АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 193/1277/17 Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/42/К/18 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Колегія судів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретар - ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в режимі відеоконференції 23 січня 2018 року апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 16 листопада 2017 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше судимого:
-30.09.2015 року Ржищивським міським судом Київської області за ст. 185 ч.2, ст.71 КК України до 3 років 2 місяців позбавлення волі;
-30.01.2015 року Кагарлицьким районним судом Київської області за ст.ст. 185 ч.2, 190 ч.2, 71 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки;
-18.01.2016 року Ржищивським міським судом Київської області за ст. 185 ч.2, 71 КК України до 5 років позбавлення волі.
про звільнення його від подальшого відбування покарання на підставі Закону України « Про амністію у 2016 році»
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7
засуджений ОСОБА_6
представник Софіївської ВК №45 ОСОБА_8

ВСТАНОВИЛА:
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити свою ухвалу, якою задовольнити його клопотання про звільнення від подальшого відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році».
Вироком Кагарлицького районного суду Київської області від 30.01.2015 року ОСОБА_6 був засуджений за ст.ст. 185 ч.2 КК України до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки.
Крім того, вироком Ржищивського міського суду Київської області від 30.09.2015 року ОСОБА_6 також був засуджений за ст. 185 ч.2, ст.71 КК України до покарання у вигляді 3 років 2 місяців позбавлення волі.
Також, вироком Ржищивського міського суду Київської області від 18 січня 2016 року ОСОБА_6 був засуджений за ст. 185 ч.2, 71 КК України до покарання у вигляді 5 років позбавлення волі.
23 жовтня 2017 року до Софіївського районного суду Дніпропетровської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_6 про звільнення його від подальшого відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію в 2016 році».
Ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 16 листопада 2017 року було відмовлено в задоволенні вищезазначеного клопотання засудженого.
В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції зазначив, що клопотання засудженого про звільнення його від подальшого відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році», не підлягає задоволенню, оскільки згідно ст. 9 п. «а» Закону України «Про амністію у 2016 році» амністія не застосовується до осіб, які після ухвалення вироку, але до повного відбуття покарання знову вчинили умисний злочин.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги засуджений ОСОБА_6 посилається на те, що суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні його клопотання не прийняв до уваги те, що він є інвалідом 2 групи та страждає на ряд важких невиліковних хвороб, а також не дослідив даних щодо його особи, а саме його позитивну характеристику як за місцем проживання так і за місцем його відбування покарання, відсутність дисциплінарних стягнень та його активну участь у суспільному житті установи виконання покарань, сумлінне ставленні до праці, наявність у нього матері похилого віку, яка потребує постійної сторонньої допомоги, а також те, що на момент подачі ним клопотання він фактично відбув половину строку покарання і вважає, що ці обставини і є підставами для звільнення його від подальшого відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році».
В судовому засіданні при апеляційному розгляді засуджений підтримав вимоги своєї апеляційної скарги і наполягав на її задоволенні; прокурор та представник Софіївської ВК №45, кожен окремо, заперечували проти задоволення апеляційної скарги засудженого та просили залишити її без задоволення.
Відповідно до ст. 402 КПК України, заперечення на апеляційну скаргу сторонами судового провадження надані не були.
Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду Дніпропетровської області, думки учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, зіставивши їх з наявними матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та вмотивованою за наступних підстав.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
На думку колегії суддів, приймаючи рішення про відсутність підстав для задоволення клопотання засудженого ОСОБА_6 про звільнення його від подальшого відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію в 2016 році», суд першої інстанції дотримався вимог законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення і доводи апеляційної скарги засудженого цих висновків суду першої інстанції не спростовують.
07 вересня 2017 року набрав чинності ЗУ "Про амністію у 2016 році" від 22 грудня 2016 року №1810-УІІІ.
Дійсно, відповідно до п. «г» ч.1 ст.1 Закону України «Про амністію в 2016 році» підлягають звільненню на підставі цього Закону , крім інших, інваліди 2 групи, яким є засуджений ОСОБА_6 , відповідно до довідки МСЕК.
Але, дослідженням матеріалів кримінального провадження, колегією суддів встановлено, що вироком Кагарлицького районного суду Київської області від 30.01.2015 року ОСОБА_6 був засуджений за ст.ст. 185 ч.2 КК України до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки.
Вироком Ржищивського міського суду Київської області від 30.09.2015 року ОСОБА_6 також був засуджений за ст. 185 ч.2, ст.71 КК України до покарання у вигляді 3 років 2 місяців позбавлення волі.
Крім того, вироком Ржищивського міського суду Київської області від 18 січня 2016 року ОСОБА_6 був засуджений за ст. 185 ч.2, 71 КК України до покарання у вигляді 5 років позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання у вигляді 5 років позбавлення волі за вищезазначеними вироками рахується з моменту затримання ОСОБА_6 - 16 січня 2016 року.
Так, дійсно ст. 3 Закону України «Про амністію в 2016 році» звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних із позбавленням волі підлягають особи, крім тих, які не підлягають звільненню від відбування покарання на підставі ст. 1 зазначеного Закону, засуджені за злочини, що не є тяжкими та особливо тяжкими та не поєднані з насильством небезпечним для життя і здоров`я, якщо вони на день набрання чинності цим законом відбули не менше однієї чверті призначеного строку основного покарання.
Але, відповідно до п. «а» ст. 9 Закону України «Про амністію в 2016 році» амністія не застосовується до осіб, які після ухвалення вироку, але до повного відбуття покарання, знову вчинили умисний злочин.
З урахуванням того, що ОСОБА_6 був засуджений за вчинення умисного злочину, який вчинив у період іспитового строку. визначеного судом у зв`язку із чим остаточне покарання йому було призначено відповідно до вимог ст. 71 КК України висновки суду першої інстанції про відсутність підстав звільнення засудженого від відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію в 2016 році» є обґрунтованими та законними.
За таких обставин апеляційна скарга засудженого ОСОБА_6 не підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_6 про неврахування судом першої інстанції при відмові йому у задоволенні клопотання наявності у нього ряду захворювань та позитивної характеристики не є підставами для звільнення його від подальшого відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію в 2016 році».
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 537, 539 КПК України, Законом України «Про амністію у 2016 році», Законом України «Про застосування амністії в Україні» колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 16 листопада 2017 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 щодо застосування до нього Закону України «Про амністію у 2016 році» залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Кримінального касаційного суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення судом апеляційної інстанції.
Судді Апеляційного суду

Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4