Справа № 755/284/17
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"20" березня 2018 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

перекладача ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0016426 від 30.11.2016 року за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця республіки Грузія, громадянин Грузії, який має посвідку на постійне місце проживання в Україні, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 19.10.2016 року Святошинським районним судом міста Києва за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 186 КК України до штрафу 850 грн., штраф сплачений 21.10.2016 року.

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

в с т а н о в и в :
Судом визнано доведеним, що ОСОБА_5 30.11.2016 приблизно о 10:30 перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Бойченко,16, з метою повторного таємного розкрадання чужого майна та обернення його на свою користь підійшов до автомобіля «Газель», д.н.з. НОМЕР_1 .

Реалізуючи свої злочинні наміри ОСОБА_5 відчинив праві передні двері автомобіля «Газель», д.н.з. НОМЕР_1 , звідки таємно викрав майно, що належить ОСОБА_7 , а саме жіночу сумку чорного кольору, в якій знаходились гроші в сумі 5677 грн., а також телефон марки «Бравіс» вартістю 1500 грн., телефон марки «Самсунг» вартістю 400 грн., при цьому діставши жіночу сумочку чорного кольору поклав її собі за пазуху.

Після чого ОСОБА_5 з місця вчинення злочину спробував зникнути, проте, в цей час його злочинні дії були виявлені потерпілою ОСОБА_7 , яка побачивши момент вчинення злочину крикнула останньому « ОСОБА_8 » і наказала повернути викрадену сумку.

Надалі, ОСОБА_5 , усвідомлюючи, що його злочинні дії носять відкритий характер, ігноруючи вимогу потерпілої ОСОБА_7 повернути сумку, з метою розпорядження викраденим майном на свій розсуд, на зауваження не реагував, намагаючись втекти з місця злочину, побіг у напрямку будинку по вул. Миропільска, 3.

Після чого, в результаті переслідування біля будинку № 3 по

вул. Миропільська, в м. Києві був затриманий працівниками поліції.

Вказаних висновків суд дійшов з урахуванням пояснень обвинуваченого, який будучи допитаним в судовому засіданні свою вину у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, визнав повністю, дав покази, підтвердив обставини скоєння кримінального правопорушення, викладені в установочній частині вироку, зокрема в частині часу, місця та способу вчинення, щиро розкаявся у вчиненому.

Крім повного визнання своєї вини у вчинені кримінального правопорушення просив суд визнати недоцільним дослідження доказів в частині обставин вчинення цього злочину, так як повністю погоджується з встановленими під час досудовим розслідуванням справи обставинами.

Покази обвинуваченого в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Положення ч. 3 ст. 349 КПК України, роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст обставин справи, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням письмових доказів щодо його особи.

За таких обставин, суд вважає доведеною вину ОСОБА_5 у тому, що він своїми умисними діями вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 186 КК України, а саме відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно.

Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначені обвинуваченому ОСОБА_5 виду та міри покарання, приймає до уваги характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, який, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, також, що з моменту вчинення кримінального правопорушення пройшов тривалий час, за цей період обвинувачений нового злочину не вчинив, що вказує на можливість його виправлення без ізоляції від суспільства, суд враховує інтереси суспільства та конкретні обставини кримінального провадження, відсутність завданої шкоди, у зв`язку з поверненням викраденого майна, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий 19.10.2016 року Святошинським районним судом міста Києва за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 186 КК України до 850 грн. штрафу, який сплачено 21.10.2016 року, не працює, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, суд також враховує те, що обвинувачений ОСОБА_5 постійно проживає на території України з 18.12.2012 року, спосіб його життя, має цивільну дружину, яка була присутня в судових засіданнях, що вказує на те, що обвинувачений має міцні соціальні зв`язки, думку прокурора, який вважав за можливе виправлення обвинуваченого без реального відбуття покарання.

Зокрема, про можливість належної соціалізації особи та допустиму репутацію обвинуваченого свідчить невстановленість судом наявності зв`язків з антигромадськими елементами, спосіб життя (невстановленість зловживання алкогольними напоями та інші), характер вчиненого кримінального правопорушення, поведінка під час та після вчинення кримінального правопорушення, відсутність за його результатами будь-яких непомірних наслідків для інтересів суспільства, які б безумовно превелювали над принципом поваги до свободи особистості і дали б змогу суду прийти до висновку про необхідність призначення більш суворого покарання.

Те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Пом`якшуючими покарання обставинами відносно обвинуваченого ОСОБА_5 суд визнає щире каяття в скоєному.

Обтяжуючих покарання обставин відносно обвинуваченого ОСОБА_5 судом не встановлено.

З урахуванням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_5 суд приходить до висновку про необхідність призначення йому міри покарання відповідно до вимог ст. 65 КК України щодо законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання", згідно з яким суди повинні призначати покарання менш суворе - особам, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, тощо, з метою перевиховання та виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових злочинів, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_5 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на певний строк та звільнити його від відбування призначеного основного покарання на підставі ст. 75 КК України, з покладанням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, обвинуваченому у вигляді застави, враховуючи вимоги ст.ст. 131-132, 177, 178 КПК України, та даних про його особу слід залишити без змін до набрання вироком законної сили.

На підставі ч. 11 ст. 182 КПК України, після набрання вироком законної сили заставу унесену за ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у сумі 55120 гривень повернути заставодавцю ОСОБА_9 (код платника НОМЕР_2 ).

Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному проваджені, згідно даних акту та реєстру відсутні.

Керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд

у х в а л и в :
ОСОБА_5 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 186 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

В силу ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з іспитовим строком на 2 (два) роки 6 (шість) місяців.

Згідно ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, у вигляді застави відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити без змін до набрання вироком законної сили.

На підставі ч. 11 ст. 182 КПК України, після набрання вироком законної сили заставу унесену за ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у сумі 55120 гривень повернути заставодавцю ОСОБА_9 (код платника НОМЕР_2 ).

Вирок може бути оскаржено протягом 30 днів з дня проголошення до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва.
Копію судового рішення негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору, іншим учасникам судового провадження та не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: