Справа № 523/2999/18
Провадження №1-кс/523/860/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.03.2018 року

Слідчий суддя ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 , слідчого Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 , розглянув клопотання про накладення арешту у кримінальному провадженні за №0000565 від 01.02.2018, за ознаками кримінального правопоршуення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України:

Встановив :

З клопотання вбачається, що до Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області надійшла заява від ОСОБА_5 про те, що невстановлена особа шахрайським шляхом, заволоділа 1/3 частиною домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відомості щодо вказаного кримінального правопорушення 01.02.2018 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за реєстраційним номером 0000565 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що згідно нотаріально посвідченого договору дарування від 14.06.2013 року ОСОБА_5 отримала в дар від свого батька 1/3 частину домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що в цілому складається з трьох одноповерхових кам`яних житлових будинків, під літ. А, загальною площею 42,66 кв. м., під літ. Б, загальною площею 58,12 кв. м., під літ. В, загальною площею 32,06 кв. м., загальною площею домоволодіння 141,14 кв. м., житловою площею домоволодіння 92,53 кв. м. з надвірними господарчими спорудами, розташованого на земельній ділянці площею 318 кв. м., які знаходяться у фактичному користуванні.

З вказаних вище трьох житлових будинків спільної часткової власності 1/3 частиною є будинок під літ. В, в якому ОСОБА_5 проживає разом із неповнолітньою донькою та матір`ю.

Інша, 2/3 частина спільної часткової власності домоволодіння, а саме житлові будинки під літ. А, Б належить ОСОБА_6 згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17.03.2016 року (7/24 частки) та нотаріально посвідченого договору дарування від 25.03.2016 року. Крім зазначених документів права спільної часткової власності ОСОБА_5 та ОСОБА_6 наявність такого співвідношення права власності підтверджується технічним паспортом на житловий будинок АДРЕСА_2 , номер інвентаризаційної справи 4393, виданий Одеським міжміським бюро технічної інвентаризації 11.09.1979 року та технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_2 , інвентаризаційна справа 4393, виданий 16.02.2015 року комунальним підприємством « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на замовлення ОСОБА_6 .

В ході допиту 09.02.2018 року потерпілої ОСОБА_5 остання зазначила, що під час участі в якості третьої особи у цивільній справі №523/4173/15-ц, щодо визнання дійним договору купівлю продажу №5213 від 12.11.1999 року складеним між ОСОБА_7 и ОСОБА_8 житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 , їй стало відомо, що позов ОСОБА_6 передбачав визнання площі включно також площу, яка належить ОСОБА_5 , в зв`язку з чим, 21.08.2017 року остання звернулася до Суворовського районного суду м. Одеси з позовом про розділ житлового будинку в натурі як об`єкта права спільної часткової власності, в якому просила виділити в натурі житловий будинок (домоволодіння), загальною площею 103,8 кв.м., та господарські будівлі, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 АДРЕСА_4 , однак на даний час, рішення за даним позовом не прийняте.

Також, ОСОБА_5 показала, що в ході судового провадження стало відомо, що ОСОБА_6 почала безоплатну приватизацію всієї земельної ділянки загальною площею 318 кв.м., в тому числі і на площу 105 кв. м. на якому розташовано домоволодіння ОСОБА_5 , на підставі того, що ОСОБА_6 нібито виділила своє домоволодіння в самостійну одиницю.

Разом з тим, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна житловий будинок загальною площею 152.2 кв. м., житловою площею 124.9 кв. м. розташований за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності у частці 1/1 ОСОБА_6 , яке виникло на підставі технічного паспорту (без номеру) виданого 03.11.2017 ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 »; свідоцтва про право на спадщину № 383, видане 17.03.2016 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_9 ; договору дарування № 421, виданого 25.03.2016 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_9 ; декларації про готовність об`єкта до експлуатації, серія та номер: ОД31 видана 24.10.2017 року ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Вказані записи внесені 06.11.2017 року відповідно до рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 38020067 від 08.11.2017 державним реєстратором Одеської обласної філії комунального підприємства « ІНФОРМАЦІЯ_4 » ОСОБА_10 в тому числі, на підставі свідоцтва про право на спадщину № 383, виданого 17.03.2016 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_9 та договору дарування № 421, виданого 25.03.2016 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_9 .

Виходячи з наведеного, є підстави вважати, що посадова особа Одеської обласної філії комунального підприємства « ІНФОРМАЦІЯ_4 » ОСОБА_10 за домовленістю з ОСОБА_6 здійснив реєстрацію права приватної власності 1/1 частки об`єкта нерухомості за ОСОБА_6 на підставі підробних документів, або без таких взагалі.

У судовому засідані прокурор Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 , та слідчий Суворовського ВП м. Одеса ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 , підтримали клопотання та просили задовольнити його у повному обсязі. Власник майна до суду не з`явився належним чином був повідомлений, тому суд вважає за можливе розглянути клопотання.

Статтею 170 КПК України визначено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів, спеціальної конфіскації, конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним устатті 98цього Кодексу. Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді визначено необхідність арешту майна.
Згідно вимог ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об"єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об"єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Вимогами ст.172 КПК України визначено, шо клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, якщо клопотання подано ним, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання. Під час розгляду клопотання про арешт майна слідчий суддя має право за клопотанням учасників розгляду або за власною ініціативою заслухати будь-якого свідка чи дослідити будь-які матеріали, що мають значення для вирішення питання про арешт майна.
Відповідно до вимог ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу), розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб. У разі задоволення клопотання слідчий суддя застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя зобов"язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб. У разі задоволення клопотання слідчий суддя постановляє ухвалу, в якій зазначає перелік майна, на яке накладено арешт, підстави застосування арешту майна, перелік тимчасово вилученого майна, яке підлягає поверненню особі, у разі прийняття такого рішення, порядок виконання ухвали із зазначенням способу інформування заінтересованих осіб. Ухвалу про арешт тимчасово вилученого майна слідчий суддя постановляє не пізніше сімдесяти двох годин із дня находження до суду клопотання, інакше таке майно повертається особі, у якої його було вилучено. Копія ухвали негайно після її постановлення вручається слідчому, прокурору, а також присутнім під час оголошення ухвали. У разі відсутності таких осіб під час оголошення ухвали копія ухвали надсилається їм не пізніше наступного робочого дня після її постановлення. Підозрюваний, обвинувачений, треті особи мають право на захисника, право оскаржити судове рішення щодо арешту майна.
З врахуванням наведеного вище, враховуючи правову підставу для арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна, яке може бути знаряддям вчинення злочину, приходжу до висновку, що клопотання підлягає до задоволення.
Керуючись ст.ст.98, 170-173 КПК України, слідчий суддя,-
У Х В А Л И В :
Клопотання слідчого Суворовського ВП Суворовського ВП м. Одеси ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 , про про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , що в цілому складається з трьох одноповерхових кам`яних житлових будинків, під літ. А, загальною площею 42,66 кв. м., під літ. Б, загальною площею 58,12 кв. м., під літ. В, загальною площею 32,06 кв. м., загальною площею домоволодіння 141,14 кв. м., житловою площею домоволодіння 92,53 кв. м. з надвірними господарчими спорудами, розташованого на земельній ділянці площею 318 кв. м., які знаходяться у фактичному користуванні, з метою недопущення порушення права власності ОСОБА_5 на 1/3 частину домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та/або недопущення відчуження будь-яким чином вказаної нерухомості стороннім особам.

На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Апеляційного суду Одеської області області, в строки, передбачені ст.395 КПК України.
Слідчий суддя Суворовського районного суду м.Одеси ОСОБА_1