Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-сс/781/489/17 Головуючий у суді І-ї інстанції Бугайченко
Категорія 191 (84, 86-4) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_1
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15.11.2017 року. м.Кропивницький

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

із секретарем ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кропивницькому апеляційну скаргу прокурора на ухвалу слідчого судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04.10.2017 року, якою стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеса, громадянина України, з середньою освітою, директора ТОВ «Агро Гюбі+», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , перебуває в цивільному шлюбі, має на утриманні одну малолітню дитину, раніше не судимого
відмовлено у задоволенні клопотання про застосування запобіжний заходу у вигляді тримання під вартою
ВСТАНОВИЛА:
В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову ухвалу, застосувавши до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що у судді не було законних підстав для відмови в обранні щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Вказує, що судом не враховано те, що відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 191 КК України, внесено від 01.10.2017 до Єдиного реєстру досудових розслідувань, 02.10.2017 ОСОБА_7 затримано в порядку ст.208 КПК України, повідомлення про підозру ОСОБА_7 та його захиснику ОСОБА_6 вручено 03.10.2017 року. За вказаний проміжок часу зібрано достатні докази на початковому етапі досудового розслідування для пред`явлення підозри у вчиненні кримінального правопорушення. Зазначає, що метою застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є запобігання ризикам, передбаченим у п.2, п.3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме запобігання спробам знищити, сховати або спотворити документи, а саме документацію Державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№37)», яка має істотне доказове значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, а також запобігання спробам незаконно впливати на свідків у вказаному кримінальному провадженні, зокрема на працівників Державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№37)», які вже під час досудового розслідування відмовляються надавати покази через побоювання за себе та свою родину.

Органами досудового розслідування ОСОБА_7 підозрюється у тому, що він будучи директором ТОВ «АГРО ГЮБІ+», за попередньою змовою із заступником начальника установи з виробництва - директором Державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№37)» ОСОБА_8 у період з 01.09.2017 року по 26.09.2017 року незаконно привласнили 65 голів свиней, вартістю 460 036,00 грн., 12 голів великої рогатої худоби, вартістю 171 952,00 грн., 81 голову овець, вартістю 115 780,00 грн., коней вагою 1 824 кг, вартістю 164 160,00 грн., а всього на загальну суму 911928 грн., які належать Державному підприємству «Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№ 37)». З метою реалізації злочинного плану ОСОБА_8 та ОСОБА_7 вивезли тварин з ферми підприємства, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , не маючи на це відповідного дозволу Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України на їх реалізацію, який передбачений розділом 8 абзацу 13 статуту Державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№ 37)», та незаконно реалізували їх ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ТОВ «Прибуткова справа», ФОП ОСОБА_11 . Тим самим ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні привласнення та розтрати державного майна у особливо великих розмірах на загальну суму 911 928,00 грн.
Дії ОСОБА_7 органами досудового розслідування кваліфіковані за ч.5 ст.191 КК України.
Ухвалою слідчого судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04.10.2017 року у задоволенні клопотання слідчого про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовлено.
Рішення слідчого судді мотивовано тим, що підозра у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КПК України стосовно ОСОБА_7 є необґрунтованою, а клопотання прокурора не містить жодного посилання на матеріали, що підтверджують обґрунтованість висунутої підозри. Посилання прокурорів на протокол допиту свідка ОСОБА_12 , в якому останній показав, що ОСОБА_7 погрожував вирізати та продати всю худобу, не може бути визнаний слідчим суддею як єдиний та достатній доказ обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.
Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_13 , які заперечували проти її задоволення, перевіривши матеріали клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляція задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам вчинити інші дії, вичерпний перелік яких визначений даною нормою процесуального права.
У відповідності до ст. 29 Конституції України та ст.ст. 176, 177, 178 КПК України, право на свободу і особисту недоторканість є одним із найбільш значущих прав людини. Слід враховувати те, що обираючи запобіжний захід - тримання під вартою, обмежуються конституційні права і свободи особи, ще до визнання її винуватою у вчиненні злочину, а запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і найбільш суворим запобіжним заходом, застосовується лише тоді, коли є всі підстави вважати, що інші менш суворі запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків і належної поведінки останнього.
Крім того ч. 1 ст. 183 КПК України визначає, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Застосування запобіжного заходу з іншою метою не допускається.
При судовому розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд повинен врахувати вимоги п.п. 3,4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду, згідно з якими обмеження прав особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
При цьому, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.
Крім того, слід зазначити, що ст. 184 КПК України вимагає від сторони обвинувачення в клопотанні про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зазначити не лише наявні ризики, а також вказати обставини, на підставі яких слідчий, прокурор дійшов висновку що запобігти їм в змозі цей вид запобіжного заходу.
Так, згідно з матеріалами кримінального провадження №0000032 СВ Устинівського ВП Долинського ВП ГУНП в Кіровоградській області проводиться досудове розслідування обставин злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України за фактом привласнення та розтрати державного майна ДП «Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби».
За підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 191 КК України, 02.10.2017 о 13.55 год. в порядку ст. 208 КПК України затримано ОСОБА_7 , якому 03.10.2017 повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.
Згідно із визначенням Європейським судом з прав людини поняття, обґрунтована підозра, це добросовісне припущення про вчинення особою певного діяння, ґрунтується на об`єктивних відомостях, які можна перевірити у судовому розгляді та які спонукали б неупереджену та розумну людину вдатися до практичних дій, щоб з`ясувати, чи є така підозра обґрунтованою. Підозра, виходячи з постанови Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 24.11.2016р. №5-328кс16, є обґрунтованим припущенням про вчинення особою кримінального правопорушення.
Суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про не доведеність обґрунтованості підозри ОСОБА_7 в інкримінованому йому злочині. Оскільки, матеріали досудового розслідування не містять будь-яких об`єктивних відомостей які б свідчили про обґрунтованість висунутої ОСОБА_7 підозри у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст. 191 КК України.
Крім того, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно в ухвалі зазначив, що докази які містяться в матеріалах кримінального провадження та надані прокурором, не доводять добросовісність припущення про вчинення ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення в розумінні поняття «обґрунтована підозра» визначеному Європейським судом з прав людини.
Своє рішення щодо відмови в задоволенні клопотання слідчого, слідчий суддя належним чином мотивував, оцінив в сукупності всі обставини, які підлягали встановленню відповідно до вимог ст. 178 КПК України та прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні клопотання начальника Устинівського відділу Олександрійської місцевої прокуратури Кіровоградської області щодо обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Більш того, як вбачається з клопотання про застосування запобіжного заходу у вигля тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , слідчим не наведено виключних обставин і не надано доказів, які б давали підстави для тримання підозрюваного під вартою. Сама лише тяжкість кримінального правопорушення, у відповідності до практики Європейського суду з прав людини, не може бути підставою для запобіжного ув`язнення особи.
На переконання колегії суддів апеляційного суду, приймаючи рішення про відмову в задоволенні клопотання начальника Устинівського відділу Олександрійської місцевої прокуратури Кіровоградської області, а саме відмовляючи в обранні запобіжного заходу, як тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , слідчий суддя місцевого суду на підставі наданих матеріалів належним чином оцінив в сукупності всі обставини, зокрема вагомість наявних доказів про вчинення інкримінованого ОСОБА_7 злочину, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винним, дані про особу підозрюваного.
Враховуючи те, що ні слідчий в своєму клопотанні про обрання підозрюваному запобіжного заходу - тримання під вартою, ні прокурор в судовому засіданні районного та апеляційного суду під час розгляду клопотання слідчого, не довели доцільність обрання ОСОБА_7 лише запобіжного заходу - тримання під вартою, а також те, що жоден із більш м`яких, ніж тримання під вартою, запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України і що обставини, зазначені у ч.3 ст. 178 КПК України, виправдовують тримання підозрюваного під вартою, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що стороною обвинувачення не надано доказів, достатніх, щоб переконати суд у необхідності обрати ОСОБА_7 запобіжний захід саме у виді тримання під вартою.
Зважаючи на вимоги Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, зокрема позицію ЄСПЛ, викладену у рішеннях по справах «Калашников проти Росії», «Томазі проти Франції» та інших, сама по собі тяжкість злочину згідно повідомлення особі про підозру, не може бути підставою для обрання запобіжного заходу тримання під вартою.
Колегія суддів враховує, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання та реєстрації, позитивно характеризується за місцем проживання, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.
Крім того, колегія суддів враховує те, що ОСОБА_7 працює, мав постійне місце проживання, де проживав до затримання, тобто наміру ухилятися від слідства та суду у нього не було.
Будь-яких доказів того, що ОСОБА_7 буде перешкоджати здійсненню досудового розслідування стороною обвинувачення суду не надано.

Із врахуванням зазначеного вище, обставин справи, особи підозрюваного, що в матеріалах клопотанні відсутні будь-які докази того, що на теперішній час існують підтверджені відповідними доказами ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які виправдовують тримання особи під вартою підозрюваного, колегія суддів дійшла до переконливого висновку, що на час досудового розслідування підозрюваному ОСОБА_7 можливо не застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді законною і обґрунтованою, а відтак не вбачає підстав для її скасування, у зв`язку з чим, апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 183, 376, 407, 422 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04.10.2017 року, якою щодо ОСОБА_7 відмовлено у задоволені застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без зміни.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: (підписи)
Згідно з оригіналом:
суддя Апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_1