Ухвала
іменем україни
19 вересня 2017 року м. Київ
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі колегії:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: при секретарі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у судовому засіданні в режимі відеоконференції касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на вирок Київського районного суду м. Одеси від 29 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 06 грудня 2016 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002376, за обвинуваченням
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , у силу ст. 89 КК такого, що не має судимості,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 2 ч. 2 ст. 115 КК,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
в с т а н о в и л а:
Вироком районного суду, залишеним без зміни ухвалою суду апеляційної інстанції, ОСОБА_5 засуджено за п. 2 ч. 2 ст. 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років.
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати судові рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції у зв`язку з порушеннями вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості. Вказує на те, що рішення не відповідають статтям 370, 419 КПК, оскільки при призначенні ОСОБА_5 мінімальної міри покарання, передбаченої санкцією п. 2 ч. 2 ст. 115 КК судами не було враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, який скоєно обвинуваченим відносно малолітньої дитини й у стані алкогольного сп`яніння, а також невизнанняним своєї вини.
На касаційну скаргу прокурора надійшло заперечення від захисника ОСОБА_7 , в якому він стверджує про безпідставність викладених у скарзі доводів, у зв`язку з чим просить залишити її без задоволення, а судові рішення без зміни.
Згідно з вироком суду, 09 грудня 2011 року о 20.30 год, ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в підсобному приміщені будинку АДРЕСА_2 , де тимчасово, спільно проживав зі співмешканкою ОСОБА_8 та малолітнім сином ОСОБА_9 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), після сварки з ОСОБА_8 , що виникла на ґрунті особистих неприязних відносин, котра вийшла з приміщення на вулицю та залишила малолітнього сина ОСОБА_9 , який спав та в її відсутність почав плакати, з метою заспокоєння дитини, спочатку став його заколисувати, а потім коли дитина продовжувала плакати, з метою заподіяння смерті малолітньому ОСОБА_9 , руками стиснув йому голову і завдав удари головою дитини в стіну, чим заподіяв йому тілесні ушкодження від яких останній помер. Смерть малолітньої дитини ОСОБА_9 настала внаслідок закритої черепно-мозкової травми у вигляді крововиливів в м`які тканини голови, багатооскольчатого перелому кісток склепіння черепа, лінійного перелому основи черепа, крововиливів під м`які мозкові оболонки. Безпосередньою причиною смерті малолітньої дитини ОСОБА_9 є набряк набухання головного мозку.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, яка частково підтримала касаційну скаргу, думку захисника, який заперечив проти задоволення касаційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину за який його засуджено та кваліфікацію діяння за п. 2 ч. 2 ст. 115 КК прокурор у касаційній скарзі не оспорює.
Що ж стосується доводів скарги про призначення ОСОБА_5 надмірно мякої міри покарання, то колегія суддів вважає їх безпідставними.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.
Визначаючи ОСОБА_5 покарання, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо його виду та розміру, виходячи при цьому з обставин, які були відомі суду, зокрема: характеру та ступіня тяжкості вчиненого злочину, конкретних обставин справи, а також даних про особу винного, який у силу ст. 89 КК раніше не судимий, на спеціальних обліках не рахується, однак у 1997 році проходив лікування в «Одеській обласній клінічній психіатричній лікарні №1» з діагнозом олігофренія в ступені дебільності резидуально-органічного ґенезу. Крім того, ОСОБА_5 повідомив суду, що не визнає своєї вини, а також встановлено відсутність обстави, що пом`якшуть покарання та наявність обставини, що його обтяжує, якою визнано вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
З огляду на викладене, а також з урахуванням принципу індивідуалізації призначення покарання, з наведенням переконливих підстав такого рішення, апеляційний суд погодився із видом та розміром покарання у виді 10 років позбавлення волі, призначеного ОСОБА_5 судом першої інстанції, зазначивши при цьому, що усі наведені обставини утворюють законні підстави для призначення покарання в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією п. 2 ч. 2 ст. 115 КК, яке буде необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження вчинення злочинів.
На думку колегії суддів, безпідставними є твердження прокурора про неврахування судом при призначенні ОСОБА_5 покарання тієї обставини, що злочин вчинено щодо малолітньої особи, оскільки така обставина є кваліфікуючою ознакою злочину, передбаченого п. 2 ч. 2 ст. 115 КК, за який його засуджено і відповідно до ч. 4 ст. 67 КК не могла бути ще раз урахована при призначенні покарання.
Таким чином, призначене ОСОБА_5 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК, а тому його не можна визнати невідповідним ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого внаслідок м`якості. Отже, законних підстав, передбачених пунктами 1, 3 ч. 1 ст. 438 КПК для скасування судових рішень через м`якість призначеного ОСОБА_5 покарання за доводами касаційної скарги прокурора, у колегії суддів немає.
Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК, колегія суддів
у х в а л и л а:
Вирок Київського районного суду м. Одеси від 29 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 06 грудня 2016 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції без задоволення.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3