Справа № 465/1086/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/611/17 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2017 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові кримінальне провадження № 465/1086/17 про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

за ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 185 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

за апеляційною скаргою представника потерпілого ТзОВ «Технополіс» ОСОБА_9 на вирок Франківського районного суду м. Львова від 06 квітня 2017 року,

в с т а н о в и л а :
Вироком Франківського районного суду м. Львова від 06 квітня 2017 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 185 КК України та йому призначено покарання за ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України один рік позбавлення волі; за ч.2 ст. 185 КК України один рік шість місяців позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України ОСОБА_6 призначено покарання у вигляді одного року шести місяців позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від кримінальної відповідальності з випробуванням з іспитовим строком два роки. На підставі ст. 76 КК України на ОСОБА_6 покладено обов`язок періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію, повідомляти інспекцію про зміну місця праці та проживання.

ОСОБА_6 визнаний винним у тому, що він 16 лютого 2017 року, близько 17 год. маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, скориставшись тим, що його дії не були помічені іншими особами, перебуваючи в торговому залі магазину ТзОВ «Технополіс», який знаходиться за адресою м. Львів вул. Кн. Ольги, 106, таємно, шляхом вільного доступу з торгового прилавку даного магазину здійснив крадіжку цифрового ефірного приймача «ROMSAT T2100-» у чорному корпусі, котрий поклав у праву зовнішню кишеню куртки, в яку був одягнутий та направився на вихід, не оплативши за викрадений товар, чим заподіяв ТзОВ «Технополіс» матеріальної шкоди на суму 352 грн. 05 коп. Вийшовши з приміщення даного магазину з викраденим товаром направився додому.

Окрім цього, 16 лютого 2017 року близько 18 год. 45 хв., маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, скориставшись тим, що його дії не були помічені іншими особами, перебуваючи в торговому залі магазину ТзОВ «Технополіс», який знаходиться за адресою м. Львів вул. Кн. Ольги, 106, таємно, шляхом вільного доступу взяв з торгового прилавку даного магазину цифровий ефірний приймач «STRONG SRT 8204-» у чорному корпусі, вартістю 378 грн., котрий поклав у праву зовнішню кишеню куртки, у яку був одягнутий та направився у сторону виходу. ОСОБА_6 з вказаним товаром пройшов за межі кас та не оплатив за товар, однак свій злочинний умисел не довів до кінця з причин, що від нього не залежали, так як був помічений та затриманий працівниками вказаного магазину.

На вирок суду представник потерпілого ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги представник потерпілого покликається на те, що суд неправильно з`ясував обставини справи, невірно визначив вартість викраденого майна та призначив покарання, яке не відповідає особі обвинуваченого та тяжкості вчинених злочинів. В порушення вимог п.7 ч.2. ст. 410 КПК України суд не досліджував зібрані у справі докази на підставі ч.3 ст. 349 КПК України, однак з таким порядком дослідження доказів він не погоджувався. В порушення вимог п.1 ч.1 ст. 410 КПК України суд не дослідив всі обставини справи та не призначив експертизу для визначення вартості викраденого майна. Висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Висновки суду не підтверджуються доказами дослідженими під час судового розгляду, оскільки такі не досліджувалися та суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки. Судом не правильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, а саме застосовано закон, який не підлягає застосуванню, безпідставно застосувавши положення ст. 75 КК України. Призначене обвинуваченому покарання є несправедливим через його м`якість. Суд не взяв до уваги, що обвинувачений раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів проти власності, повторно, два рази за один день вчинив замах на крадіжку чужого майна, що свідчить про те, що він на шлях виправлення не став, продовжує злочинну діяльність, тому звільнення його від відбування покарання призведе до вчинення ним нових злочинів. За таких обставин обвинуваченому слід призначити покарання пов`язане з позбавленням волі.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора та захисника, які заперечили апеляційну скаргу, обговоривши наведені в апеляційних скаргах доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.

Доведеність вини та кваліфікація дій обвинуваченого в апеляційній скарзі не оспорюються.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України апеляційний суд переглядає вирок в межах апеляційної скарги.

Відповідно до положень ч.3 ст. 349 КПК України судом першої інстанції досліджувались докази лише в обсязі допиту самого обвинуваченого, оскільки фактичні обставини справи учасниками провадження не оспорювались.
Доводи апелянта про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність колегія суддів до уваги не бере як безпідставні.

Щодо апеляційної скарги представника потерпілого, у якій він ставить питання про скасування вироку суду у зв`язку із невідповідністю призначеного ОСОБА_6 покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого то колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення, виходячи з наступного.
При обранні покарання ОСОБА_6 суд першої інстанції вірно врахував обставини, передбачені ст. 65 КК України, в тому числі, обґрунтовано визнав пом`якшуючими покарання обставинами щире каяття, відсутність претензій у потерпілого, відсутність обтяжуючої покарання обставини.
За таких обставин, призначене обвинуваченому основне покарання у вигляді позбавлення волі відповідає вимогам закону.
З врахуванням наведених вище обставин, призначивши обвинуваченому основне покарання у вигляді позбавлення волі, суд обгрунтовано прийшов до висновку про можливість застосування положень ст. 75 КК України та звільнення ОСОБА_6 від його відбування з випробуванням, в умовах постійного контролю за його поведінкою на протязі встановленого судом іспитового строку у розмірі два роки.
З таким висновком погоджується і колегія суддів. Враховуючи, що ОСОБА_6 вчинив злочин середньої тяжкості, приймаючи до уваги встановлені судом першої інстанції обставини справи, в тому числі, наявність декількох пом`якшуючих покарання обставин та особу обвинуваченого, його відношення до скоєного, колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги представника потерпілого про відсутність правових підстав для застосування до ОСОБА_6 ст. 75 КК України.
Між тим, вирок суду підлягає зміні, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції призначивши ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 185, ст. 70 КК України у виді одного року шести місяців позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнивши ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на два роки, та на підставі ст. 76 КК України поклав на ОСОБА_6 обов`язок періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію, повідомляти інспекцію про зміну місця праці та проживання.

Відповідно до ч.1 ст. 76 КК України у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням суд покладає на засудженого такі обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Суд першої інстанції, звільняючи ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, вимог ч.1 ст. 76 КК України не дотримався, оскільки поклав на обвинуваченого ОСОБА_6 обов`язок - періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію, повідомляти інспекцію про зміну місця праці та проживання, однак не вірно вказав положення вказаної статті.

Таким чином суд першої інстанції, ухвалюючи обвинувальний вирок в частині застосування статті 76 КК України щодо ОСОБА_6 , неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, що відповідно до ст. ст. 409, 413 КПК України є підставою для зміни судового рішення.

З огляду на викладене вирок в частині застосування ст. 76 КК України щодо ОСОБА_6 слід змінити.

Апеляційні вимоги представника потерпілого щодо скасування вироку та призначення нового розгляду в суді першої інстанції до задоволення не підлягають, оскільки не грунтуються на вимогах закону.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 415 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо: 1) встановлено порушення, передбачені пунктами 2, 3, 4, 5, 6, 7 частини другої статті 412цього Кодексу; 2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які очевидно викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; 3) судове рішення ухвалено чи підписано не тим складом суду, який здійснював судовий розгляд.
Призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.
А тому підстав для скасування вироку немає.

За таких обставин колегія суддів вважає такі доводи апеляційної скарги представника потерпілого необґрунтованими.

З огляду на викладене колегія суддів визнає апеляційну скаргу представника потерпілого необґрунтованою, а тому приходить до висновку, що вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, й підстав для його скасування немає.
Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу представника потерпілого ТзОВ «Технополіс» ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Франківського районного суду м. Львова від 06 квітня 2017 року щодо ОСОБА_6 в частині накладення на ОСОБА_6 відповідно до ст. 76 КК України обов`язків змінити.

На підставі ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_6 такі обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

У решті вирок залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3