Дата документу Справа № 335/3572/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №335/3572/16-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/778/413/17 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 вересня 2017 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,
ВСТАНОВИЛА:
захисник-адвокат ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 02 грудня 2016 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.1 ст.190 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 200 годин.

Застосований до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання залишений без змін до набрання вироком законної сили.

Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 , в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином, - 4444 грн, в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої злочином, - 1000 грн.

Вирішена доля речових доказів у кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_8 просить вищевказаний вирок суду щодо ОСОБА_6 скасувати та закрити кримінальне провадження за недоведеністю вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що в основу обвинувального вироку відносно ОСОБА_6 суд поклав недопустимі докази, які органом досудового розслідування були зібрані та долучені до матеріалів кримінального провадження всупереч вимогам процесуального законодавства, в порушення порядку та фіксування доказової бази. Крім того зазначає, що державним обвинуваченням не доведено в діях підсудного ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.190 КК України. Також, на думку апелянта, безпідставним є рішення суду про задоволення цивільного позову, зокрема в частині матеріальної шкоди, яка жодними доказами не була доведена перед судом, та розмір морального відшкодування.

В доповненнях до апеляційної скарги захисник вказує на те, що судом ухвалено вирок без з`ясування та доведеності обов`язкової обставини, що підлягає доказуванню, а саме: вид та розмір шкоди, завданої злочином. На думку апелянта, суд безпідставно послався у вироку на ряд доказів, які отримані з порушенням кримінального процесуального законодавства. Також вказує на те, що цивільний позов потерпілого не підтверджений належними доказами, а довідка магазину про аналогічну вартість нового товару без врахування морального та матеріального зносу не може вважатися допустимим доказом.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за те, що він 07 березня 2016 року, приблизно о 02-50 год., маючи умисел на заволодіння чужим майном, знаходячись на вулиці біля приміщення нічного клубу «Ржевський progect», що розташоване за адресою: м.Запоріжжя, вул.Правди 40, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, суб`єктивно усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, шляхом зловживання довірою знайомого хлопця, під вигаданим приводом здійснення телефонного дзвінка, попросив у ОСОБА_9 мобільний телефон фірми «Lenovo», моделі Р70-А, у корпусі чорного кольору, вартість якого становить 4444 грн. Однак, отримавши від ОСОБА_9 вказаний мобільний телефон, зник у невідомому напрямку, та після чого розпорядився майном на власний розсуд, чим завдав потерпілому матеріальну шкоду на суму 4444 грн.

Заслухавши доповідь судді; захисника-адвоката ОСОБА_8 , який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити в повному обсязі; прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника та вважала, що оскаржуваний вирок суду є законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, засновані на доказах, досліджених у судовому засіданні з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, і на думку колегії суддів, є обґрунтованими.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 зазначив, що 06 березня 2016 року ввечері ОСОБА_10 забрав на своєму автомобілі його та його дружину і вони поїхали у гості до ОСОБА_11 та його цивільної дружини ОСОБА_12 . Після того він та ОСОБА_11 поїхали кататися містом, та під`їхавши до нічного клубу «Ржевський», ОСОБА_11 запропонував йому надійти його куртку, оскільки у спортивному одязі до клубу не пускають. У той момент він попросив у ОСОБА_11 мобільний телефон щоб подзвонити. Після того як ОСОБА_11 дав свій телефон і пішов до приміщення клубу, він залишився на вулиці. Через деякий час він намагався зайти до клубу, однак його не пустили. Він пішов у двір де була припаркована машина ОСОБА_11 , однак її вже там не було. Якийсь час він ходив по району в пошуках ОСОБА_11 , однак не знайшов його. Після чого він вирішив закласти мобільний телефон Леново у ломбард та поїхати до свого знайомого, оскільки у нього не було грошей та його речі залишилися в автомобілі ОСОБА_11 . Він пішов у ломбард, який розташований у районі зупинки «Універмаг Україна», де заклав цей телефон, після чого поїхав до свого знайомого, який проживає в Комунарському районі м.Запоріжжя, у якого він і залишився. Цей знайомий подарував йому мобільний телефон. Десь в обідній час він пішов від іншого свого знайомого. На вулиці він зупинив таксі та поїхав до ломбарду у район Металургів, де працював його знайомий, та де намагався закласти цей телефон, оскільки у нього не було грошей, але йому відмовили у прийнятті. Після чого, він запропонував таксисту, який його привіз та чекав, викупити телефон Леново. Вони поїхали до ломбарду в районі зупинки «Універмаг Україна», де таксист викупив телефон «Леново» приблизно за 500 грн, з яких повернув йому десь 300 грн, а інші кошти взяв за надані послуги такси. Через день чи два, він намагався викупити у таксиста вказаний телефон, однак не вдалося, оскільки телефон було перепродано. Його дружина неодноразово спілкувалася із ОСОБА_13 , пропонуючи йому різні варіанти вирішення цього питання, однак ОСОБА_11 відмовився від запропонованого. Також зазначив, що в той день він знаходився у стані алкогольного сп`яніння та не може пояснити чому так сталося.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що вина ОСОБА_6 у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами.

Так, потерпілий ОСОБА_9 зазначив, що 06 березн1 2016 року, ним та його цивільною дружиною ОСОБА_12 були запрошені гості: подруга дружини ОСОБА_11 та її чоловік ОСОБА_14 , якого він знав, але побачив уперше. Зібравшись, вони спілкувалися, випивали. Через деякий час ОСОБА_15 почав сваритися зі своєю дружиною та вони вирішили кудись поїхати, щоб дружина заспокоїлась. На його автомобілі він та ОСОБА_15 поїхали до нічного клубу «Ржевський». Він запропонував ОСОБА_15 надіти свою куртку, оскільки ОСОБА_15 був у спортивному одязі, а у клуб в такому вигляді не пускають. ОСОБА_15 надів його куртку і вони пішли до клубу. В цей час ОСОБА_15 попросив його мобільний телефон Леново у чорному корпусі щоб комусь подзвонити, на що він погодився. Він віддав йому свій телефон і пішов до приміщення клубу, повернувшись, побачив, що ОСОБА_15 зник. Він почав його шукати, розпитувати людей, однак не знайшов. Пізніше він зі своїм знайомим шукав його, дзвонив, однак трубку ніхто не брав та ОСОБА_15 так і не знайшли. Після чого, він звернувся до правоохоронних органів із відповідною заявою. Після вказаних подій, ОСОБА_15 з ним не зв`язувався, не спілкувався з цього приводу, не просив пробачення і не намагався повернути телефон або гроші.

Зазначені показання потерпілого повністю узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 .

Свідок ОСОБА_16 зазначив, що потерпілий у 2016 році, десь навесні, точну дату не пам`ятає, ОСОБА_10 подзвонив йому десь о 2-30 годині ночі і попросив приїхати до нього, щоб допомогти йому знайти ОСОБА_18 , який забрав у нього телефон і зник, а він себе дуже погано почуває, у зв`язку з чим не може керувати автомобілем. Через деякий час він приїхав до ОСОБА_11 та вони разом шукали ОСОБА_15 в районі клубу «Ржевський», однак так і не знайшли. У ході пошуку, в одному із дворів, вони бачили чоловіка схожого на ОСОБА_15 , однак він втік. ОСОБА_11 неодноразово телефонував на свій телефон, але він був вимкнений. Пізніше ОСОБА_10 звернувся до правоохоронних органів з відповідною заявою, куди його також викликали для надання пояснень.

Свідок ОСОБА_17 зазначив, що він працює таксистом в «Іван таксі». Навесні 2016 року у Комунарському районі м.Запоріжжя його зупинив хлопець та попросив довезти до пр.Металургів. Вони під`їхали до ломбарду в районі Металургів, хлопець пішов до ломбарду, а він його чекав. Коли хлопець вийшов, то сказав, що у нього немає грошей і запропонував йому викупити його мобільний телефон, який було закладено у ломбард, на що він погодився. Після чого, вони поїхали до ломбарду в районі зупинки «Універмаг Україна», він подивився телефон Леново чорного кольору, який йому сподобався та викупив його десь за 500 грн, точну суму не пам`ятає. З цих коштів він віддав хлопцю десь 300 грн, а інші гроші залишив собі за послуги таксі. Через деякий час до нього звертався цей хлопець щоб викупити цей телефон, однак він його вже перепродав іншій особі.

Показання потерпілого та вказаних свідків узгоджуються між собою, а також з письмовими доказами у справі, а саме:

- відомостями з протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 15 березня 2016 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_17 в присутності двох понятих впізнав особу під №2 ОСОБА_6 , пояснюючи, що саме у нього придбав мобільний телефон Леново Р70-А 07 березня 2016 року;

- довідкою ПТ «Лимчук і компанія «Ломбард Капітал» від 17 березня 2016 року, згідно з якою 07 березня 2016 року ОСОБА_6 в ломбарді за договором фінансового кредиту отримано кредит під заклад мобільного телефону Lenovo P70А, і того ж дня ОСОБА_6 повністю сплачено суму фінансового кредиту та нараховані відсотки, ломбард повернув закладено майно;

- відомостями з протоколу огляду від 17 березня 2016 року, відповідно до якого в присутності двох понятих проведено огляд договору про надання фінансового кредиту під заставу майна, який був наданий ПТ «Климчук і компанія» Ломбард Капітал». Під час огляду виявлено договір про надання фінансового кредиту під заставу майна, з якого вбачається, що він був укладений між позикодавцем ПТ «Климчук і компанія «Ломбард Капітал» та позичальником ОСОБА_6 , заставним майном є мобільний телефон Lenovo P70A. Договір про повернення закладу від 07 березня 2016 року, з якого вбачається, що він був укладений між позикодавцем ПТ «Климчук і компанія «Ломбард Капітал» та позичальником ОСОБА_6 , та заставне майно було повернено, а саме мобільний телефон Lenovo P70A;

- відомостями з протоколу огляду відеозапису від 17 березня 2016 року, з якого вбачається, що ОСОБА_6 входить до приміщення ломбарду та пропонує оцінювачу придбати мобільний телефон у корпусі чорного кольору. Після чого останній передає оцінювачу телефон та паспорт громадянина України. Оцінювач через деякий час передає хлопцю грошові кошти у сумі 500 гривень та повертає паспорт громадянина України разом з фінансовим кредитом. При відкриті відеозапису, на відео видно як до приміщення ломбарду заходить хлопець, який 07 березня 2016 року о 04-27 годині заклав мобільний телефон за 500 гривень. Після чого видно, що 17-10 годині до ОСОБА_6 заходить чоловік, який викупає закладений телефон та покидають приміщення вищевказаного ломбарду.

Проаналізувавши досліджені докази, суд дав цим доказам правильну оцінку та дійшов обґрунтованого висновку про те, що у своїй сукупності вони підтверджують вину ОСОБА_6 в інкримінованому йому правопорушенні.

Суд першої інстанції обґрунтовано критично поставився до версії обвинуваченого з приводу вказаних подій, а також до показань свідка сторони захисту ОСОБА_19 , оскільки дані показання спростовуються наявними у справі доказами, та не узгоджуються з показаннями інших свідків.

Доводи апелянта про неповноту та однобічність судового розгляду суперечать матеріалам провадження, згідно з якими, під час судового розгляду суд дослідив всі наявні в матеріалах кримінального провадження докази, надав цим доказам належну оцінку та свої висновки, викладені у вироку, належним чином вмотивував.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дав правильну оцінку дослідженим доказам і дійшов обґрунтованого висновку про те, що вони є належними, допустимими і достатніми та у своїй сукупності доводять вину ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, а також спростовують доводи останнього, заявлені на свій захист.

Дії обвинуваченого судом вірно кваліфіковані за ч.1 ст.190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство).

Покарання ОСОБА_6 призначене з дотриманням вимог ст.65 КК України. При цьому суд правильно врахував характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, і прийшов до вірного висновку про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання у межах санкції ч.1 ст.190 КК України у виді громадських робіт.

Крім того, суд першої інстанції правильно та з дотриманням положень ст.ст.127-129 КПК України вирішив цивільний позов, заявлений потерпілим ОСОБА_9 у кримінальному провадженні, та своє рішення належним чином вмотивував.

Доводи захисника-адвоката ОСОБА_8 в апеляційній скарзі про те, що цивільний позов потерпілого не підтверджений належними і допустимим доказами, є безпідставними через наступне.

Сам обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні цивільний позов потерпілого в частині стягнення матеріальної шкоди визнав та не заперечував проти нього.

Доводи потерпілого з приводу вартості мобільного телефону Lenovo P70A підтверджуються доказами, що містяться в матеріалах провадження, на які послався суд у вироку, та які ніким не спростовані.

Суд проаналізував всі докази надані потерпілим ОСОБА_9 в обґрунтування позовних вимог та дав цим доказам правильну оцінку.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника-адвоката ОСОБА_8 , на думку колегії суддів, правильність вищевказаних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Копія специфікації №2від 07 березня 2016 року, на яку посилається захисник, вважаючи цей доказ недопустимим, завірена належним чином.

Окрім того, цей доказ не єдиним доказом на підтвердження вини ОСОБА_6 , та узгоджується з іншими доказами, дослідженими судом.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування або зміну оскаржуваного вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді кримінального провадження не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 02 грудня 2016 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.1 ст.190 КК України, - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її оголошення.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4