Справа №198/550/17
Провадження №1-кп/0198/56/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.10.17

року Юр`ївський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в Юр`ївському районному суді Дніпропетровської області кримінальне провадження №0000204 внесене в ЄРДР 19.08.2017 року за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився с. Балучин Буського району Львівської області, проживає в АДРЕСА_1 , одруженого, не працюючого, з середньою освітою, на утриманні троє неповнолітніх дітей, громадянина України, не судимого
у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,
ВСТАНОВИВ :
ОСОБА_4 18 серпня 2017 року, приблизно о 10:00 годині, знаходився на території саду Преображенського НВК, розташованого по вул. Шкільна, 42 в с.Преображенка Юр`ївського району Дніпропетровської області, де під час розмови з своїм знайомим ОСОБА_5 , між ними, виникла сварка, котра викликала у ОСОБА_4 особисту неприязнь щодо ОСОБА_5 .
ОСОБА_4 , діючи умисно, керуючись раптово виниклим мотивом, спрямованим на завдання ОСОБА_5 тілесного ушкодження, наблизився до потерпілого, який стояв навпроти нього та усвідомлюючи протиправний характер своїх злочинних дій і не бажаючи від них відмовлятися, умисно наніс два удари кулаком правої руки в область правого ока та щелепи потерпілого.
Тим самим, обвинувачений заподіяв ОСОБА_5 легкі тілесні ушкодження у вигляді синця навколо правого ока з переходом на спинку носа та виличну область справа.
В судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчиненні злочину визнав повністю і підтвердив викладені вище обставини, не оспорюючи час, місце, мотив вчинення злочину, характер заподіяних тілесних ушкоджень.
При цьому обвинувачений дав суду наступні покази, а саме що він 18.08.2017 року, приблизно о 10 год., знаходячись в саду Преображенського НВК (вул. Шкільна с. Преображенка Юр`ївського району), зустрів свого знайомого ОСОБА_5 , під час розмови з яким у нього виник конфлікт, який переріс у словесну суперечку. Внаслідок суперечки у нього виникла особиста неприязнь до потерпілого і умисел на спричинення йому тілесних ушкоджень. Реалізуючи свій умисел на заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень, він наблизився до потерпілого та двічі кулаком правої руки вдарив потерпілого в обличчя.
Крім цього, обвинувачений просив суд звільнити його від відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки у нього є неповнолітні діти і він не позбавлений батьківських прав, пояснив, що не відшкодував потерпілому завдану шкоду внаслідок відсутності коштів.
Окрім зізнавальних показів обвинуваченого, його вина у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується і іншими доказами, дослідженими в судовому засіданні, а саме:
- висновком судово-медичної експертизи (а.с.м.к.п. 16-17) № 192, з якої вбачається, що у потерпілого було виявлено тілесні ушкодження у вигляді синця навколо правого ока з переходом на спинку носа та виличну область справа, які відносяться до легких тілесних ушкоджень. Дані тілесні ушкодження могли утворитися від дії кулаків рук, за часом виникнення можуть відповідати даті вказаній в обвинувальному акті;
- протоколом слідчого експерименту за участю потерпілого (а.с.м.к.п. 20-22), у відповідності до якого потерпілий в присутності понятих детально розповів та показав, як обвинувачений заподіяв йому тілесні ушкодження, у тому числі механізм їх спричинення;
- протоколом слідчого експерименту за участю ОСОБА_4 (а.с.м.к.п. 39-41), згідно якого останній пояснив та продемонстрував співробітникам поліції, як саме він наносив удари потерпілому.
Проаналізувавши викладені вище докази в сукупності, враховуючи їх достатність і допустимість суд вважає, що винність ОСОБА_4 в умисному легкому тілесному ушкодженні доведена, вчинене ОСОБА_4 підлягає кваліфікації за ч. 1 ст. 125 КК України.
Обираючи покарання для обвинуваченого, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини що пом`якшують та обтяжують покарання.

ОСОБА_4 вчинив злочин, який згідно ст.12 КК України, є злочином невеликої тяжкості.

Також, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд враховує наступне, згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину суди повинні виходити з кваліфікації злочинів (ст. 12 КК), а також особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного із співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Злочин вчинений ОСОБА_4 є одноепізодним, умисел на його вчинення у обвинуваченого виник раптово (спонтанно), тобто не був наслідком жодних приготувань та планування з боку останнього, дана обставина суттєво знижує тяжкість вчиненого злочину.

Обставинами, що пом`якшують покарання суд визнає щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю злочину. При цьому суд вважає, що щире каяття обвинуваченого, в даній ситуації, грунтується на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки і характеризується щирим осудом цієї поведінки, висловленням жалю з приводу вчиненого, бажанням виправити ситуацію, що склалася, а також готовністю підлягати кримінальній відповідальності.

Обставин, які б обтяжували покарання в обвинувальному акті не зазначено.

При призначенні покарання, судом (також) враховується позиція потерпілого, який просив суд призначити обвинуваченому суворе покарання, дані про особу обвинуваченого раніше не судимий, за місцем проживання характеризується негативно, на його утриманні знаходиться троє неповнолітніх дітей.
З таких підстав, суд призначає покарання ОСОБА_4 у виді громадських робіт у межах санкції ч. 1 ст. 125 КК України.

Враховуючи позицію потерпілого з приводу призначення покарання, а також те, що застосування до обвинуваченого положень ст. 69 КК України (навіть за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання) не є обов`язковим для суду, суд не вважає за можливе застосувати до ОСОБА_4 положення ст. 69 КК України.
Застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України при призначенні покарання у вигляді громадських робіт виключено.
При призначенні кримінального покарання, судом, також, враховуються висновки наведені в досудовій доповіді, згідно яких ризик вчинення обвинуваченим повторного правопорушення оцінюється як середній, ризик небезпеки обвинуваченого для суспільства (у т.ч. окремих осіб) оцінюється як середній.
Обвинуваченим у судовому засіданні заявлено клопотання про звільнення його від відбування покарання на підставі Закону України Про амністію у 2016 року, з огляду на те, що він на час набрання чинності даним законом має дитину, якій не виповнилося 18 років, при цьому не позбавлений батьківських прав (дані обставини підтверджуються копією актового запису про народження дитини та листом Юр`ївського райсуду від 25.10.2017 року).
Прокурор не заперечував проти звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання на підставі Закону України Про амністію у 2016 році .
Відповідно до положень ч. 2 ст. 86 КК України, ч.2 ст. 3 Закону України Про застосування амністії на Україні установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.
Злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , віднесений до категорії умисних злочинів, які є злочинами невеликої тяжкості, відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, тобто згідно ст.1 Закону України Про амністію у 2016 року на нього поширюється дія вказаного Закону.
Відповідно до ст. 10 Закону України Про амністію у 2016 році виконання цього Закону покладається на суди. Застосування амністії не допускається, якщо обвинувачений (підсудний) або засуджений заперечує проти цього.
У силу п. «в» ст.1 Закону України Про амністію у 2016 році звільняються від відбування покарання особи, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років і не позбавлені батьківських прав.
Обставини, зазначені у ст. 9 Закону України Про амністію у 2016 році, які б перешкоджали застосуванню амністії відсутні.
Зазначене вказує на наявність підстав для застосування до обвинуваченого положень Закону України Про амністію у 2016 році.
Потерпілим заявлено цивільний позов у якому він просить стягнути з обвинуваченого 10000 грн. спричиненої моральної шкоди, мотивувавши свій позов, зокрема, тим, що внаслідок вчиненого щодо нього злочину він зазнав негативних емоцій, погіршився сон, він відчуває постійну тривогу, зазнав фізичного болю, порушився його звичний спосіб життя.
Потерпілий в судове засідання не з`явився, однак звернувся до суду з письмовою заявою про розгляд позову за його відсутності (зворот цивільного позову) та підтримав позов у повному обсязі.
Обвинувачений визнав позов частково, просив стягнути з нього 5000 грн.
Заслухавши думку учасників розгляду кримінального провадження з приводу цивільного позову, суд приходить до наступного.
Згідно ст.1167 ЦК України - моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Факт вчинення обвинуваченим злочину щодо потерпілого судом встановлений.
Враховуючи ступінь тяжкості тілесних ушкоджень, отриманих цивільним позивачем внаслідок злочину (синець), перенесених ним фізичних страждань та моральних переживань, вимушеність змін у його житті, характер таких змін, які є порівняно невеликими, характер (завдання тілесного ушкодження умисно) та механізм спричинення потерпілому тілесних ушкоджень у першу чергу кількість завданих ударів (2), суд приходить до висновку, що розмір заявленої позовної вимоги є вочевидь завищеною, а суму морального відшкодування необхідно визначити у 6000 грн.

При прийнятті рішення про розмір моральної шкоди, яку слід стягнути з ОСОБА_4 , суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважає, що 6000 грн. буде достатньою компенсацією потерпілому за завдані наслідки злочину.

На підставі викладеного, керуючись ч. 2 ст. 86 КК України, ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, п. «в» ст.1 Закону України Про амністію у 2016 році, суд, -
УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк сто сорок годин.

На підставі ч. 2 ст.86 КК України, п. «в» ст.1 Закону України Про амністію у 2016 році, звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання.
Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 на відшкодування моральної шкоди 6000 (шість тисяч) гривень.

В іншій частині позову відмовити.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано.

На вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення може бути подана апеляція до апеляційного суду Дніпропетровської області, через Юр`ївський районний суд Дніпропетровської області.

Копію вироку вручити негайно прокурору, обвинуваченому, потерпілому.

Суддя ОСОБА_1