Справа № 214/915/16-к
1-кп/214/68/18
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2018 року м. Кривий Ріг
Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
потерпілого ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі кримінальне провадження №0003474 щодо
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, працюючого на ПТО станції «Шмаково» складальником вагонів, раніше не судимого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_9 02.12.2015 приблизно о 20.00 годин, знаходячись на станції «Шмаково» в Саксаганському районі м. Кривого Рогу на ґрунті неприязних стосунків, маючи намір на спричинення тілесних ушкоджень, кулаком лівої руки наніс один удар в ділянку обличчя ОСОБА_8 , спричинивши тим самим останньому тілесні ушкодження у вигляді: крововиливу та забійної ранки слизової оболонки правої щоки, які згідно судово-медичної експертизи №2587 від 15.12.2015 за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі, що мають незначні скороминучі наслідки тривалістю не більше 6 днів.
Дії обвинуваченого ОСОБА_9 , які виразилися в умисному нанесенні легкого тілесного ушкодження, підлягають кваліфікації за ч. 1 ст. 125 КК України.
Судом враховані наступні докази на підтвердження встановлених обставин.
Так, допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України не визнав та пояснив, що цей конфлікт між ним та ОСОБА_8 триває вже тривалий час. Коли він був вдома, 02.12.2015, зранку, йому зателефонував знайомий з роботи і сказав про подряпину його автомобілі, який стояв припаркований на станції Шмакове вже протягом 8 місяців, так як він дуже рідко ним користувався. 02.12.2015 о 20 год. 20 хв. в робочий час ОСОБА_8 він прийшов на місце роботи до потерпілого з питанням, чи він подряпав його автомобіль, на що ОСОБА_8 відповів, що це не він. Тоді між ними зав`язалась словесна перепалка на підвищених тонах. ОСОБА_8 ображав його, махав перед ним руками та виражався нецензурною лайкою, доказуючи свою невинуватість. Захищаючись від різких рухів потерпілого, якими він хотів нанести удар ОСОБА_9 , останній, лівою долонею наніс удар в праву сторону обличчя ОСОБА_8 . Після удару потерпілий продовжив стояти на ногах. Навколо були свідки, які розборонили їх, тому всі розійшлися. ОСОБА_8 в той день відпрацював 12 годин робочого часу, а після цього поїхав на медобстеження. Свої дії ОСОБА_9 пояснив тим, що він захищався, тому застосував удар до ОСОБА_8 . Зауважив, що він правша, а удар потерпілому він наніс у праву щоку лівою рукою, тому удар був не сильним. Він не хотів навмисно бити ОСОБА_8 , прийшов щоб поговорити з ним.
Незважаючи на повне невизнання обвинуваченим ОСОБА_9 своєї вини, по справі існує сукупність допустимих та належних доказів, на підставі яких можна зробити переконливий висновок щодо доведеності вини обвинуваченого в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні.
Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_8 пояснив суду, що, коли він був на роботі, до нього підійшов обвинувачений та попросив вийти на вулицю. На вулиці крім ОСОБА_9 були ще його батько та брат. ОСОБА_9 підвищеним тоном повідомив, що йому стало відомо, що саме він наніс подряпини на його автомобіль. Так як він цього не робив, відповів, що інформація не вірна і він нічого відшкодовувати не буде. Тоді він отримав удар від обвинуваченого лівою рукою по правій щоці. В результаті удару у нього розбита щока, був синець. Інших ударів не було. Розійшлися. Про те, що сталося розповіли начальнику, який сказав викликати міліцію, так як події відбулися на робочому місці. Вранці поїхав до відділку поліції, де взяв направлення та поїхав до МСЕК.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснив суду, що працює на Придніпровській Укрзалізниці оглядачем вагонів. Бачив як 02.12.2015 ввечері перед входом до станції Шмаково ОСОБА_9 вдарив лівою рукою ОСОБА_8 в голову, в районі губ, після чого у нього з`явилася кров на губі з лівого боку. Навколо було багато людей, усі чули, що ОСОБА_9 вимагав у ОСОБА_8 20000 гривень за те, що він пошкрябав машину ОСОБА_9 . Разом з ним були батько ОСОБА_9 та його брат. Вони втрьох погрожували ОСОБА_8 , але вдарив ОСОБА_9 один раз. Після удару ОСОБА_8 залишився стояти, але їх розборонили і усі розійшлися.
Окрім показів обвинуваченого ОСОБА_9 , потерпіло ОСОБА_8 , свідка ОСОБА_10 , судом досліджено письмові докази по справі, якими також підтверджується винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, за встановлених судом обставин в межах обвинувачення, визнаного судом доведеним:
- висновком експерта №2587 від 15.12.2015 згідно якого у ОСОБА_8 виявлені тілесні ушкодження, локалізація яких була наступною: крововилив та забійні ранки слизової оболонки правої щоки. Виявлені у нього ушкодження кожне окремо відноситься до легких тілесних ушкоджень, як такі що мають незначні скороминучі наслідки тривалістю не більше 6-ти днів. Характер тілесних ушкоджень у потерпілого свідчить про те, що ушкодження у нього виникли від ударної дії тупого твердого предмету (предметів) з обмеженою контактуючою поверхнею, можливо внаслідок удару (ударів) кулаками, взутими ногами, або при ударі о тупий твердий предмет, який мав такі ж властивості. Потерпілому завдано не менш 1-го прикладення фізичної сили травмуючим предметом, який мав властивості тупого твердого предмету. Характер виявлених ушкоджень при первинному обстеженні, а саме ступінь їх загоєння (крововилив темно-червоного кольору, ранки слизової оболонки вкриті білою смагою), свідчить, що термін їх виникнення може відповідати 02.12.2015. Для встановлення об`єктивної відповідності можливості виникнення тілесних ушкоджень у потерпілого при падінні з височини власного зросту рекомендовано провести слідчий експеримент з участю судово-медичного експерта (Т. 2 а.с. 22-23);
- протоколом проведення слідчого експерименту від 25.01.2016 за участю потерпілого ОСОБА_8 , відповідно до якого останній повідомив, що 02.12.2015 він знаходився на робочому місці на станції «Шмаково» в м. Кривому Розі, приблизно о 20.00 год. до нього підійшов ОСОБА_9 , який працює складальником вагонів. Підійшовши до нього він попрохав його вийти разом з ним на вулицю. Він погодився та вийшов на вулицю, де побачив також батька ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та інші працівники його зміни стояли неподалік. ОСОБА_9 почав обвинувачувати його в тому, що він начебто пошкрябав йому автомобіль, хоча він у нього не працює. Він почав заперечувати та казати, що він не дряпав автомобіль, а також говорив, що не знає хто подряпав його автомобіль. Після чого ОСОБА_9 без попередження наніс йому один удар кулаком лівої руки по обличчю та влучив в щелепу з правого боку. Від удару він не падав і вони поспілкувалися ще декілька хвилин, та розійшлися. Після чого потерпілий ОСОБА_8 запропонував за допомогою манекену показати механізм спричинення йому тілесних ушкоджень. По запропонуванню ОСОБА_8 манекен був розташований приблизно на відстані 1 метру, після чого потерпілий ОСОБА_8 приставив кулак лівої руки до правої частини обличчя манекена (до правої щоки) пояснивши учасникам слідчої дії, що саме таким чином йому наніс удар ОСОБА_9 . Потерпілий ОСОБА_8 зазначив, що від удару він не падав. (Т. 2 а.с. 25-26).
- висновком експерта №129 від 26.01.2016, відповідно до якого з урахуванням локалізації і характеру у потерпілого ушкоджень, а саме: крововилива та забійні ранки слизової оболонки правої щоки, дані за травмуючий предмет, кількість прикладень фізичної сили можливо зробити підсумок, що механізм їх утворення не суперечить судово-медичним даним отриманим під час проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_12 , від 25.01.2016 (Т. 2 а.с. 29-30).
Зазначені письмові докази по справі зібрані відповідно до вимог кримінально процесуального закону, є допустимими та належними, та такими, що безпосередньо вказують на вчинення обвинуваченим ОСОБА_9 діяння, інкримінованого йому стороною обвинувачення, відповідають показанням обвинуваченого, потерпілого та свідка.
Наведені вище процесуальні документи в сукупності з показами потерпілого та свідка свідчать про неможливість формування штучних доказів, однобічність проведення досудового розслідування.
Суд критично відноситься до версії обвинуваченого щодо відсутності умислу на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, та що дані ушкодження отриманні останнім внаслідок падіння з висоти власного зросту, оскільки суд сприймає таку версію, як бажання обвинуваченого уникнути відповідальності за скоєний злочин.
Аналізуючи всі докази в їх сукупності, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому діяння повністю доведена, а саме.
Показами потерпілого ОСОБА_8 , свідка ОСОБА_10 , які підтверджують виникнення сварки 02.12.2015 між обвинуваченим та ОСОБА_8 на робочому місці потерпілого, а також нанесення обвинуваченим потерпілому ОСОБА_8 удару кулаком лівої руки в праву щоку.
Отже, покази потерпілого ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_10 узгоджуються між собою, підтверджують нанесення ОСОБА_9 одного удару потерпілому, після якого потерпілий залишився стояти на ногах, що виключає можливість отримання ним травми внаслідок падіння з висоти власного зросту.
Висновком експерта №2587 від 15.12.2015, який підтверджує наявність на правій щоці ОСОБА_8 легких тілесних ушкоджень та час їх нанесення, який співпадає з часом, зазначеним як обвинуваченим ОСОБА_9 так і потерпілим ОСОБА_8 .
Протоколом проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_8 від 25.01.2016, який підтверджує механізм нанесення обвинуваченим йому тілесних ушкоджень.
Висновком експерта № 129 від 26.01.2016, який підтверджує, що механізм утворення ушкоджень потерпілого не суперечить судово-медичним даним отриманим під час проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_12 від 25.01.2016.
Досліджені у судовому засіданні, відповідно до ст. 85, 94 КПК України, висновок експерта № 2587 від 15.12.2015, протокол проведення слідчого експерименту від 25.01.2016 за участю потерпілого ОСОБА_8 , висновок експерта №129 від 26.01.2016, є належними та допустимими доказами, які прямо підтверджують обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а саме, причетність ОСОБА_9 до заподіяння легких тілесних ушкоджень ОСОБА_8 .
Вказані обставини підтверджуються показами самого обвинуваченого ОСОБА_9 , наданими під час судового розгляду, що під час словесної перепалки з потерпілим він лівою долонею наніс удар в його праву сторону обличчя. Потерпілий стояв, не впав після удару. Відійшов в сторону, розійшлися. Причиною сварки слугувала пошкрябина на автомобілі обвинуваченого, якого даний факт обурив, та викликав прилив агресії, який виразився в нанесенні удару потерпілому. Зазначені обставини свідчать про наявність у обвинуваченого ОСОБА_9 прямого умислу на заподіяння легкого тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_8 .
Обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_9 згідно ст. ст. 66, 67 КК України, судом не встановлено.
Обвинувачений ОСОБА_9 по відношенню до інкримінованого йому кримінального правопорушення підпадає під дію ч. 1 ст. 19 КК України та є осудним (Т. 2 а.с. 32).
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суду необхідно враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Таким чином, вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , суд, враховуючи ступінь тяжкості скоєного злочину, особистість обвинуваченого, який за місцем мешкання характеризується негативно (Т.2 а.с.34), за місцем роботи характеризується з позитивної сторони (Т. 1 а.с. 45), раніше не судимий (Т. 2 а.с. 31), на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога під наглядом не перебуває (Т. 2 а.с. 32, 33).
Таким чином, суд, враховуючи вище викладені обставини у своїй сукупності вважає, що обвинуваченому ОСОБА_9 повинно бути призначено покарання у виді штрафу, оскільки наявні усі підстави вважати, що таке покарання буде достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
При цьому суд враховує, що на дату ухвалення вироку, закінчився строк давності для притягнення обвинуваченого ОСОБА_9 до кримінальної відповідальності. Так, вчинене обвинуваченим ОСОБА_9 кримінальне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 125 КК України, відноситься відповідно до ст. 12 КК України до категорії злочинів невеликої тяжкості та мало місце 02.12.2015.
Відповідно до ч. 5 ст. 74 КК України особа, також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.
Відповідно до п. 1) ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: два роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.
Відповідно до ст. 12 КК України 02.12.2015 обвинувачений ОСОБА_9 вчинив злочини невеликої тяжкості та на день ухвалення вироку 19.02.2018 минуло більш ніж два роки. Перебіг давності не зупинявся та не переривався. ОСОБА_9 не надав згоди на закриття кримінального провадження за такої підстави. Тому суд вважає можливим звільнити ОСОБА_9 від покарання у зв`язку із закінченням строків давності.
Потерпілим цивільного позову не заявлено, однак за ним зберігається право на звернення до суду за відшкодуванням матеріальної та моральної шкоди в порядку цивільного судочинства.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 74, 125 КК України, ст.ст.369-371, 373, 374, 376, 392, 393, 395 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_9 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Призначити ОСОБА_9 покарання за ч. 1 ст. 125 КК України у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що дорівнює 850 (вісімсот п`ятдесят ) гривень.

Звільнити засудженого ОСОБА_9 від покарання, призначеного даним вироком суду, на підставі ст. 12, п.1) ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Апеляційні скарги можуть бути подані протягом 30 днів з дня проголошення вироку до судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області через Саксаганський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.
Копія вироку після проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Суддя ОСОБА_1