Провадження №11-кп/772/1157/2017
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 вересня 2017 року м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

адвоката ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 25 липня 2017 року, якою відмовлено в задоволенні подання начальника Вінницької ВК (№ 86) ОСОБА_9 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и в:
Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 26.12.2014 року ОСОБА_8 засуджений за ч. 3 ст. 185, 71 КК України до 6 років 2 днів позбавлення волі.

Покарання засуджений ОСОБА_8 відбуває у Вінницькій ВК (№ 86). Начальник колонії звернувся до місцевого суду з поданням про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання, мотивуючи тим, що останній відбув 2/3 строку покарання.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 25 липня 2017 року у задоволенні подання відмовлено, оскільки суду не надано доказів того, що засуджений ОСОБА_8 своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
Засуджений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нове рішення щодо його умовно-дострокового звільнення. Вказує, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та нормам кримінального виконавчого закону. Зазначає, що протягом останнього року на добровільних засадах працює днювальним.
Заслухавши доповідь судді, виступ адвоката ОСОБА_7 на підтримку апеляційної скарги свого підзахисного засудженого ОСОБА_8 , прокурора ОСОБА_6 , який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження та дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення її без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливо лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 засуджений 26 грудня 2014 року Вінницьким міським судом Вінницької області за ч. 3 ст. 185, 71 КК України до 6 років 2 днів позбавлення волі. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 11 лютого 2016 року ОСОБА_8 зараховано в строк відбутого покарання термін попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
На даний час ОСОБА_8 відбуває покарання у Вінницькій ВК (№ 86). Відбув 2/3 строку покарання.
Судом першої інстанції було досліджено матеріали особової справи засудженого ОСОБА_8 , згідно якої останній раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, в тому числі за вчинення умисних корисливих злочинів, однак, знову скоїв новий злочин в період непогашеної судимості та іспитового строку. Наведене свідчить про значну суспільну небезпеку ОСОБА_8 та схильність останнього до скоєння злочинів.
З довідки головного бухгалтера вбачається, що ОСОБА_8 за час відбування покарання працював лише частину 2015 року, а з 2016 року по даний час на особовий рахунок засудженого зарахувань не було. За період відбування покарання ОСОБА_8 два рази заохочувався за сумлінну поведінку та ставлення до праці та мав два дисциплінарні стягнення.
Крім того, комісією установи при вирішенні питань про переведення засудженого ОСОБА_8 до дільниці соціальної реабілітації 5 квітня 2016 року та про заміну йому невідбутої частини покарання більш м`яким 7 червня 2016 року було зроблено висновок про те, що засуджений ОСОБА_8 не став на шлях виправлення.
При вирішенні питання про застосування щодо особи умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, вирішальним фактором є не лише факт відбування ним встановленої частини покарання, а виправлення засудженого.

Поведінка останнього свідчить про те, що він не зробив для себе належних висновків та призначене покарання на даний момент не досягло своєї мети виправлення засудженого.

Зваживши на усі вищезазначені обставини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованоговисновку, що ОСОБА_8 своєю поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення, з чим погоджується і апеляційний суд, а тому не підлягає умовно-достроковому звільненню.

Доводи апелянта перевірені судом та оцінені в сукупності з матеріалами провадження та обґрунтовано відкинуті.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає ухвалу суду першої інстанції законною, належним чином обґрунтованою, підстав для її скасування не вбачає.

Керуючись ст. 405, 407 КПК України, суд

у х в а л и в:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 25 липня 2017 року, якою відмовлено в задоволенні подання начальника Вінницької ВК (№ 86) ОСОБА_9 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_8 без змін.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим з дня отримання копії судового рішення.

Судді: (підписи)
Згідно з оригіналом. Суддя: