Ухвала
Іменем України
05 березня 2018 року

м. Київ
справа № 720/2616/15-к

провадження № 51-4431 ск 18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу прокурора на ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 13 грудня 2017 року, якою змінено ухвалу Новоселицького районного суду Чернівецької області від 05 лютого 2016 року.
Ухвалою Новоселицького районного суду Чернівецької області від 05 лютого 2016 року вирок Долгопруденського міського суду Московської області Російської Федерації від 17 вересня 2014 року, яким ОСОБА_4 засуджено до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років, приведено у відповідність із законодавством України та продовжено його виконання.
Постановлено вважати ОСОБА_4 засудженим за вказаним вироком у відповідності із законодавством України: за ч. 2 ст. 186 КК до 3 років позбавлення волі; за ч. 2 ст. 186 КК до 3 років позбавлення волі; за ч. 1 ст. 153 КК до 5 років позбавлення волі; за ч. 1 ст. 187 КК до 4 років позбавлення волі; за ч. 2 ст. 15 і ч. 2 ст. 153 КК до 4 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК шляхом часткового складання призначених ОСОБА_4 покарань остаточно визначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.
Апеляційний суд Чернівецької області ухвалою від 13 грудня 2017 року зазначену ухвалу суду першої інстанції змінив.
Постановив вважати ОСОБА_4 засудженим за Долгопруденського міського суду Московської області Російської Федерації від 17 вересня 2014 року у відповідності із законодавством України: за ч. 2 ст. 186 КК до 3 років позбавлення волі; за ч. 2 ст. 186 КК до 3 років позбавлення волі; за ч. 1 ст. 153 КК до 5 років позбавлення волі; за ч. 1 ст. 187 КК до 4 років позбавлення волі; за ч. 2 ст. 15 і ч. 2 ст. 153 КК до 4 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК шляхом часткового складання призначених ОСОБА_4 покарань остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.
У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування ухвали суду апеляційної інстанції у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
Перевіривши доводи касаційної скарги та долучені до неї копії судових рішень, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження якщо касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку.
Відповідно до вимог ст. 424 КПК у касаційному порядку можуть бути оскаржені вироки та ухвали про застосування або відмову у застосуванні примусових заходів медичного чи виховного характеру суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також судові рішення суду апеляційної інстанції, постановлені щодо зазначених судових рішень суду першої інстанції. Ухвали суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також ухвали суду апеляційної інстанції можуть бути оскаржені в касаційному порядку, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Як убачається зі змісту оскаржуваних судових рішень, вони стосуються питань, пов`язаних з виконанням вироку, і постановлені відповідно до Глави 46 «Визнання та виконання вироків судів іноземних держав та передача засуджених осіб» КПК.
З огляду на положення п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є також забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.

Частиною 7 ст. 610 КПК встановлено, що за наслідками розгляду клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України суд постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в апеляційному порядку. Однак касаційне оскарження такої ухвали не передбачено цією нормою закону.
Крім того такі ухвали не є ухвалами суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, які зазначено у ч. 2 ст. 424 КПК, оскільки вони не охоплюються поняттям «судове провадження», визначення якого дано в п. 24 ч. 1 ст. З цього Кодексу.
Отже системний аналіз зазначених норм КПК вказує на те, що ухвали апеляційного суду, якими переглянуто ухвали місцевих судів, постановлені в порядку виконання вироків, касаційному оскарженню не підлягають.
Така законодавча позиція узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема цей Суд у своєму рішенні від 28 березня 2006 року у справі «Мельник проти України» зазначив, що у спосіб, у який ст. 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також повинні бути взяті до уваги норми внутрішнього законодавства.
З огляду на викладене, беручи до уваги те, що касаційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку, колегія суддів вважає за необхідне на підставі п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК відмовити у відкритті касаційного провадження.
Керуючись п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 13 грудня 2017 року.
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3