Пр-ня по справі № 1кп/521/25/18
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2018 року м. Одеса
Малиновський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

потерпілої ОСОБА_4

обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6

захисників адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, маючого неповну вищу освіту, офіційно не працюючого, не офіційно працюючого реалізатором на ринку «7-й км.», не одруженого, спільно проживаючого з ОСОБА_9 , маючого малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючий та зареєстрований в АДРЕСА_1 , не маючий судимості в силу ст. 89 КК України, у скоєні злочинів передбачених ч. 2 ст. 186 КК України;

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Одеси, громадянина України, маючого неповну вищу освіту, працюючого комплектувальником бази ТОВ «Баядера Логістик», одруженого, проживаючий та зареєстрований в АДРЕСА_2 , не маючий судимості в силу ст. 89 КК України, у скоєні злочину передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

04.06.2015 року у період часу з 14 години 40 хвилин до 15 години 00 хвилин ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та невстановлена в ході слідства особа, перебуваючи на вул. Ад. Лазарєва у м. Одесі побачили потерпілу ОСОБА_4 та одразу визнали об`єктом злочинного посягання майно, що належить потерпілій, яке знаходилось при ній.

Діючи умисно, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та невстановлена в ході слідства особа домовились про спільне відкрите викрадення чужого майна, розподіливши між собою ролі, згідно яких ОСОБА_5 повинен був зірвати ланцюжок з шиї потерпілої ОСОБА_4 , а ОСОБА_6 разом з іншою невстановленою особою повинні залишатися біля ОСОБА_5 , спостерігаючи за навколишнім оточенням, щоб у випадку виникнення небезпеки чи появи сторонніх осіб попередити про це ОСОБА_5 , а у разі супротиву ОСОБА_4 , допомогти ОСОБА_5 залишити місце події разом із викраденим майном.

Реалізуючи свій умисел, 04.06.2015 року приблизно з 14 години 40 хвилин до 15 години 00 хвилин знаходячись біля будинку № 39 по вул. Ад. Лазарєва у м. Одесі порівнявшись з потерпілою ОСОБА_4 , діючи згідно розподілених ролей, ОСОБА_5 діючи умисно, з корисливих мотивів, відкрито, раптово для потерпілої шляхом ривка зірвав з шиї ОСОБА_4 золотий ланцюжок плетіння Бісмарк, вагою 30 грамів, вартістю 8500 гривень, з золотим кулоном у вигляді серця вагою 7 грамів, вартістю 1500 гривень. В цей час ОСОБА_6 діючи повторно (24.04.2015 року вироком Малиновського районного суду м. Одеси засуджений за ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України; згідно рішення суду звільнений від відбування покарання) та невстановлена в ході слідства особа, згідно розподілених ролей, перебували у безпосередній близькості від ОСОБА_5 та потерпілої ОСОБА_4 спостерігаючи за навколишнім оточенням, щоб у випадку виникнення небезпеки чи появи сторонніх осіб попередити про це ОСОБА_5 , а у разі супротиву з боку потерпілої допомогти ОСОБА_5 залишити місце події разом із викраденим майном.

Впевнившись що ОСОБА_5 заволодів майном потерпілої, ОСОБА_6 та невстановлена в ході слідства особа разом з ОСОБА_5 залишили місце скоєння злочину, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

Крім того, ОСОБА_5 діючи повторно, 30.07.2015 року приблизно о 13 годині 00 хвилин, знаходячись на розі вулиць Миколи Аркаса (на час вчинення злочину вулиця Обнорського) та Горизонтальній у м. Одесі, визнавши об`єктом свого злочинного посягання майно потерпілої ОСОБА_10 , яка рухалась по вулиці на зустріч обвинуваченому.

Діючи умисно, з корисливою метою підійшов до ОСОБА_10 та шляхом ривка, відкрито заволодів ланцюжком та хрестиком із золота, завдавши потерпілій ОСОБА_10 майнову шкоду на загальну суму 10 000 гривень. Після вчиненого злочину ОСОБА_5 з місця вчинення злочину зник.

Обвинувачений ОСОБА_5 свою вину за епізодом злочинних дій у відношенні потерпілої ОСОБА_10 визнав повністю і показав, що 30.07.2015 року він знаходився на розі вулиць Обнорського та Горизонтальній у м. Одесі де побачив раніше незнайому потерпілу ОСОБА_10 на шиї якої побачив ланцюжок із золота. Коли він зрівнявся з нею одразу ж зірвав ланцюжок із золота з шиї потерпілої і почав тікати. Потерпіла почала його переслідувати та разом з раніше невстановленим чоловіком затримала його біля школи. В подальшому він був затриманий співробітниками поліції.

Допитаний за епізодом дій у відношенні потерпілої ОСОБА_4 , обвинувачений ОСОБА_5 показав, що у день, час та місці, що зазначені в обвинувачені він спільно з ОСОБА_6 та раніше малознайомим хлопцем на ім`я ОСОБА_11 прогулювались по вулицям міста Одеси. Спонтанно побачивши раніше незнайому йому потерпілу ОСОБА_4 на якій побачив ланцюжок із золота, він вирішив для себе здійснити на неї напад та заволодіти вказаним ланцюжком. Одразу ж коли потерпіла знаходилась поряд з ним, він зірвав з неї ланцюжок та почав убігати. Потерпіла почала кричати про допомогу. Через декілька хвилин його було затримано раніше незнайомими громадянами. Також був затриманий ОСОБА_6 . Про свої наміри скоїти злочин він ОСОБА_6 та хлопцю на ім`я ОСОБА_11 нічого не казав. Попередньо про вчинення вказаного злочину він з ними не домовлявся. Коли почав бігти з викраденим майном, він не бачив що робили ОСОБА_6 та хлопець на ім`я ОСОБА_11 . Також не бачив куди вони бігли. Раніше потерпілу не знав і вважає, що підстав у неї його обмовляти не має. Чому вона надала викривальні покази, щодо вчинення злочину у відношенні неї групою осіб він не знає. З ОСОБА_6 підтримує нормальні товариські відносини, підстав обмовляти його не має. Хлопця на ім`я ОСОБА_11 знає не тривалий час. Після скоєного злочину більше його не бачив. В теперішній час ОСОБА_5 у скоєному розкаюється, обіцяє нових злочинів не вчиняти, просить суд суворо його не наказувати.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 показав, що у день, час та місці, що зазначені в обвинувачені він спільно з ОСОБА_5 та раніше малознайомим хлопцем на ім`я ОСОБА_11 прогулювались по вулицям міста Одеси. Вийшовши на вулицю Лазарєва йому на мобільний телефон поступив дзвінок від його подруги ОСОБА_12 . З метою спілкування по телефону без зайвих осіб, він пройшов на декілька метрів уперед від ОСОБА_5 та ОСОБА_11 . Приблизно через декілька хвилин, він відчув удар у плече ОСОБА_5 та його окрик про необхідність бігти уперед. Він одразу ж почав бігти, при цьому ще деякий час продовжував розмову з дівчиною. Коли почав бігти жодних криків потерпілої не чув та назад не озирався. Через деякий час він побачив неподалік транспортний засіб червоного кольору, який зупинився та з якого вийшли раніше невідомі йому чоловіки, які спільно з іншими громадянами здійснили затримання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Під час спілкування з ними, він зрозумів, що вони вимагали у ОСОБА_5 повернути ланцюжок із золота, який був викрадений у потерпілої ОСОБА_4 . До обставин вчиненого злочину обвинуваченим ОСОБА_5 він не має жодного відношення. Заздалегідь про вчинення вказаного злочину він з ОСОБА_5 та хлопцем на ім`я ОСОБА_11 не домовлявся. Вважає себе не винним. Під час досудового розслідування надавав аналогічні покази слідчому. З ОСОБА_5 підтримує нормальні товариські стосунки. Потерпілу ОСОБА_4 до вказаних подій не знав. З ОСОБА_11 знайомий дуже поверхнево. Вважає, що підстав обмовляти його потерпілою та обвинуваченим ОСОБА_5 не має.

За епізодом злочинних дій у відношенні потерпілої ОСОБА_10 , окрім повного визнання своєї вини, винність обвинуваченого ОСОБА_5 в інкримінованому йому злочині повністю доказана і підтверджується зібраними в порядку ст. ст. 84-86, 91-93 КПК України доказами, дослідження яких відповідно до ст. 349 КПК України за згодою учасників судового розгляду судом визнано недоцільним щодо тих обставин, які ніким не оскаржуються і обмежено допитом обвинуваченого та дослідженням доказів обставин, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого та обтяжують чи пом`якшують покарання. При цьому судом з`ясовано правильність розуміння обвинуваченим обставин щодо недоцільності дослідження доказів, добровільність його позиції, та роз`яснено вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За епізодом злочинних дій у відношенні потерпілої ОСОБА_4 у скоєні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, незважаючи на повне не визнання своєї вини обвинуваченими ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , їх винність повністю доказана і підтверджується зібраними по кримінальному провадженню в порядку ст. ст. 84-86, 91-93 КПК України доказами.

Показами потерпілої ОСОБА_4 , яка будучи допитана в судовому засіданні показала, що у четвер 04.06.2015 року приблизно о 15 годині вона рухалась по вул. Лазарєва до дому. По дорозі на зустріч їй рухались троє, раніше незнайомих хлопця. Порівнявшись з нею, один з них, як вона дізналась в подальшому ОСОБА_5 різко схопив її за ланцюжок із кулоном із золота, які знаходились на шиї та зірвав їх. Одразу ж всі троє хлопців почали втікати з місця злочину. ОСОБА_4 почала кричати про допомогу. На її крики, до неї на автомобілі під`їхала незнайома жінка, яка запропонувала їй допомогти наздогнати грабіжників. На автомобілі вони почали переслідувати незнайомих хлопців, які побачивши її насміхались над нею та продовжували втікати. В подальшому раніше незнайомий їй чоловік допоміг затримати двох із нападників, як в подальшому вона дізналась ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Під час перехресного допиту та на додаткові питання сторін, потерпіла показала, що будь-якого насилля до неї зі сторони ОСОБА_5 застосовано не було. ОСОБА_6 під час вчинення злочину знаходився безпосередньо поряд та спостерігав за грабежом, а потім спільно з ОСОБА_5 та іншою невстановленою особою втік з місця злочину. Слідчий після затримання вказаних осіб, на наступний день повернув викрадений у неї ланцюжок з кулоном із золота. В теперішній час вона жодних претензій до обвинувачених не має, цивільний позов подавати не буде. Покарання просить призначити обвинуваченим на розсуд суду.

Після оголошення показань потерпілої ОСОБА_4 в порядку ст. 96 КПК України, даних на досудовому слідстві, для з`ясування їх достовірності, потерпіла показала, що на момент її допиту слідчим обставини злочину безумовно пам`ятала краще і тому фразу ОСОБА_5 після злочину, про знаходження у нього в руках ланцюжка та необхідності втечі з місця події вона підтверджує.

Показами свідка ОСОБА_13 яка будучи допитана в судовому засіданні показала, що є матір`ю обвинуваченого ОСОБА_5 . Очевидцем подій вона не була. У день події, їй по телефону повідомили, що її сина затримали на вулиці за скоєння відкритого викрадення майна. Вона прибула на місце події, де побачила, що її сина вже затримали співробітники поліції. Дізнавшись від ОСОБА_5 про відсутність у нього ланцюжка із золота, вона самостійно вирішила обстежити місце злочину. В той же день вона обстежувала ОСОБА_14 площу (паркова зону) на протязі 1,5 2 годин та знайшла ланцюжок із золота, який передала співробітникам поліції.

Крім того, вина ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , повністю підтверджується письмовими доказами наявними в матеріалах кримінального провадження і які судом дослідженні в порядку ст. 358 КПК України.

Протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 04.06.2015 року, відповідно до якого слідчий СВ Малиновського РВ прийняв усну заяву від гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , про скоєний злочин. З заяви вбачається, що ОСОБА_4 просить прийняти заходи до невідомих осіб, які 04.06.2015 року приблизно о 15 годині 00 хвилин по вул. Лазарева, відкрито заволоділи золотим ланцюжком з кулоном. Сума завданої шкоди складає 10 000 гривень.

Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 04.06.2015 року, відповідно до якого слідчий СВ Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області у період часу з 18 години 20 хвилин до 18 години 40 хвилин за участю понятих пред`явив потерпілій ОСОБА_4 фотознімки чотирьох осіб чоловічої статі, які не мають суттєвих відмінностей у зовнішності та обличчі. Серед пред`явлених осіб на фотознімках, потерпіла впізнала хлопця на фотознімку під № 2 ( ОСОБА_5 ), який 04.06.2015 року приблизно о 15 годині 00 хвилин на вул. Лазарєва в м. Одесі зірвав з її шиї ланцюжок із золота та втік, разом з двома хлопцями, але потерпіла їх наздогнала та невідомі люди допомогли їх затримати. Впізнала вказану особу за обличчям, волоссям.

Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 04.06.2015 року, відповідно до якого слідчий СВ Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області у період часу з 18 години 00 хвилин до 18 години 15 хвилин за участю понятих пред`явив потерпілій ОСОБА_4 фотознімки чотирьох осіб чоловічої статі, які не мають суттєвих відмінностей у зовнішності та обличчі. Серед пред`явлених осіб на фотознімках, потерпіла впізнала хлопця на фотознімку під № 1 ( ОСОБА_6 ), який знаходився 04.06.2015 року приблизно о 15 годині 00 хвилин на вул. Лазарєва в м. Одесі разом ще з двома раніше невідомими хлопцями та один з яких зірвав з її шиї ланцюжок із золота. Потім вони всі разом втекли, але потерпіла їх наздогнала та невідомі люди допомогли їх затримати. Впізнала вказану особу за обличчям, волоссям.

Заявою про добровільну видачу гр. ОСОБА_13 слідчому Малиновського РВ ланцюжка та кулону з металу жовтого кольору; розмір ланцюжка - 50 см. Вказані прикраси вона знайшла на Олексіївській площі в м. Одесі (у парку).

Протоколом пред`явлення речей для впізнання від 05.06.2015 року та фототаблиці до протоколу, відповідно до якого слідчий СВ Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області у період часу з 12 години 00 хвилин до 12 години 10 хвилин за участю понятих пред`явив потерпілій ОСОБА_4 ланцюжки із золота, які не мають суттєвих відмінностей. Серед пред`явлених ланцюжків, потерпіла впізнала ланцюжок із золота з підвіскою у вигляді серця під № 1, який належить їй та який у неї було відкрито викрадено 04.06.2015 року приблизно о 15 годині 00 хвилин на вул. Лазарєва в м. Одесі. Впізнала за сплетінням, довжиною, формою та розмірами.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_5 за сукупністю вчинених злочинів за ч. 2 ст. 186 КК України за кваліфікуючими ознаками: відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений за попередньою змовою групою осіб; вчинений повторно.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 суд кваліфікує за ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 186 КК України за кваліфікуючими ознаками: пособництво у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчинений за попередньою змовою групою осіб.

Вирішуючи питання, щодо направлення умислу обвинуваченого ОСОБА_6 суд враховує у сукупності всі обставини скоєного злочину. Суд вважає, що ОСОБА_6 приймаючи участь у злочині за суб`єктивним та об`єктивним відношенням вчинив дії, які тільки сприяли вчиненню злочину. У суб`єктивному відношенні він самостійно не замишляв злочинного наміру, а тільки своїми діями та порадами (згодою) зміцнив вже сформовану рішучість на вчинення злочину. В об`єктивному відношенні він сам особисто не відтворював самого фізичного складу злочину, а тільки другорядними побічними діями, які очевидно були обговорені попередньо до вчиненого злочину, полегшив його вчинення, а саме спостерігав за навколишнім оточенням, щоб у випадку виникнення небезпеки чи появи сторонніх осіб попередити про це ОСОБА_5 , а у разі супротиву потерпілої, допомогти ОСОБА_5 залишити місце події разом із викраденим майном.

Даючи оцінку доводам сторони захисту про не вчинення злочину обвинуваченим ОСОБА_6 та участь у вчиненні злочину у відношенні потерпілої ОСОБА_4 лише одного ОСОБА_5 , який заздалегідь не з ким не домовлявся про вчинення злочину, судом встановлені наступні фактичні обставини.

Так, оцінюючи покази потерпілої ОСОБА_4 судом встановлено, що вказані покази можливо не є ґрунтовними та такими, що описують детально і схематично обставини подій, що відбулись з потерпілою під час вчинення злочину щодо неї. Разом з тим, однією з причин неточності показань є ослаблення пам`яті. Події злочину мали місце у червні 2015 року, натомість покази судом отримані від потерпілої у серпні 2017 року. Потерпіла даючи покази через два роки після події злочину має право на певні помилки та неточності у передачі своїх спогадів про обставини неправомірних дій щодо себе. Певні неточності ще не доводять бажання особи приховати істину, а не повнота викладу фактів ще не вказують на недостовірність цих фактів. Поведінка потерпілої під час допиту, її стриманість, впевненість у викладу подій які відбулись до, під час та після скоєння злочину, на думку суду свідчать про щирість та правдивість наданих показів, які не є заздалегідь продуманими. Обставини потерпілою викладались досить сумлінно та без перебільшень. Описуючи дії обвинувачених, потерпіла впевнено показала, що зірвав з шиї ланцюжок із золота саме ОСОБА_5 , при цьому ОСОБА_6 та невстановлена особа знаходились поряд і спостерігали за діями ОСОБА_5 . Потерпіла також впевнено показала на спільність дій обвинувачених, після скоєння злочину. Так обвинувачені одразу після зриву ланцюжка разом почали тікати з місця події, через декілька метрів зупинились, щось обговорювали та дивлячись на неї зухвало посміхалися.

Суд також оцінює покази потерпілої за їх внутрішнім достоїнством. Оскільки покази надані невимушено, без стороннього тиску, викладені потерпілою зі своїми особливостями та повністю підтверджуються обставинами встановленими під час судового розгляду і співвідноситься з іншими доказами по провадженню, суд вважає за необхідне визнати їх достовірними. Не останню роль під час визнання показів потерпілої достовірними, відігравала їх мета, оскільки у випадку їх недостовірності, тобто неправдивості, їх єдина мета бажання обмови у злочині. Вказана мета може бути пояснена лише страшною ненавистю або іншими неприязними відношеннями між ними. Однак потерпіла до події злочинів обвинувачених не знала, що і підтверджують самі обвинувачені. Пояснити об`єктивні причини, які могли бути підставою для обмови у тяжкому злочині обвинувачених, та яку потерпіла у такому випадку переслідувала мету, захисники та обвинувачені в судовому засіданні не змогли.

Таким чином, підстав ставити під сумнів покази потерпілої ОСОБА_4 у суду не має.

Даючи оцінку доводам сторони захисту щодо визнання показів потерпілої ОСОБА_4 недопустимими доказами, суд вважає, що підстав для такої санкції не має, оскільки покази потерпілою надані безпосередньо в судовому засіданні без будь-яких порушень вимог КПК України.

Даючи аналіз показам обвинуваченого ОСОБА_6 щодо не скоєння злочину у вигляді відкритого викрадення майна потерпілої ОСОБА_4 , відсутність у нього уваги за місцем події та за діями ОСОБА_5 , а також втечу з місця події тільки у зв`язку з переслідуванням їх раніше невідомими людьми, а не в зв`язку з вчиненим злочином, суд вважає, що вказані доводи обвинуваченого є виключно способом захисту від пред`явленого обвинувачення, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Суд вважає, що сторона захисту під час оцінки доказів і виступі у судових дебатах, дещо перебільшує значення показів обвинувачених.

На думку суду вказані покази не є небезсторонніми, а викладені ним обставини є неправдивими та такими, що не заслуговують на довіру. Так покази обвинувачених в судовому засіданні безпосередньо в частині обставин події злочину надані дуже в стислому вигляді. Обставини спільного руху по вулиці, спілкування між собою обвинувачених до події злочину, дії кожного з учасників події викладені поверхнево та неповно, без деталізації своїх дій та дій ОСОБА_5 і невстановленої особи. Пояснення щодо розмови з дівчиною по телефону, під час вчинення злочину на думку суду є непереконливими, в тому числі і у зв`язку з тим, що факт розмови обвинуваченим був повідомлений лише як незначна подія, яка відбулась саме під час скоєння злочину.

Безумовно, обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, покладається на прокурора. В судовому засіданні прокурором безсумнівно доведено, що відкрите викрадення майна потерпілої ОСОБА_4 було здійснено безпосередньо ОСОБА_5 за попередньою змовою з ОСОБА_6 та невстановленою особою. Потерпіла в судовому засіданні спростувала факт розмови ОСОБА_6 по телефону в момент скоєння злочину. Тобто у даному випадку, суд вважає, що саме сторона захисту повинна довести поза розумним сумнівом, що факт розмови дійсно мав місце.

Відверте і задовільне пояснення обставин, причин підозри, завжди сильно діють на користь обвинуваченого, викликають в ньому довіру, якщо навіть в істині його показів і важко переконатися. Однак, в судовому засіданні, сторона захисту та обвинувачений ОСОБА_6 не змогли поза розумним сумнівом повідомити суду про обставини, які підтверджують версію обвинуваченого. Покази його були не тільки не відвертими та не щирими, однак і не точними, щодо деталей розмови по телефону та деталей дій кожного учасника події.

Суд вважає, що покази надані обома обвинуваченими є неймовірними та такими, що не відповідають фактичним обставинам, які встановлені судом, оскільки важко розумно пояснити дії ОСОБА_5 , який рухаючись спільно у компанії товаришів, раптово, несподівано для всіх вирішує самостійно вчинити відкрите викрадення чужого майна, для чого відійшовши уперед від компанії не більше ніж на один метр відкрито викрадає, шляхом ривка з шиї потерпілої ланцюжок. При цьому суд враховує, що обвинувачені не надають розумного та об`єктивного пояснення факту, втечі з місця події разом, обговорення спільно факту події на очах у потерпілої та знову втечу вже від переслідування. Тобто у даному випадку, факт володіння викраденим майном одразу ж після скоєного злочину є важливим доказом скоєння вказаного відкритого викрадення чужого майна. Самі властивості діяння безсумнівно вказують на злочинний намір обох обвинувачених і не допускають двох тлумачень.

Даючи оцінку доводам сторони захисту, суд вважає за необхідне зазначити, що відсутність підпису процесуального керівника в повідомлені про зміну раніше повідомленої підозри ОСОБА_6 не було предметом розгляду суду під час судового розгляду. Суд не досліджував вказаний процесуальний документ, не посилались на нього і сторони. Враховуючи викладені обставини, а також обґрунтованість досліджених доказів, суд вважає, що вказаний факт, якщо і мав місце, однак не впливає на доведеність вини обвинувачених.

При оцінці доказів, суд враховує рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федорченко та Лозенко проти України» остаточне від 20.12.2012 року Заява № 387/03. Відповідно до п. 53 Рішення, Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.
У даному провадженні, судом дослідженні всі наявні докази, які є достатньо вагомими, чіткими і узгодженими між собою, які свідчать про неспростовні презумпції щодо досліджених фактів, які викривають у вчиненому злочині саме обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Суд вважає, що доводи сторони захисту про врахування якості отриманих доказів, відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Вєренцов проти України» від 11.04.2013 року Заява № 20372/11, не відносять до вказаного провадження, оскільки суд обґрунтовує свої висновки доказами, які досліджені безпосередньо в судовому засіданні. Пункт 86 вказаного Рішення ЄСПЛ, який описує порушення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стосується письмових доказів, які надані суду співробітниками міліції, тобто отримані не безпосередньо судом в змагальній процедурі під час судового розгляду за участю сторін кримінального провадження.

Що стосується доктрини «плодів отруєного дерева» та посилання адвоката на відповідні рішення ЄСПЛ, суд вважає, що у вказаному провадженні похідних доказів, які б були отримані від недопустимих доказів досліджено не було, а тому посилання на зазначені рішення ЄСПЛ є помилковим.

За місцем проживання обвинувачений ОСОБА_5 характеризується позитивно. У побуті ввічливий і охайний. З сусідами підтримує доброзичливі відносини. Приймає участь у заходах по утриманню та обслуговуванню будинку та прибудинкової території.

Обвинувачений ОСОБА_6 за місцем проживання характеризується позитивно. Живе з матір`ю. відносини з родиною довірчі, доброзичливі. З сусідами добрий, привітний, ввічливий.

За місцем роботи в ТОВ «Баядера Логістік» ОСОБА_6 характеризується також позитивно. За час роботи проявив себе як працелюбний і відповідальний співробітник. Працьовитий, має високу працездатність, всіляко підтримує роботу компанії в складні моменти. Володіє хорошими діловими навичками.

При визначені виду та міри покарання обвинуваченим, суд враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, винних осіб, їх вік та соціальне положення, характер, мотиви та обставини вчинених злочинів, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставин які пом`якшують покарання обвинувачених судом під час судового розгляду не встановлено. Суд не визнає як обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_5 щире каяття, оскільки фактично, обвинувачений свою визнав лише частково та в судовому засіданні не довів своєю поведінкою та висловлюваннями, що його суб`єктивне ставлення до вчинку виражено у негативно забарвленому почутті, що поєднує в собі співчуття з приводу свого вчинку і почуття провини за його наслідки.

Обставин, що обтяжують покарання обвинувачених також не встановлено.

Призначаючи покарання обвинуваченим та встановлюючи ступінь їх вини у вказаних злочинах, суд дає оцінку не окремому вчинку обвинувачених, а і їх особистості, наскільки вона проявилась у злочинних діях, наскільки вони мають нахили до скоєння правопорушень. Відомості про поведінку обвинувачених до скоєння злочинів, їх зв`язках та способі життя, дають можливість суду призначити покарання достатнє та необхідне для винної особи.

Даючи оцінку особистості обвинуваченого ОСОБА_5 , судом встановлено, що він має неповну вищу освіту, хоча не офіційно, однак працює реалізатором на ринку «7-й км.», намагається забезпечувати таким чином свою сім`ю, спільно проживає з ОСОБА_9 , має дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 . Раніше судимих в сім`ї не має. На обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебував. Не має судимості в силу ст. 89 КК України.
Даючи оцінку особистості обвинуваченого ОСОБА_6 , судом встановлено, що він має неповну вищу освіту, працює комплектувальником на базі ТОВ «Баядера Логістик», одружений, дітей не має. Раніше судимих в сім`ї не має. На обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебував. Не має судимості в силу ст. 89 КК України.
Таким чином бідність, не вихованість, а також небажання змінити своє ставлення до особистого життя, на думку суду привели обох обвинувачених до скоєння тяжкого злочину.

Враховуючи відсутність обставин які пом`якшують та обтяжують покарання, а також враховуючи думки потерпілих, які не бажають суворого покарання обом обвинуваченим та відповідно просять не позбавляти їх свободи, суд вважає, що необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_5 і ОСОБА_6 та попередження нових злочинів, повинно бути призначено покарання у межах, встановлених у санкції статей, зв`язане з позбавленням волі.

Разом з тим, враховуючи встановлені обставини, відповідно до ст. 75 КК України, суд приймає рішення про звільнення обвинувачених від відбування покарання з випробуванням, оскільки вважає, що їх виправлення можливо без відбуття покарання у вигляді позбавлення волі.

Призначення вказаного покарання, буде відповідати загальним засадам кримінального провадження, тяжкості скоєних злочинів, їх обставинам, особам обвинувачених, а також не тільки меті покарання передбаченого ст. 50 КК України, а й меті правосуддя, невід`ємною частиною якого є справедливість та верховенство права.

При ухвалені вироку у відношенні ОСОБА_6 , суд не застосовує положення ст. 71 КК України, оскільки відповідно до ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 19.01.2017 року останній звільнений від відбування покарання у вигляді позбавлення волі призначеного вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 24.06.2015 року. Ухвала оскаржена не була і відповідно набрала законної сили.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 370, 373, 374-376 КПК України,

СУД, -
У Х В А Л И В:
Визнати ОСОБА_5 , винним у скоєні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Відповідно до ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням строком на 2 (два) роки, поклавши на ОСОБА_5 обов`язки, передбачені п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України:

-періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Визнати ОСОБА_6 , винним у скоєні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

Відповідно до ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням строком на 2 (два) роки, поклавши на ОСОБА_6 обов`язки, передбачені п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України:

-періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Початок строку відбування покарання обвинуваченим з іспитовим строком обчислювати з моменту проголошення вироку суду.

Запобіжний захід ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили не обирати.

Зарахувати обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до строку покарання, строк попереднього ув`язнення, а саме знаходження під вартою під час досудового розслідування з 04.06.2015 року по 05.06.2015 року.

Речові докази по кримінальному провадженні: 1)ланцюжок із золота плетіння «Бісмарк» вагою 30 грам, з кулоном із золота у вигляді серця, вагою 7 грам залишити у потерпілої ОСОБА_4 ; 2)ланцюжок із золота залишити у потерпілої ОСОБА_10 .

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на вирок суду, може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення, через суд, який ухвалив вирок. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору та не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

С У Д Д Я: ОСОБА_1