н/п 1-кс/640/9288/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" грудня 2017 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря - ОСОБА_2 ,
заявника - ОСОБА_3 ,
представника ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 ,
В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що зазначена постанова винесена без всебічного, повного і неупередженого з`ясування усіх обставин кримінального провадження, а тим обставинам, що були досліджені, слідчим не була надана належна правова оцінка, що, в свою чергу, потягнуло за собою прийняття незаконної постанови про закриття кримінального провадження. Вважає висновки слідчого невірними, оскільки розслідування справи було проведено без дотримання вимог ч.2 ст. 9 КПК України.
Заявник та її представник адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримали подану скаргу.
Слідчий ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечувала проти скарги, посилаючись на її необґрунтованість, а оскаржувана Постанова є законною, обґрунтованою та винесена з урахуванням усіх з`ясованих обставин кримінального провадження.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.
В мотивувальній частині оскаржуваної постанови слідчим зазначено, що орган досудового розслідування дійшов висновку про відсутність в діях медичних працівників медичного закладу складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 140 КК України, пославшись на висновки експертів № 418-КЕ/2-16 від 15.12.2016 р. та № 36-КЕ/2017 від 22.05.2017 р. Слідчий прийшов до висновку що на теперішній час у ході досудового розслідування проведені всі необхідні та достатні слідчі дії для з`ясування об`єктивної істини, потреба у проведенні інших слідчих дій відсутня. Мотивом прийняття цієї постанови є встановлена відсутність в діянні медичних працівників закладу складу кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 140 КК України, що обґрунтовується наявними в матеріалах кримінального провадження наведеними вище об`єктивними даними.
Слідчим суддею встановлено, що Постанова слідчого від 30.09.2017 р. про закриття кримінального провадження передчасна, фактично не мотивована та прийнята з порушенням чинного законодавства, при неповному з`ясуванні всіх обставин справи, а відтак такою, що підлягає скасуванню, виходячи з наступного.
Єдиною підставною для закриття кримінального провадження, слідчий вказує наявність висновків експертів № 418-КЕ/2-16 від 15.12.2016 р. та № 36-КЕ/2017 від 22.05.2017 р.
Проте, на думку суду, таке обґрунтування прийнятого слідчим процесуального рішення є передчасним та безпідставним.
Так, в ході досудового розслідування не було зібрано достатніх доказів, які б чітко вказували на лікаря, який надавав медичну допомогу потерпілій ОСОБА_4 о 05 год. 45 хвилин 19 червня 2016 року.
В матеріалах кримінального провадження міститься протокол допиту законного представника матері потерпілої ОСОБА_3 , згідно якого, зазначену допомогу надавала лікар ОСОБА_7 . Проте в матеріалах кримінального провадження містяться документи, що вказують на відсутність лікаря ОСОБА_7 на чергуванні 19 червня 2016 року, а отже неможливість здійснення нею дій по відношенню до потерпілої. Зазначене витікає з:
- пояснювальної записки лікаря ОСОБА_7 (а.с. 90), в якій вона зазначає, що в усній формі домовилася з лікарем ОСОБА_8 про те, що остання, здійснить чергування замість неї 19 червня 2016 року. Така дія грубо суперечить п. 2.13 посадової інструкції ОСОБА_7 (а.с. 25). Отже, саме ОСОБА_8 в дійсності і надавала медичну допомогу потерпілій ОСОБА_4 ;
- наказу головного лікаря Харківської міської клінічної лікарні № 14 ОСОБА_9 «Про порушення трудової дисципліни ОСОБА_7 », згідно якого 19 червня 2016 року лікар ОСОБА_7 без дозволу та не поставив до відома завідуючого відділенням та адміністрацію лікарні не вийшла на чергування ПНП, попросила лікаря ОСОБА_8 замінити її на чергуванні (а.с. 89);
- пояснювальної записки лікаря ОСОБА_8 , в якій вона зазначає, зокрема, що з 08:30 18 червня 2016 року по 8:30 19 червня 2016 року вона здійснювала чергування замість лікаря офтальмолога ОСОБА_7 на її прохання. В ході огляду дитини ОСОБА_4 їй було встановлено діагноз травматична ерозія роговиці лівого ока. При цьому, ОСОБА_8 не запросила на консультацію чергового лікаря по стаціонару ОСОБА_10 у зв`язку з недооцінкою травми (а.с. 87-88).
- наказу головного лікаря Харківської міської клінічної лікарні № 14 ім. проф. Гіршмана ОСОБА_9 «Про надання невідкладної допомоги ОСОБА_4 », в якому було встановлено, що черговий лікар ОСОБА_8 недооцінила тяжкість травми ока дитини, не проконсультувала дитину з черговим лікарем по стаціонару ОСОБА_10 , що призвело до помилки у діагнозі та несвоєчасній госпіталізації, за що, зокрема, цьому лікарю була оголошена сувора догана (а.с. 85-86).
З урахуванням зазначеного, о 05:45 годині 19 червня 2016 року медичну допомогу ОСОБА_4 надавала начебто лікар ОСОБА_8 , а не ОСОБА_7 .
При цьому в оскаржуваній Постанові слідчий вказує, що ця допомога надавалася саме ОСОБА_7 , жодним чином не згадуючи лікаря ОСОБА_8 , а також зазначає, про відсутність «в діянні медичних працівників КЗОЗ «Харківської міської клінічної лікарні № 14 ім. проф. Л.Л. Гіршмана» складу кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 140 КК України».
Але в Постанові не вказане прізвища лікаря, який в дійсності надавав медичну допомогу.
Крім того, слідчим не дана оцінка даним, які містять в Журналі реєстрації амбулаторних хворих (а.с. 141), з копії якого слідує, що о 05 год. 45 хв. допомогу Богуславській Вероніці надавала лікар ОСОБА_7 .
Крім того, під час досудового розслідування, ані ОСОБА_7 , ані ОСОБА_8 не були допитані взагалі. Не було проведено пред`явлення для впізнання цих осіб законному представнику потерпілої ОСОБА_3 . Слідчим не було витребувано посадові обов`язки ОСОБА_8 .
Крім того, суд звертає увагу на той факт, що в основу прийнятого слідчим рішення висновки двох експертиз, проведених на підставі пояснень і показань законного представника потерпілої ОСОБА_3 , пояснювальних записок лікаря ОСОБА_8 , а також медичної документації. Але ані в первинній, ані в додатковій експертизі не досліджувалось питання чи можна було запобігти настанню тяжких наслідків у вигляді видалення ока потерпілій при правильному встановленні діагнозу не у 14 год. 50 хв., а безпосередньо у 05 годині 45 хв. 19 червня 2016 року тобто у момент первинного доставлення потерпілої до лікарні.
Так, у висновку № 418-КЕ/2016 (а.с. 171-180) зазначено, що «згідно запису чергового лікаря КЗОЗ «Харківська міська клінічна лікарня №14» у дитини ОСОБА_4 було діагностовано ерозію рогівки лівого ока. При цьому, детальний опис (тобто офтальмологічний статус) у журналі реєстрації амбулаторних хворих відсутній, а тому комісія експертів не має можливості достовірно оцінити характер, локалізацію, об`єм та тяжкість травми, обсяг обстеження ока та застосовані дослідження».
При цьому, суд звертає увагу на те, що з показань законного представника випливає, що лікар, який надавала допомогу при первинному зверненні до лікарні о 05 год. 45 хв. 19 червня 2016 року (начебто ОСОБА_7 , хоча насправді ця особа достовірно в ході досудового розслідування не встановлена, оскільки є відповідні дані, що це начебто була ОСОБА_8 ) не проводила належного огляду дитини, зокрема, через спротив дитини, лікар належним чином не оглянула її ока. В той же час, посилання лікаря на те, що таке дослідження відбувалося в тому числі із застосуванням медичного обладнання є протиречливим, оскільки відбувалося у присутності матері потерпілої, а також не було зафіксовано документально.
У своєму висновку, комісія експертів зазначила, що черговим лікарем було встановлено діагноз «травматична ерозія рогівки», згідно якого не в повній мірі було оцінено стан травмованого лівого ока, проникаючий характер ушкодження, не запропоновано госпіталізацію до стаціонару. Але у той же час, лікарем було призначено очні краплі Вігамокс 6 разів на день, з послідуючим оглядом дитини у той же день. Застосування призначених очних капель не могло погіршити стан травмованого ока.
Але органом досудового розслідування не з`ясовано питання, чи могло вказане лікування покращити стан дитини, оскільки на момент звернення до лікарні, лікар, що проводила медичний огляд неправильно встановила діагноз.
При цьому, у висновку експертизи також зазначено, що станом на 14:50 19 червня 2016 року при надходженні до стаціонару ОСОБА_4 було встановлено діагноз проникаюча колота рана рогівки, панофтальміт лівого ока. Цей діагноз було встановлено лікарем ОСОБА_11 .
При цьому, матеріали справи не містять даних щодо встановлення саме такого діагноз на момент первинного огляду дитини о 05:45 19 червня 2016 року.
Таким чином, експертна комісія дійшла висновку, що о 05:45 19 червня 2016 року потерпілій було неправильно встановлено діагноз. При цьому, комісія зазначає, що причинами несприятливого перебігу травми ока у дитини ОСОБА_4 є проникаючий характер поранення лівого ока з первинним інфікуванням рани, високою агресивністю інфекції з блискавичним розвитком ендофтальміту, а також несвоєчасне (запізнє) звернення за медичною допомогою. Недооцінка лікарем офтальмологом 19 червня 2016 року о 05:45 хв. проникаючого характеру травми є несприятливими умовами, що у деякій мірі могли ускладнити перебіг травми ока у дитини.
Однак, зазначаючи це формулювання, комісія експертів не вказала на те, в якій саме мірі, ця недооцінка ускладнила перебіг зазначеної травми.
За клопотанням законного представника потерпілої ОСОБА_3 була призначена додаткова комісійна судово-медична експертиза № 36 КЕ/2017 (а.с. 184-194).
На її вирішення було поставлено запитання чи мається прямий причинно-наслідковий зв`язок розриву у часі між доставленням дитини Богуславської 19 червня 2016 року бригадою ШМД для огляду та наданням медичної допомоги з первинним неналежним оглядом, діагностуванням лікарем ургентної допомоги, виконанням на протязі 7 годин рекомендацій лікаря ургентної допомоги по закапуванню крапель і настанням нагноєння порожнини лівого ока, з подальшим видаленням його?
У висновку експертизи було знову вказано попередній висновок, що причинами несприятливого перебігу травми ока у дитини ОСОБА_4 є проникаючий характер поранення лівого ока з первинним інфікуванням рани, високою агресивністю інфекції з блискавичним розвитком ендофтальміту, а також несвоєчасне (запізнє) звернення за медичною допомогою.
Однак висновок комісії експертів є протиречливим, оскільки, не надавши відповідь на наявність прямого причинно-наслідкового зв`язку між доставленням дитини о 05:45, неправильним встановленням діагнозу та тяжкими наслідками у вигляді видалення ока, між тим зазначила, що «не виключається несприятливий вихід травми і за умов своєчасного звернення за медичною допомогою і адекватно проведеного лікування» (а.с. 194).
А думку суду, висновок комісія експертів ґрунтує свої висновки на припущеннях, які є суперечливими та а виключать одне одного. При цьому, у першому випадку йде мова про настання тяжких наслідків у зв`язку із втратою часу на лікування, а в другому те, що таке лікування і не було потрібним.
Отже, вищезазначені висновки, на думку суду, є суперечливими та не можуть бути покладені в основу прийняття рішення про відсутність складу злочину у діях лікарів.
Крім того, матеріали провадження не містять жодного протоколу допиту. Єдина особа, яка надавала показання це мати потерпілої ОСОБА_3 . При цьому, всупереч вимогам ч. 1 ст. 95 КПК України, вказана особа була допитана у процесуальному статусі законного представника. Вказаний статус відсутній у переліку ч. 1 ст. 95 КПК, яка визначає процесуальні статуси осіб, в рамках яких вони можуть надавати показання.
Органом досудового розслідування не були допитані ані лікарі ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ані інші особи, які брали безпосередню участь у наданні медичної допомоги та здійсненні відомчого контролю за нею не були допитані. Зокрема, працівники «Швидкої медичної допомоги», які прийняли рішення про термінову госпіталізацію потерпілої, лікар ОСОБА_11 , який перший правильно встановив діагноз та оперував око потерпілої, черговий лікар по стаціонару ОСОБА_10 , з якою повинна була консультуватися лікар, що надавала медичну допомогу о 05:45 19 червня 2016 року та керівники медичного закладу, які встановили фактичну підміну лікаря ОСОБА_7 .
Пояснення зазначених осіб могли бути використані при проведенні судово-медичних експертиз, що вказує на неповноту досудового розслідування.
Тому викладені в оскаржуваній Постанові висновки слідчого, на думку суду є передчасними.
Крім того, суду на надано даних про звернення слідчого до слідчого судді з клопотанням в порядку глави 15 КПК України, тобто тимчасового доступу до речей і документів.
Згідно вимог п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення). За загальним правилом, визначеним в ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, покладається на слідчого, прокурора.
Оскільки закриття кримінального провадження є одним із способів її остаточного вирішення, провадження має закриватися після всебічного, повного, об`єктивного дослідження всіх обставин та після надання оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів. Відповідно до закону, постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, має бути надана відповідь на всі поставлені запитання особою, що здійснює захист своїх прав.
В статті 223 КПК України викладені вимоги до проведення слідчих (розшукових) дій. Так, відповідно до ч.1, 2 ст. 223 КПК України слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні; підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети.
Згідно до ст.ст. 7, 9 КПК України однією з головних засад кримінального провадження є законність, відповідно до якої під час кримінального провадження суд, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають,- так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Виходячи зі змісту оскаржуваної постанови, при розслідуванні кримінального правопорушення та винесенні постанови слідчий не дотримався зазначених принципів.
Обґрунтовуючи Постанову про закриття кримінального провадження, слідчий не забезпечив ефективне розслідування у кримінальному провадженні, не вжив всіх можливих заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події злочину.
Крім того, слідчим не вжито заходів забезпечення кримінального провадження, не ініційовано проведення негласних слідчих (розшукових) дій.
Аналізуючи оскаржувану Постанову та дослідивши надані суду матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до висновку, що обставини справи, фактично не досліджувались, належної правової оцінки не отримали, в результаті чого слідчим прийняте передчасне рішення про закриття кримінального провадження № .
Таким чином, при проведені досудового розслідування кримінального провадження, слідчим всупереч ст. 9 КПК України вчинено не всі необхідні слідчі дії спрямовані на всебічне, повне і неупереджене дослідження обставин кримінального провадження.
Слідчим не виконані вимоги кримінального процесуального законодавства, а саме ст. ст. 2, 7, 9, 40, 92, 93 КПК України.
За викладених підстав слідчий суддя вважає, що постанова про закриття кримінального провадження від 30.09.2017 р. підлягає скасуванню як передчасна.
Матеріали кримінального провадження підлягають поверненню для продовження досудового розслідування, при проведенні якого необхідно повно та об`єктивно встановити обставини кримінального правопорушення, та надати їм обґрунтовану юридичну оцінку, за результатом чого прийняти законне та обґрунтоване рішення.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303-307, 309, 372, ч. 2 ст. 376 КПК України, слідчий суддя, -
Ухвала оскарженню не підлягає.
Ухвала виготовлена в нарадчій кімнаті, є оригіналом.

Слідчий суддя ОСОБА_1