь у допиті свідків та ставив їм запитання, брав участь дослідженні доказів, виступав у судових дебатах, при цьому обвинувачений не висловлював будь-яких зауважень з приводу неналежного, на його думку, здійснення захисту цим адвокатом. Також цей захисник подав апеляційну скаргу на вирок суду щодо ОСОБА_8 та брав участь в апеляційному розгляді.

У зв`язку з наведеним доводи обвинуваченого у цій частині колегія суддів вважає необґрунтованими по суті і такими, що випливають лише з суб`єктивних міркувань ОСОБА_8 , який ухвалення щодо нього обвинувального вироку суду хибно пов`язує із неналежним, на його думку, здійсненням захисту адвокатом ОСОБА_7 .

За таких обставин колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та захисника.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги прокурора щодо м`якості призначеного обвинуваченому покарання, колегія суддів вважає їх необґрунтованими.

Так, відповідно до ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Колегією суддів встановлено, що при призначенні ОСОБА_8 покарання судом першої інстанції належним чином виконані вимоги ст. ст. 50, 65 КК України та враховані характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно ст. 12 КК України є тяжким злочином; взято до уваги дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він за місцем проживання характеризується негативно, не працює, осіб на утриманні не має, у лікарів нарколога та психіатра на обліку не перебуває, є раніше не судимою особою. Також враховано відсутність пом`якшуючих обставин, натомість прийнято до уваги вчинення ОСОБА_8 злочину у стані сп`яніння та з особливою жорстокістю, що ґрунтовно віднесено до обтяжуючих обставин.

Взявши до уваги та належним чином оцінивши всі вищенаведені обставини у сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі ближче до середньої межі санкції ч. 2 ст. 121 КК України - строком на 8 років і 10 місяців

Колегія суддів з правильністю цього висновку погоджується та вважає призначене покарання законним, справедливим та достатнім для виправлення ОСОБА_8 і попередження нових злочинів.

Апеляційна скарга прокурора вказаних висновків суду не спростовує, оскільки обставини, наведені на її обґрунтування, - відомості про особу обвинуваченого, характер його дій при вчиненні злочину та після цього, його ставлення до скоєного діяння, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, та наявність обставин, що його обтяжують, - були відомі суду, проаналізовані у вироку та достатньою мірою враховані при призначенні покарання.

З урахуванням наведеного, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , залишити без задоволення.
Вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 червня 2017 року щодо ОСОБА_8 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,- залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.
Ухвалу може бути оскаржено безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - у той же строк з дня отримання її копії..
Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4