Справа № 346/3384/17
Провадження № 11-кп/779/75/2018
Категорія ч.3 ст.185 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 лютого 2018 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

судді-доповідача ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000758 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Коломийського міськрайонного суду від 08 грудня 2017 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з неповною середньою освітою, непрацюючого,неодруженого, раніше несудимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, -

в с т а н о в и л а :

Вироком суду ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначено покарання із застосуванням ст.69 ч.1 КК України строком на один рік обмеження волі.

Строк відбування покарання постановлено рахувати з часу фактичного обмеження волі.

Судом першої інстанції встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 таємно викрав чуже майно, поєднане з проникненням у інше приміщення.

Так, обвинувачений ОСОБА_8 07.07.2017р. приблизно о 1 год. 30 хв., перебуваючи в с.Ворона, Коломийського району Івано-Франківської області, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, маючи на меті таємне викрадення чужого майна, через незачинені ворота незаконно проник на територію господарства, яке повністю огороджене, в АДРЕСА_2 , власником якого є ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Знаходячись на території вказаного господарства та реалізовуючи свій злочинний умисел, обвинувачений шляхом відчинення металічної защіпки на вхідних дверях, незаконно проник у підсобне приміщення - хлів, звідки таємно викрав вживаний електродвигун від деревообробного верстата, потужністю 3 КВТ, вартістю 1500 (тисяча п`ятсот) грн.

В подальшому, реалізовуючи свій злочинний умисел, знаходячись на території вказаного господарства, обвинувачений шляхом зняття незачиненого навісного замка на вхідних дверях, незаконно проник у гараж, звідки таємно викрав вживаний електрозварювальний апарат, вартістю 2500 (дві тисячі п`ятсот) грн.

Після чого, ОСОБА_8 місце вчинення злочину покинув, а викраденим розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому майнову шкоду на загальну суму 4 000 (чотири тисячі) гривень.

В своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 вважає, що суд не врахував всі пом`якшуючі покарання обставини та безпідставно зарахував до обтяжуючих покарання обставин обставини, які не передбачені законом внаслідок чого призначив йому надто суворе покарання, яке не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. При обранні покарання суд не врахував як пом`якшуючу покарання обставину те, що він активно сприяв у розкритті злочину, внаслідок вчинення якого тяжких наслідків не поступило.

Також, суд не взяв до уваги те, що прокурор просила призначити покарання із застосуванням ст.75 КК України та звільнити його від відбування покарання з випробувальним терміном.

Просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання і обрати йому покарання з застосуванням ст.75 КК України, звільнивши його від відбування покарання із випробувальним терміном.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи учасників кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ст.185 ч.3 КК України, за вказаних у вироку обставин та правова кваліфікація його дій не оскаржується і апеляційному перегляду згідно ст. 404 КПК України не підлягають.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо суворості призначеного йому покарання колегія суддів приходить до висновку про їх необґрунтованість.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, особі яка вчинила злочин має бути призначене покарання необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. А згідно вимог ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.65 КК України, призначаючи покарання ОСОБА_8 враховував суспільну небезпеку вчиненого ним кримінального правопорушення, який відповідно до вимог ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який вину у вчиненні злочину повністю визнав, задовільно характеризується за місцем проживання, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції у відповідності до вимог ст. 66 КК України обґрунтовано визнав обставинами, які пом`якшують покарання щире каяття, добровільне відшкодування завданих збитків.

Суд першої інстанції також прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність визнання у відповідності до вимог п.6 ч.1 ст..67 КК України обставиною, яка обтяжує покарання вчинення злочину щодо особи похилого віку, оскільки кримінальне правопорушення було вчинено стосовно потерпілого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Крім того, вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд врахував дані досудової доповіді органу пробації, відповідно до яких існує середня ймовірність вчинення обвинуваченим повторно кримінального правопорушення і середній рівень ризику його небезпеки для суспільства.

Відповідно до ч.1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини статті Особливої частини КК України або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання суд першої інстанції врахував, що наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості злочину, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, який повністю визнав вину у вчиненому кримінальному правопорушенні та розкаявся у вчиненому, раніше не судимий і вперше притягається до кримінальної відповідальності, задовільно характеризується за місцем проживання, в добровільному порядку відшкодував шкоду, заподіяну потерпілому , дає підстави для застосуванням ст.69 КК України та призначення більш м`якого виду основного покарання у виді обмеження волі.

Відповідно до вимог ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді обмеження волі, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

В даному випадку, враховуючи те, що вчинений злочин відповідно до вимог ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів, приймаючи до уваги, що злочин було вчинено стосовно особи похилого віку, враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_8 не має постійної роботи і відповідно до досудової доповіді органу пробації існує середня ймовірність вчинення обвинуваченим повторно кримінального правопорушення і середній рівень ризику його небезпеки для суспільства, колегія суддів вважає, що виправлення обвинуваченого неможливо без реального відбування покарання у виді обмеження волі, яке призначено обвинуваченому із застосуванням ст.69 КК України.

За таких обставин, вирок суду є законним та обґрунтованим і апеляційних підстав для його скасування не встановлено.

Керуючись ст.ст. 375, 404, 405, 407, 409, 413,414,418 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 08 грудня 2017 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Суддя-доповідач підписи ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5

Згідно з оригіналом. Суддя: ОСОБА_3