справа № 489/6261/17
кримінальне провадження
№1-кп/489/293/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 березня 2018 р. м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва кримінальне провадження на підставі обвинувального акта відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, працюючого слюсарем на ДП НВКГ «Зоря-Машпроект», перебуває у цивільному шлюбі, не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

за участю:
прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3

захисника ОСОБА_5

потерпілої ОСОБА_6

представника потерпілої ОСОБА_7

встановив:
05.10.2016 о 17 годині 30 хвилин ОСОБА_3 , знаходячись у квартирі АДРЕСА_2 , в результаті раптово виниклого умислу, направленого на нанесення тілесних ушкоджень, схопивши рукою за волосся ОСОБА_6 , наніс їй декілька ударів кулаком у задню частину голови, заподіявши легкі тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин голови.

Суд визнає ОСОБА_3 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, тобто в умисному заподіянні легких тілесних ушкоджень.
Обвинувачений винним себе не визнав і показав, що 05.10.2016 після роботи прийшов до дому, в квартирі було накурено. Після чого, покликав свого племінника ОСОБА_8 , але він не відізвався. Коли вийшов у коридор побачив відкриті двері у кімнату, в яку і зайшов. В кімнаті знаходились ОСОБА_9 зі своїм хлопцем, в якого запитав як його звати і попросив документи, після чого запропонував їм вийти. На що хлопець почав його ображати, а ОСОБА_10 тим часом почала дзвонити матері та говорити, що він її б`є. Так як йому не можна було хвилюватися він пішов. Стверджує, що потерпілу ОСОБА_11 не чіпав і не бив.
Незважаючи на невизнання обвинуваченим своєї вини, його вина в інкримінованому йому діянні, підтверджується наступними дослідженими судом доказами.

Так, потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що 05.10.2016 приблизно о 17:00 годині вона разом зі своїм на той час хлопцем, на теперішній час чоловіком, та біологічною матір`ю ОСОБА_12 прийшли у квартиру АДРЕСА_2 , де зареєстрована і після виповнення 18-ти років вирішила там проживати. Знаходячись у вказаній квартирі, вона з своїм хлопцем зайшли у вільну кімнату, а мати пішла до ванної. В цій кімнаті вони зачинились, так як обвинувачений, який є її рідним дядьком, завжди її проганяв та кричав на неї. Через деякий час обвинувачений почав стукати в двері кімнати. Коли вона їх відчинила, він запитав, що вони тут роблять і що це за хлопець. Після чого, ОСОБА_3 сказав, що це його квартира і став їх виганяти. При цьому схопив її за волосся та вдарив два рази у задню частину голови. Одразу після цього вона викликала поліцію.

Свідок ОСОБА_13 , який допитаний в порядку ст. 352 КПК України, в судовому засіданні показав, що в жовтні 2016 року, навчаючись на той час у м. Миколаєві, разом зі своєю на теперішній час дружиною ОСОБА_11 прийшли до її квартири та спілкувались у кімнаті. Пізніше до них зайшов обвинувачений ОСОБА_3 , який спитав у нього хто він такий та його документи. Потім, ОСОБА_3 почав ображати ОСОБА_10 нецензурною лайкою і сказав їй, що вона тут жити не буде. Далі схопив її за волосся, намагаючись витягнути з кімнати, та вдарив два рази по голові. Намагаючись захистити ОСОБА_10 , сказав йому щоб той забрав руки від дівчини. В подальшому обвинувачений вийшов в коридор і комусь зателефонував, щоб ті приїхали розібралися з малолітньою.

Свідок ОСОБА_12 , яка допитана в порядку ст. 352 КПК України, суду показала, що в жовтні 2016 року, знаходячись у квартирі АДРЕСА_2 , вона бачила як обвинувачений ОСОБА_3 однією рукою схопив її доньку ОСОБА_11 за волосся, а іншою наносив удари.

Свідок ОСОБА_14 , яка допитана в порядку ст. 352 КПК України, суду показала, що зі слів прийомної доньки ОСОБА_11 їй стало відомо, що в жовтні 2016 року обвинувачений ОСОБА_3 , проганяючи її з квартири, хапав за волосся та бив по голові, про що їй повідомила ОСОБА_10 відразу після конфлікту, коли вона прийшла після того як та подзвонила їй по телефону. Безпосереднім свідком у вказаному конфлікті не була.

З пояснень обвинуваченого, потерпілої та свідків встановлено, що вони є родичами між собою, за винятком свідка ОСОБА_13 , та мають давні неприязні стосунки.

Крім того, вина обвинуваченого ОСОБА_3 підтверджується наступними письмовими доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Заявою про вчинене кримінальне правопорушення від 05.10.2016, згідно якої потерпіла ОСОБА_11 повідомила про заподіяння їй у квартирі АДРЕСА_2 обвинуваченим ОСОБА_3 тілесних ушкоджень в область голови.

Висновком експерта № 1733 від 11.10.2016, згідно якого у ОСОБА_6 мали місце пошкодження у вигляді забою м`яких тканин голови, які утворились від дії тупих твердих предметів, якими могли бути руки, ноги та інше, можливо в термін та при обставинах, вказаних потерпілою та які за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Суд критично оцінює покази обвинуваченого ОСОБА_3 , в яких він свою вину не визнає, стверджуючи, що потерпілу ОСОБА_11 не бив і навіть не торкався, оскільки досліджені судом докази, а саме показання потерпілої ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , дані висновку експерта узгоджуються між собою і в сукупності доводять факт заподіяння обвинуваченим легких тілесних ушкоджень потерпілій.

Тому в суду відсутні сумніви щодо винуватості обвинуваченого в інкримінованому йому злочину і розцінює його показання, як спробу уникнути відповідальності за скоєне.

Доводи сторони захисту про недопустимість доказів, оскільки обвинувачення ґрунтується на показах осіб, які є родичами між собою, наявність в їх показах розбіжностей щодо заподіяння тілесних ушкоджень, а також проведення експертизи тяжкості заподіяних потерпілій тілесних ушкоджень через шість днів після їх отримання і на підставі лише медичних документів та без виявлення експертом об`єктивно будь-яких видимих тілесних пошкоджень на момент огляду, суд вважає безпідставними оскільки вказані докази були безпосередньо досліджені судом і в сукупності дають суду достатні підстави вважати, що кримінальне правопорушення було вчинено та вина обвинуваченого в якому доведена в установленому законом порядку.

Призначаючи вид і міру покарання ОСОБА_3 , суд враховує, що обвинуваченим вчинено злочин невеликої тяжкості, його особу, який не судимий, працює, за місцем проживання характеризується з посередньої сторони, за місцем роботи характеризується позитивно, фізично та психічно здоровий.

Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Відповідно до абзацу 17 ч. 1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого, згідно якої орган пробації враховуючи середній ризик повторного вчинення кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства і окремих осіб вважає, що виправлення обвинуваченого можливо без ізоляції від суспільства.
З урахуванням викладеного, з метою виправлення обвинуваченого і запобігання вчиненню ним нових злочинів, суд вважає необхідним призначити покарання у виді штрафу, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 125 КК України.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд -

ухвалив:
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесят неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 гривень (вісімсот п`ятдесят гривень).

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Речові докази та процесуальні витрати в кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід відносно засудженого не обирався.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Миколаївської області протягом 30 днів з дня його проголошення, а засудженим з моменту вручення копії вироку.

Суддя ОСОБА_1