Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/501/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 115 (93, 94) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03.10.2017 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора - ОСОБА_6 ,
захисника - адвоката ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницький кримінальне провадження № 0000421 заапеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 на вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21 квітня 2017 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Побузьке, Голованівського району, Кіровоградської області, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, не працюючого, не одруженого, , судимості не має, проживаючого в АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України такого, що не має судимості,
визнано винним та засуджено за п.6 ч.2 ст. 115 КК України до покарання у виді 14 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією належного йому майна, за ч. 4 ст. 187 КК України до покарання у виді 10 років позбавлення волі з конфіскацією належного йому майна.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 14 років 6 місяців з конфіскацією належного йому майна.
За пред`явленим обвинуваченням за ч. 3 ст. 185 КК України ОСОБА_8 виправдано за недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення, в якому він обвинувачується.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в строк відбування покарання ОСОБА_8 зараховано час його попереднього ув`язнення в межах даного кримінального провадження з 18 липня 2013 року по день набрання вироком законної сили включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави витрати, пов`язані з проведенням експертиз в кримінальному провадженні в сумі 19313 (дев`ятнадцять тисяч триста тринадцять) гривень 16 копійок.
Вирішено долю речових доказів по справі.
Вироком районного суду обвинувачений ОСОБА_8 визнаний винним за вчинення вбивства, тобто умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, з корисливих мотивів, а також за вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), поєднаним з проникненням у житло та заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, за наступних обставин.

Так, 13.05.2013 року у період з 13 год. 00 хв. до 17 год. 00 хв., більш точного часу не встановлено, у смт. Побузьке, Голованівського району, Кіровоградської області ОСОБА_8 , з метою вчинення нападу для заволодіння майном особи похилого віку, скориставшись тим, що вхідні двері квартири АДРЕСА_2 були не замкнені, проник до квартири ОСОБА_9 , яка на той час перебувала у прихожій кімнаті даної квартири.
ОСОБА_8 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, із застосуванням насильства небезпечного для життя та здоров`я ОСОБА_9 , кулаками рук став наносити численні удари по обличчю та голові потерпілої, яка захищалась, прикриваючи руками обличчя. Внаслідок цього ОСОБА_8 заподіяв ОСОБА_9 тілесні ушкодження у виді крововиливу у м`які тканини голови по внутрішній поверхні лівої тім`яно-скроневої області; садна в області нижнього повіка правого ока; садна на правій виличній ділянці; садна в області верхнього повіка лівого ока; садна на шкірі лівої скроневої області голови; садна на передній поверхні лівої вушної раковини; садна на правій щоці; 2 саден на підборідді; 6 саден на лівій верхній кінцівці; 3 саден на тильній поверхні лівої кисті; садна на тильній поверхні правої стопи. Після цього ОСОБА_8 з метою подолання опору з боку ОСОБА_9 , діючи з корисливих мотивів, з метою заволодіння майном останньої, вирішив позбавити її життя. З цією метою ОСОБА_8 зв`язав хустинку у вигляді петлі та здавив шию ОСОБА_9 , позбавивши її можливості дихати, внаслідок чого остання померла на місці події.
Внаслідок здавлення ОСОБА_8 органів шиї, ОСОБА_9 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді: нерівномірно вираженої незамкненої горизонтальної та відносно косо странгуляційної борозни, патологічної рухливості під`язичної кості та хрящів гортані з крововиливом під навколишні м`які тканини, які стосовно живих осіб в сукупності відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень небезпечних для життя у момент спричинення. Смерть ОСОБА_9 настала від механічної асфіксії удавлення петлею. ОСОБА_8 , не знайшовши матеріальних цінностей у квартирі ОСОБА_9 , з місця вчинення злочину зник.
Цим же вироком ОСОБА_8 визнаний невинуватим у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненій повторно, поєднаній з проникненням у житло та виправданий за ч. 3 ст. 185 КК України за відсутністю у його діях складу злочину.
Так, згідно обвинувального акту, ОСОБА_8 25.05.2013 року близько 13 год. 35 хв. вирішив вчинити повторне викрадення чужого майна і з цією метою для встановлення місця проживання потерпілого прослідував за ОСОБА_10 до його квартири за адресою АДРЕСА_3 .
Скориставшись відсутністю вдома господаря квартири, який відпочиваючи, сидів на лавочці біля під`їзду будинку та тим, що двері квартири не були замкнені, проник до цієї квартири. Там, зайшовши до спальні, таємно викрав належні ОСОБА_10 гроші в сумі 1100 грн., які знаходились під матрацом ліжка. Після цього ОСОБА_8 з місця скоєння злочину зник, викраденим розпорядився на власний розсуд.
В своїй апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні просить вирок районного суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким обвинуваченого ОСОБА_8 визнати винним за п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст.187, ч. 3 ст. 185 КК України та призначити покарання: за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є його власністю; за ч. 4 ст.187 КК України у виді 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю, за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є його власністю.
Свої вимоги прокурор мотивує тим, що висновки суду в частині виправданняОСОБА_8 за ч.3 ст.185 КК України не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду. При цьому вказує на те, що у відповідності до приписів ч.1 ст. 370 КПК України судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, а згідно ст. 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Прокурор вважає, що показання потерпілого ОСОБА_10 , які зазначені у протоколах його допиту, де він розповідає про обставини вчинення щодо нього злочину та впізнає особу злочинця прямо відносяться до обставин, що підлягають доказуванню, у зв`язку із чим є належними доказами, що є очевидним.

Вказує на те, що з урахуванням вимог ч.2 ст.1 та частин 1,4 і 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до Рішення Європейського суду з прав людини від 19.11.09 «Олег Колесник проти України», яке набуло статусу остаточного, встановлено, що з метою забезпечення змагальності процесу всі докази мають, як правило, подаватися у відкритому судовому засіданні у присутності обвинуваченого. Існують винятки з цього принципу, але вони не можуть призводити до порушення права на захист. За деяких обставин може виникнути потреба у використанні показань, отриманих на етапі розслідування.

Згідно свідоцтва про смерть від ІНФОРМАЦІЯ_2 потерпілий ОСОБА_10 помер, однак його показання мають важливе доказове значення для вирішення справи по суті. Як органи досудового розслідування так і суд вжили достатніх заходів, щоб забезпечити присутності потерпілого ОСОБА_10 в судовому засіданні.

Відповідно до статті 358 КПК України протоколи слідчих (розшукових) дій та інші долучені до матеріалів кримінального провадження документи, якщо в них викладені чи посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин кримінального провадження, повинні бути оголошені в судовому засіданні за ініціативою суду або за клопотанням учасників судового провадження та пред`явлені для ознайомлення учасникам судового провадження, а в разі необхідності - також іншим учасникам кримінального провадження.

Тому, прокурор вважає за можливе використання показань потерпілого ОСОБА_10 , отриманих на етапі досудового розслідування, шляхом їх оголошення в судовому засіданні, що не суперечить вказаному рішенню Європейського суду.

З урахуванням положень ст.ст. 2, 9, 91, 350, 358 КПК України прокурором заявлено клопотання про дослідження під час судового розгляду протоколу допиту потерпілого ОСОБА_10 , протоколу додаткового допиту потерпілого ОСОБА_10 (а.к.п.184, 186-188 т.4), копії свідоцтва про смерть потерпілого від 27.09.13 (а.к.п.6 т.5), яке судом задоволено. Однак, судом застосовано положення національного законодавства, які прямо суперечать міжнародному в цій частині.

На думку прокурора районний суд мав достатньо доказів застосувати кримінальний закон і визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні таємного викрадення майна (крадіжці) у ОСОБА_10 , вчиненій повторно, поєднаній з проникненням у житло, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.

Крім того, прокурор вважає, що вирок суду є незаконним через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, оскільки судом не враховано, що обвинувачений ОСОБА_8 матеріальну шкоду, заподіяну потерпілим не відшкодував, за місцем свого проживання характеризується негативно, свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень не визнав, навіть після підтвердження її доказами в ході судового розгляду, що в свою чергу, характеризує його з негативного боку, як особу, яка не усвідомила суспільну небезпечність свого діяння, не розкаялася у вчиненому, що слід розцінювати як спробу останнього ухилитися від встановленої законом кримінальної відповідності та що значно підвищує ступінь суспільної небезпеки його особи.

У своїй апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 просить, скасувати обвинувальний вирок районного суду та виправдати її підзахисного за п. 6 ч. 2 ст. 115 та ч. 4 ст. 187 КК України за відсутністю в його діях складу вказаних кримінальних правопорушень.

При цьому вказує на те, що вина ОСОБА_8 не доведена жодним доказом і свою причетність до скоєння злочинів він заперечував з першого і до останнього дня розгляду справи. Потерпілу ОСОБА_9 він ніколи не бачив і навіть не знав місця її проживання. Згідно матеріалів обвинувального акту у період часу з 08.00 години до 20.00 години 13 травня 2013 року її підзахисний знаходився в полі зору ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 .

Щодо отримання біологічних зразків, нігтів потерпілої від експерта ОСОБА_16 , слідчий зазначені зразки отримав від експерта із рук в руки в аркуші поперу, які не були опечатані. У судовому засіданні слідчий зазначив, що отримані від експерта вказані зразки у подальшому визнані речовими доказами та оглядались перед направленням на експертне дослідження, але не пояснив відсутність в матеріалах справи оформлення слідчих дій.

Допитані в судовому засіданні поняті ОСОБА_17 та ОСОБА_18 пояснили суду, що при огляді місця злочину присутніми не були, а вказаний протокол підписали не на місці події, а в помешканні ОСОБА_17 , куди прибув працівник міліції з пропозицією підписання ними вказаного протоколу. Також, вони зазначили, що хоча підпис у вказаному протоколі належить їм, протоколу вони не читали, а підписали його на прохання слідчого у відсутності інших осіб та фізично не могли з ним ознайомитись на протязі 20 - 30 секунд їх спілкування зі слідчим. При цьому вони зазначили, що будь - яких предметів вони у слідчого не бачили та участі в їх огляді не приймали.

При досліджені речових доказів судом встановлено, що навіть дата на речових доказах проставлена інша, так на бирці з речовими доказами стоїть дата 14 травня 2012 року, в якій знаходиться хустка померлої, яка не співпадає навіть з датою вбивства та огляду трупа і свідчить про те, що вказані речі та визнання їх речовими доказами є з іншого місця події, яка відбулася до 13.05.2013року.
Не переконливим є і посилання суду на висновок експерта № 671 від 15.12.2013 року (т.3 а.к.п.45-49) про наявність на кінцях хустки змішаних генетичних ознак крові потерпілої та засудженого, з огляду на те що відповідно до акту судмеддослідження № 440 від 21.05.2013 року укладеного за результатами проведення судової молекулярно-генетичної експертизи встановлено, що генетичні ознаки клітин на двох кінцях хустки в ділянці вузла є змішаними, збігаються між собою та містять генетичні ознаки визначені у зразку крові потерпілої ОСОБА_9 та ОСОБА_8 з урахуванням п. 6 висновку експерта № 50 від 14.05.2013 року, яким визначено, що смерть ОСОБА_9 настала за 16-24 години до моменту дослідження трупа (до 13 години 14.05.2013р.) (т.2 а.к.п.38) та враховуючи показання свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , щодо виявлення трупу ОСОБА_9 близько 20-00 години, судом встановлено, що напад на ОСОБА_9 було вчинено 13.05.2013року в період з 13-00 години до 20-00 години. Що в свою чергу вказує на те, що надані в ході судового розгляду показання свідка ОСОБА_20 про те, що він бачив ОСОБА_8 13.05.2013 року близько 17.00 год. коли той повертався з с. Довга Пристань до с. Побузьке, не забезпечують останньому беззаперечного алібі і не спростовують висновку суду щодо вчинення ОСОБА_8 протиправних дій у відношенні потерпілої ОСОБА_9 .

Судом у вироку зазначено, що відповідно до висновку експерта № 50 від 14.05.2013 року під час проведення експертизи вилучено піднігтьовий вміст пальців обох рук з трупу ОСОБА_9 , які запаковано, підписано та передано слідчому ОСОБА_21 (т.2 а.к.п.39), що окрім відповідного запису у вказаному висновку, підтверджується наданими суду показаннями експерта ОСОБА_16 , який зокрема вказав, що вилучений піднігтьовий вміст з обох рук, було запаковано в конверти, підписано ним з проставлянням дати і передано слідчому ОСОБА_22 , а також показами свідка ОСОБА_23 , який вказав на те, що піднігтьовий вміст потерпілої судово-медичним експертом відбирався під час розтину, як і зрізання нігтів.

Крім цього, згідно показань свідка ОСОБА_22 після огляду трупу експерт надав йому конверти з вилученими біологічними зразками, які потім направлено на експертизу.

Захисник вважає, що суд незаконно взяв ці показання за докази, не дав належну оцінку показанням інших свідків таких як: ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 та ОСОБА_27 , котрі спростували показання вищевказаних зацікавлених осіб у розгляді цієї справи, адже ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 та ОСОБА_31 це працівники міліції та експерт, які повинні були згідно з нормами КПК провести роботу і не мали права на помилку, а вони порушили норми закону, тому давали в різних судах, різні показання, щоб зняти відповідальність за проведення слідчих дій з порушенням норм закону, а тому суд повинен був дати їх показанням справедливу оцінку і не враховувати їх як доказ, оскільки вони мають протиріччя зі свідками, які не зацікавлені в розгляді даної справи.

Тому захисник вважає, що через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, що перешкодило суду ухвалити законне судове рішення, вирок Ленінського районного суду міста Кіровограда від 21.04.2017 року підлягає безумовному скасуванню.

Обвинувачений ОСОБА_8 у своїй апеляційній скарзі також просить скасувати вирок суду першої інстанції та закрити дане кримінальне провадження па підставі ч.1 п.2 ст. 284 КПК України за недоведеністю його вини у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Вважає вирок районного суду незаконним та необґрунтованим, винесеним з багаточисельними порушеннями вимог кримінально-процесуального законодавства.

Вказує і на те, що з потерпілою ОСОБА_32 він взагалі не знайомий, місце її проживання йому не відоме, раніше в її будинку ніколи не був. До похилих людей він ставиться добре.

Вважає, що його вина не доведена жодним належним доказом, а все обвинувачення побудоване лише на припущеннях, через що вирок районного суду підлягає скасуванню, а його потрібно виправдати.

Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , які підтримали свої апеляційні скарги та заперечили задоволення апеляційних вимог прокурора, думку прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу та заперечив задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційних скарг колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні, обвинуваченого та його захисника підлягають частковому задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування вироку суду при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 412 КПК України судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо воно ухвалено незаконним складом суду. А як передбачено п.1 ч.1 ст. 415 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачені пунктами 2,3,4,5,6,7 частини другої статті 412 цього Кодексу.

Так, ч. 3 ст. 35 КПК України передбачено, що визначення судді або колегії суддів для конкретного судового провадження здійснюється автоматизованою системою документообігу суду під час реєстрації відповідних матеріалів. Після визначення судді або колегії суддів для конкретного судового провадження не допускається внесення змін до реєстраційних даних з автоматизованої системи документообігу суду.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 319 КПК України судовий розгляд у кримінальному провадженні повинен бути проведений в одному складі суддів. У разі, якщо суддя позбавлений можливості брати участь у судовому засіданні, він має бути замінений іншим суддею, який визначається в порядку, встановленому ч. 3 ст. 35 КПК України. Після заміни судді судовий розгляд розпочинається з початку.

Однак, вищевказані норми закону порушено судом першої інстанції при розгляді даного кримінального провадження.

Так, відповідно до довідки про розподіл кримінального провадження від 30.11.2015 року (т.9 а.к.п.2) автоматизованою системою документообігу суду кримінальне провадження стосовно ОСОБА_8 розподілено на колегію суддів: ОСОБА_1 , ОСОБА_33 та ОСОБА_34 , де головуючим суддею визначено суддю ОСОБА_1 .

Під час підготовчого судового засідання 13.01.2016 року обвинувачений ОСОБА_8 заявив клопотання щодо розгляду даного кримінального провадження судом присяжних, яке колегією суддів задоволене і згідно протоколу автоматичної заміни складу колегії суддів від 13.01.2016 року (т.9 а.к.п.48), суддю ОСОБА_34 вилучено зі складу колегії суддів та в подальшому справа тривалий час слухалась судом присяжних у складі двох професійних суддів ОСОБА_1 та ОСОБА_33 і трьох присяжних ОСОБА_35 , ОСОБА_36 та ОСОБА_37 .

Проте, 11.01.2017 року прокурор ОСОБА_6 у судовому засіданні заявив відвід судді ОСОБА_33 з мотивів того, що в ході дослідження письмових доказів по справі встановлено, що остання брала участь в даному кримінальному провадженні як слідчий суддя, постановивши 13.09.2013 року ухвалу про призначення відносно ОСОБА_8 стаціонарної комплексної судово-психолого-психіатричної експертизи (т.4 а.к.п.84-86), що відповідно до ч. 1 ст. 76 КПК України виключає можливість її участі у цьому провадженні в суді першої інстанції.

Даний відвід задоволено судом присяжних і відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.01.2017 року (т.11 а.к.п.113) автоматизованою системою документообігу суддю ОСОБА_33 замінено на суддю ОСОБА_38 .

У судовому засіданні 13 лютого 2017 року суд присяжних, у новому складі під час розгляду провадження, погодився на пропозицію судді ОСОБА_39 , яка ознайомилася з ходом судового провадження та матеріалами кримінального провадження, наявними в розпорядженні суду, згодна з прийнятими попереднім складом суду процесуальними рішеннями і вважає недоцільним нове проведення процесуальних дій, що вже були проведені до заміни судді ОСОБА_33 , прокурор, захисник обвинуваченого та обвинувачений також погодилися і не наполягали на новому проведенні процесуальних дій, які вже були здійсненні попереднім складом суду.

Однак, погоджуючись на таку пропозицію судді ОСОБА_39 , суд присяжних не звернув увагу на той факт, що з суддею ОСОБА_33 , яка згідно до вимог ч. 1 ст. 76 КПК України взагалі не мала права брати участі у цьому провадженні в суді першої інстанції, за час судового розгляду даного кримінального провадження проведено більше 20 судових засідань і складом суду з її участю прийняті процесуальні рішення, які у подальшому мали доказове значення в обвинувальному вироку, а тому у даному випадку судовий розгляд після заміни судді ОСОБА_33 , у відповідності до вимог ч. 1 ст. 319 КПК України, суд присяжних зобов`язаний був розпочати виключно спочатку.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до переконливого висновку, що вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21 квітня 2017 року стосовно ОСОБА_8 ухвалено незаконним складом суду, а тому він підлягає безумовному скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції в іншому складі суду.

У зв`язку із скасуванням вироку суду з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального законодавства, колегія суддів не входить в обговорення питання доведеності чи недоведеності вини обвинуваченого, достовірності або недостовірності доказів, переваги одних доказів над іншими. Разом з тим, під час нового розгляду кримінального провадження, суду першої інстанції слід ретельно перевірити доводи, які викладені в апеляційних скаргах та дати їм належну правову оцінку.
При цьому, колегія суддів вважає за необхідне обвинуваченому ОСОБА_8 залишити попередній запобіжний захід у вигляді тримання його під вартою за для забезпечення виконання останнім його процесуальних обов`язків.
Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 409, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 - задовольнити частково, а вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21 квітня 2017 року стосовно ОСОБА_8 скасувати.

Призначити новий судовий розгляд кримінального провадження № 0000421 щодо ОСОБА_8 у Ленінському районному суді м. Кіровограда, в іншому складі суду.

Продовжити ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 01 грудня 2017 року.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .
Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2