Справа № 140/604/17
Провадження №11-кп/772/1091/2017
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 грудня 2017 року м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області у складі:
головуючого-судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря: ОСОБА_5

обвинуваченого: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7

розглянув 26 грудня 2017 року у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №0000349 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 09.06.2017, яким

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , раніше не судимого;

засуджено за ч.3 ст.297 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Відповідно до ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом двох років іспитового строку не вчинить нового злочину.

Зобов`язано ОСОБА_6 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації згідно п.п.1, 2 ч.1, п.2 ч.2 ст.76 КК України.

Вирішено питання з цивільним позовом та речовими доказами.

За участю прокурора: ОСОБА_8

ВСТАНОВИВ:
Оскаржуваним вироком суду ОСОБА_6 був визнаний винним та засуджений за те, що на початку червня 2016 року в обідній час, з метою наруги над могилою та незаконного заволодіння предметами, що знаходяться на могилі, з корисливих мотивів, прийшов до місцевого кладовища в с. Рубань Немирівського району Вінницької області, яке відповідно до ст.2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» є місцем поховання.

Перебуваючи на кладовищі, ОСОБА_6 , реалізовуючи злочинний умисел із застосуванням фізичної сили, демонтував алюмінієву огорожу та умисно, незаконно, з корисливих мотивів, заволодів алюмінієвими секціями у кількості 24шт загальною вагою 86,4кг, що огороджували могили ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ..

Крім того, під час демонтування алюмінієвої огорожі ОСОБА_6 із застосування фізичної сили пошкодив гранітний пам`ятник на могилі ОСОБА_9 , здійснивши при цьому наругу над могилою та осквернивши пам`ять померлої особи.

Після чого ОСОБА_6 місце скоєння злочину залишив, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, здавши до пункту прийому металобрухту, отримавши за них грошові кошти в сумі близько 2000-х тисяч гривень.

Згідно довідки виданої ТОВ «Пром-Будсервіс» від 14.07.2016 ринкова вартість брухту алюмінію складала 23 гривні за 1кг і відповідно до накладної виданої ПП «Мартинишин В.П.» від 22.06.2016 вартість гранітного пам`ятника та портрета становить 6500 гривень, а тому ОСОБА_6 своїми умисними діями завдав ОСОБА_12 шкоди на загальну суму 8 487 гривень.

В своїй апеляційній скарзі прокурор ставить питання про скасування вироку і постановлення нового із-за істотних порушень вимог КПК та неправильного застосування кримінального закону та просив ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_6 до 4 років позбавлення волі без застосування ст.75 КК України. Прокурор також просив звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком, оскільки суд мав покласти на нього обов`язки передбачені пунктами 1, 2 частини 1 статті 76 КК України в редакції закону від 07 вересня 2016 року без застосування обмежень щодо виїзду за межі України які не підлягали до застосування, як такі, що погіршують становище обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду; доводи прокурора, який просив задовільнити їхню апеляційну скаргу; адвоката ОСОБА_7 та самого обвинуваченого, які просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги; виступи їх всіх у судових дебатах, в підтримання висловлених позицій, а обвинуваченого ще й в останньому слові; дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та додатково надані обвинуваченим, апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги прокурора із наступних підстав.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_6 у скоєнні кримінального правопорушення, за яким йому призначено покарання, при обставинах викладених у вироку, ніким не спростовуються, а тому в цій частині вирок не переглядається.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» за №7 від 24.10.2004 встановлено, що суди при призначенні покарання мають суворо додержуватись вимог статті 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Висновки з усіх питань пов`язаних із призначенням покарання необхідно належним чином мотивувати.

Так, судом було враховано, що ОСОБА_6 офіційно неодружений, соціальні фактори стримуючого характеру відсутні.

За місцем проживання ОСОБА_6 характеризується негативно. Проте, прийняв рішення про застосування норм ст.ст.75, 76 КК України.

Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів, а також із особливостей конкретного злочину і обставин його вчинення. І виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильності його призначення, суду необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення.

Тому на переконання суддів суд першої інстанції за обставин, зазначених у вироку та які вплинули на призначене покарання, призначив ОСОБА_6 покарання таке, що відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого.

При цьому суд враховує, що із часу постановлення вироку ОСОБА_6 влаштувався на роботу, де зарекомендував себе позитивно, що дало, в свою чергу, змогу відшкодувати більшу половину заподіяної потерпілим шкоди. Також встановлено, що суд першої інстанції дав не об`єктивну оцінку характеристиці ОСОБА_6 із місця проживання, зі змісту якої не вбачається, що він негативно поводився за місцем проживання.

Таким чином, враховуючи все вищенаведене, позитивну характеристику винного із місця роботи, посередню із місця проживання, ступінь тяжкості вчиненого злочину, , особу обвинуваченого, що раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, відшкодував половину заподіяних потерпілим збитків, щиро розкаявся у вчиненому, матеріальний стан, відношення до вчиненого злочину, його наслідки та обставини, суд приходить до висновку, що необхідним та достатнім покаранням обвинуваченому для його виправлення та попередження нових злочинів буде покарання, яке було призначено обвинуваченому судом першої інстанції.

Крім цього, у відповідності до частини 2, 3 статті 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи немає зворотної дії в часі.

Закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи має зворотню дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Пунктом 2 частини 2 статті 76 КК України в редакції Закону від 07 вересня 2016 року визначено, що суд може зобов`язати засудженого не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, пункт 2 частини 1 статті 76 КК України в редакції Закону від 14 квітня 2009 року визначалось, що суд може зобов`язати засудженого не виїжджати за межі України лише на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції.

З аналізу зазначених вище норм слідує, що закон України про кримінальну відповідальність, а саме нова редакція статті 76 КК України від 07 вересня 2016 року в частині заборони виїзду за межі України взагалі, а не тільки на постійне проживання, погіршує становище засудженого.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження вироком Вінницького міського суду від 09 червня 2017 року ОСОБА_6 засуджений за кримінальне правопорушення, яке він вчинив на початку червня 2016 року, тобто до дня набрання законом України від 07 вересня 2016 року №1492-VIII чинності.

За таких обставин, прийшовши до переконання, що ОСОБА_6 необхідно звільнити від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком, суд мав покласти на нього обов`язки передбачені пунктами 1, 2 частини 1 статті 76 КК України в редакції закону від 07 вересня 2016 року без застосування обмежень щодо виїзду за межі України які не підлягали до застосування, як такі, що погіршують становище обвинуваченого.

Таким чином, Вінницький міський суд ухвалюючи вирок стосовно ОСОБА_6 неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність (статті 5, 76 КК України), що відповідно до пункту 4 частини 1 статті 409, статті 413 КПК України є підставою до скасування вироку при розгляді провадження в суді апеляційної інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 413, 414, 420 КПК України апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу прокурора частково задовільнити.

Вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 09.06.2017 відносно обвинуваченого ОСОБА_6 в частинi застосування норм п.2 ч.2 ст.76 КК України (в редакції Закону від 07.09.2016) змінити.

Зобов`язати обвинуваченого не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції.

В рештi вирок суду залишити без змiн.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 3-х місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3

Згідно з оригіналом:
Суддя: