Справа № 645/5542/17
Провадження № 1-кс/645/71/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 січня 2018 року слідчий суддя Фрунзенського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , представника заявника адвоката ОСОБА_4 , розглянувши скаргу представника заявника ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_4 про скасування постанови про відмову у задоволенні клопотання від 11.01.2018 року,

в с т а н о в и в:
До суду звернулася захисник ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_4 , яка просила скасувати постанову про відмову в задоволенні клопотання слідчого СВ Немишлянського ВП ГУ НП в Харківській області ОСОБА_6 від 11.01.2018 року. В обґрунтування скарги посилалася на те, що 10.01.2018 року нею в рамках кримінального провадження № 0002776 від 18.10.2017 року, подано клопотання в порядку ст. 220 КПК України про проведення одночасних допитів, слідчих експериментів та залучення до проведення слідчих дій сторони захисту. Дане клопотання обґрунтоване розбіжністю показань учасників кримінального провадження, необхідністю перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, у зв`язку з невизнанням підозрюваною вини, надання інших показань, що підтверджуються показаннями свідків з боку сторони захисту. 12.01.2018 року отримана постанова слідчого, про відмову в задоволенні вимог сторони захисту, викладених в клопотанні. Захисником зазначалося, що всупереч вимогам ст. 110 КПК України, постанова слідчого про повну відмову в задоволенні клопотання прийнята без мотивації, їх обґрунтування та посилання на положення Кодексу. В ході досудового розслідування, наданих показань підозрюваною, потерпілою, свідками, виявлені суттєві розбіжності, які можуть бути усунені в ході проведення одночасних допитів та слідчих експериментів. Тим більше, що після повідомлення ОСОБА_5 про підозру та її допиту у якості підозрюваної, з метою спростування або підтвердження її доводів щодо невинуватості у вчиненому кримінальному правопорушенні, з нею не був проведений слідчий експеримент.

На підставі викладеного, до суду було подано відповідну скаргу.

Захисник адвокат ОСОБА_4 підтримала доводи скарги, просивши про скасування постанови слідчого про відмову в задоволенні клопотання, посилаючись на доводи, які викладенні у скарзі, а також посилаючись на необґрунтованість даної постанови.

Прокурор в судовому засіданні заперечувала проти задоволення скарги посилаючись на те, що винесена слідчим постанова про відмову у задоволенні клопотання є обґрунтованою та такою що відповідає нормам КПК України, в зв`язку з чим просила відмовити в задоволенні скарги.

Слідчий суддя, заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши та дослідивши матеріали скарги, прийшов до наступних висновків.

Статтею 55 Конституції України, кожному громадянину гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, посадових і службових осіб.

Відповідно до вимог п. 5 ч. 1 ст. 3 КПК України, досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 22 КПК України, сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 3 ст. 93 КПК України, сторона захисту, потерпілий здійснює збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів.

У відповідності до ст. 223 КПК України, слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні. Слідчий, прокурор вживає належних заходів для забезпечення присутності під час проведення слідчої (розшукової) дії осіб, чиї права та законні інтереси можуть бути обмежені або порушені.

Згідно з ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення /час, місце спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.

Згідно ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Відповідно до ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У п. 42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13.01.2011р. у справі «Михалкова та інші проти України» розтлумачено, що за статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод держава зобов`язана «гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції», також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування. Розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у дослідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

В той же час, Європейський суд у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання.

Порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого, прокурора під час досудового розслідування чітко визначений та регламентований главою 26 КПК України.

Згідно ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені, у тому числі рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій.

Встановлено, що Немишлянським ВП ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування по кримінальному провадженню за № 0002776 від 18 жовтня 2017 року.

10.01.2018 року адвокат ОСОБА_4 на ім`я слідчого СВ Немишлянського ВП ГУНП в Харківській області подала клопотання про проведення слідчих дій.

Постановою слідчого СВ Немишлянського ВП ГУНП в Харківській області від 11.01.2018 року відмовлено у задоволенні даного клопотання.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 220 КПК України клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника про виконання будь-яких процесуальних дій слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав. Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.

Відповідно до ч. 5 ст. 110 КПК України, постанова слідчого, прокурора складається з: 1) вступної частини, яка повинна містити відомості про: місце і час прийняття постанови; прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову; 2) мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу; 3) резолютивної частини, яка повинна містити відомості про: зміст прийнятого процесуального рішення; місце та час (строки) його виконання; особу, якій належить виконати постанову; можливість та порядок оскарження постанови.

Аналіз наведених положень КПК України дає підстави для висновку, що скасуванню підлягають лише постанови, які не вмотивовані належним чином.

Згідно постанови слідчого від 11.01.2018 року вбачається, що підставою для відмови в задоволенні клопотання було те, що належні підстави для задоволення поданого клопотання у слідства відсутні, а проведення вказаних додаткових слідчих і процесуальних дій, а саме щодо проведення одночасних допитів не дасть можливості уточнити розбіжності в їх показаннях та порушить розумні строки здійснення досудового розслідування, крім того, одночасні допити між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , між ОСОБА_5 та ОСОБА_8 проведені 10.01.2018 року. Крім того, проведення слідчих експериментів з усіма учасниками кримінального провадження з метою встановлення обставин події та механізму нанесення ударів задоволенню не підлягає, оскільки в ході досудового розслідування проведено слідчі експерименти за участю ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , обставини на які вони посилаються не суперечать об`єктивним судово медичним даним в частині способу та механізму спричинення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень. Слідчий прийшов до висновку, що проведення слідчих експериментів за участі інших учасників кримінального провадження не дасть необхідної інформації для органу досудового розслідування та призведе, на думку сторони обвинувачення, до затягування процесу, що призведе до порушення принципів строку.

У відповідності до вимог ст. 240 КПК України з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань. За необхідності слідчий експеримент може проводитися за участю спеціаліста. Під час проведення слідчого експерименту можуть проводитися вимірювання, фотографування, звуко - чи відеозапис, складатися плани і схеми, виготовлятися графічні зображення, відбитки та зліпки, які додаються до протоколу. До участі у слідчому експерименті можуть бути залучені підозрюваний, потерпілий, свідок, захисник, представник. Про проведення слідчого експерименту слідчий, прокурор складає протокол згідно з вимогами цього Кодексу. Крім того, у протоколі докладно викладаються умови і результати слідчого експерименту.

Одночасний допит двох чи більше вже допитаних осіб це слідча дія, яка полягає в допиті цих осіб для з`ясування причин розбіжностей у їхніх показаннях.

Ця слідча дія покликана допомогти усунути протиріччя в показаннях допитуваних. Однак мету такого допиту можна вважати досягнутою тільки в тому випадку, якщо протиріччя усунуті на основі показань, що відбивають об`єктивні обставини події злочину.

Одночасний допит може бути проведений між свідками, потерпілими, підозрюваними тощо в будь-якому сполученні.

Вирішуючи питання про проведення одночасного допиту, слідчий повинен враховувати суттєвість протиріч у показаннях допитаних, а також можливі негативні наслідки одночасного допиту. Якщо протиріччя в показаннях можна усунути іншими засобами і з меншим тактичним ризиком, то від такого різновиду допиту краще відмовитися.

Таким чином, законодавець наділяє слідчого правом, а не обов`язком, на залучення підозрюваного, потерпілого, свідків до участі в слідчому експерименті, а також вирішувати питання щодо доцільності проведення одночасного допиту певних осіб.

Слідчим в постанові від 11.01.2018 року обґрунтовано відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_4 , та зазначалося, що одночасні допити між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , між ОСОБА_5 та ОСОБА_8 проведені, а також проведено слідчі експерименти за участю ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , обставини на які вони посилаються не суперечать об`єктивним судово медичним даним в частині способу та механізму спричинення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень.

Відповідно до ч. 5 ст. 40 КПК України, слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.

З огляду на викладене вище, вбачається, що при прийнятті постанови про відмову в задоволенні клопотання від 10.01.2018 року слідчим не було порушено ст. 110 КПК України, та на законних підставах прийнято рішення про відмову у задоволенні клопотання, а тому приходжу до висновку, що слідчий під час винесення постанови про відмову в задоволенні клопотання, діяв згідно з вимогами чинного КПК України, а відтак підстави для задоволення скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 40, 110, 220, 303-307, 309, 369-372, 395 КПК України, слідчий суддя, -

у х в а л и в:
В задоволенні скарги відмовити в повному обсязі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1