Ухвала іменем україни 22 вересня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:

судді доповідача ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянула у судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні № 0004170 в суді першої інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 24 травня 2017 року щодо ОСОБА_4 ,

в с т а н о в и л а:

Вироком Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22 лютого 2017 року засуджено:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мінеральні води Ставропольського краю, мешкаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості,

за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

За вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим і засуджено за те, що він 14.11.2016 року о 16 год. 50 хв., керуючи технічно справним автомобілем Toyota Camry, реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснюючи рух на перехресті вул. Флотської - вул. Латишева - вул. Ушакова - вул. Повстання - пров. Федорова у Приморському районі м. Маріуполя, діючи у порушення п. 18.1 Правил дорожнього руху, будучи неуважним, належним чином не стежачи за дорожньою обстановкою та відповідно не реагуючи на її зміни, діючи з необережності, проявляючи злочинну самовпевненість, легковажно розраховуючи на запобігання дорожньо-транспортної пригоди, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_5 , яка переходила проїзну частину по нерегульованому пішохідному переходу в зоні дії дорожніх знаків 5.35.1-5.35.2, зліва направо відносно руху транспортного засобу. В результаті дорожньо-транспортної події пішоходу ОСОБА_5 були спричинені тілесні ушкодження, які по ступеню тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння. Допущені водієм ОСОБА_4 порушення вимог п. 18.1 Правил дорожнього руху знаходяться у прямому причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди та наслідками, що настали. Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 24 травня 2017 року, вирок Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22 лютого 2017 рокустосовно ОСОБА_4 залишено без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення. У касаційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження та правильність кваліфікації дій ОСОБА_4 ,

просить оскаржуване судове рішення скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанціїу зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості. Зазначає, що судом безпідставно, без належного обґрунтування ОСОБА_4 не було призначено додаткове покарання, передбачене санкцією ч. 2 ст. 286 КПК України у виді позбавлення права керувати транспортними засобами. Стверджує, що апеляційний суд, залишаючи апеляційну скаргу прокурора без задоволення, належним чином не оцінив суспільну небезпеку вчиненого засудженим злочину, не надав вичерпних відповідей на доводи апеляції і не навів в ухвалі переконливих підстав прийнятого рішення, у зв`язку з чим апеляційний суд допустив порушення вимогам ст. ст. 370, 419 КПК України. Заслухавши доповідь судді, перевіривши дотримання прокурором порядку, строків касаційного оскарження та відповідність касаційної скарги вимогам закону, доводи касаційної скарги та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що підстав для задоволення скарги немає. Суд касаційної інстанції, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає. Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за обставин зазначених у вироку, кваліфікація його дій та призначення покарання у виді 3 років позбавлення волі зі звільненням від його відбування на підставі ст. 75 КК України у касаційній скарзі прокурором не оспорюються. В той же час, доводи прокурора, викладені в касаційній скарзі щодо незастосуванням до засудженого додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, є не обґрунтованими. Так, відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. Санкція частини 2 статті 286 КК України, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, надає можливість суду як призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, так і не застосовувати таке покарання до особи. Вказане положення закону України про кримінальну відповідальність носить альтернативний характер застосування та не є обов`язковим для суду. Як вбачається із наданих суду касаційної інстанції копій судових рішень, при призначені засудженому основного покарання та вирішенні питання щодо не призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд врахував, що ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності притягується вперше, займається суспільно-корисною працею, має родину та міцні соціальні зв`язки, за місцем мешкання та роботи характеризується виключно позитивно, свою вину визнав повністю, щиро розкаявся, сприяв органам досудового розслідування та суду у встановленні істини у справі, повністю відшкодував матеріальну та моральну шкоду, спричинену потерпілій, сама потерпіла під час розгляду справи надала заяву до суду з проханням не притягувати засудженого до кримінальної відповідальності, аналогічну заяву надала і суду апеляційної інстанції, обставин, що обтяжують покарання, у справі не встановлено. Врахувавши, всі зазначені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції зробив правильний висновок про можливість не призначати засудженому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

При розгляді апеляційної скарги прокурора суд апеляційної інстанції її доводи щодо необхідності призначення додаткового покарання перевірив і своє рішення належним чином мотивував, вказавши, що обставини, на які є посилання в апеляційній скарзі, були враховані судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_4 покарання і наведені ґрунтовні підстави для непризначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами. При цьому апеляційний суд врахував та належним чином перевірив і ті обставини, які є аналогічним касаційним вимогам.

Розгляд справи у суді апеляційної інстанції проводився у передбаченому законом порядку. Зміст ухвали цього суду відповідає положенням статей 370, 419 КПК України, вона є належним чином вмотивованою та обґрунтованою, з чим погоджується і колегія суддів.
Отже, покарання ОСОБА_4 призначено відповідно до вимог закону, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів і відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставами для зміни чи скасування судового рішення, у касаційній скарзі не зазначено.

Тому, підстав для задоволення скарги та скасування судового рішення з мотивів викладених у касаційній скарзі прокурора, колегія суддів не вбачає, у зв`язку із чим у відкритті касаційного провадження за його скаргою слід відмовити відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді першої інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 24 травня 2017 року щодо ОСОБА_4 .
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3