Ухвала
іменем україни
31 серпня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003788 від 04 серпня 2014 року щодо

ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки

с. Золота Долина Мелітопольського району

Запорізької області, громадянки України,

проживаючої за адресою:

АДРЕСА_1 ,

за ст. 125 ч. 2 КК України,

за касаційною скаргою захисника засудженої ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 06 грудня 2016 року щодо ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а :
у касаційній скарзі захисник просить ухвалу апеляційного суду щодо засудженої ОСОБА_5 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Вважає, що суд апеляційної інстанції в порушення вимог ст. 404 ч. 2 КПК України не вийшов за межі апеляційної скарги потерпілої та не дослідив обставин, встановлених під час кримінального провадження судом першої інстанції, що призвело до позбавлення сторони захисту можливості довести апеляційному суду відсутність у діях ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 ч. 2 КК України. Крім того, вважає, що апеляційний суд незаконно стягнув з ОСОБА_5 10 000 гривень моральної шкоди, прийнявши рішення без перевірки дотримання усіх вимог щодо заявленого цивільного позову потерпілою ОСОБА_8 .

Вироком Приазовського районного суду Запорізької області від 19 серпня 2016 року ОСОБА_5 засуджено за ст. 125 ч. 2 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 гривень.

Цивільний позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 2 984, 13 гривень в рахунок відшкодування завданої злочином матеріальної шкоди, 5 000 гривень моральної шкоди та 124, 21 гривень на відшкодування витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги.

Вирішено долю речового доказу.

Вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватою і засуджено за вчинення нею кримінального правопорушення за наступних обставин.

Так, 04 серпня 2014 року приблизно о 09 годині 00 хвилин ОСОБА_5 разом із іншими мешканцями с. Вознесенка Мелітопольського району знаходилась на несанкціонованому мітингу біля кафе «Катерина» по вул. Кірова 205-б. Приблизно о 09 годині 30 хвилин ОСОБА_8 , рухаючись на автомобілі «Chevrolet Aveo» д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Кірова в с. Вознесенка Мелітопольського району у напрямку свого будинку АДРЕСА_2 , побачила, що мешканці вказаного селища перекрили дорогу та не давали їй можливості проїхати до свого будинку. З метою об`їхати натовп ОСОБА_8 виїхала на узбіччя дороги, де її зупинили мешканці с. Вознесенська Мелітопольського району. Після цього, ОСОБА_5 , маючи умисел на спричинення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, відкрила водійські двері автомобіля потерпілої та нанесла приблизно 5 ударів кулаком в область голови потерпілої, чим спричинила останній легкі тілесні ушкодження, що потягли за собою короткочасний (понад 6, але не більше 21 доби) розлад здоров`я.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 06 грудня 2016 року вирок Приазовського районного суду Запорізької області від 19 серпня 2016 року щодо ОСОБА_5 змінено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 моральну шкоду, завдану злочином, в розмірі 10 000 гривень та витрати на правову допомогу в розмірі 5 000 гривень. В решті вирок залишено без зміни.

Заслухавши доповідача, доводи прокурора про необґрунтованість касаційної скарги, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

У касаційній скарзі захисник порушує питання про необхідність скасування ухвали апеляційного суду з підстав невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи та допущеного порушення вимог ст. 404 ч. 2 КПК України, внаслідок чого, на його думку, ОСОБА_5 було незаконно засуджено.
Процесуальним законом обвинуваченій ОСОБА_5 та її захиснику передбачена можливість оскаржити вирок шляхом подання апеляційної скарги, в якій зазначається, в чому саме полягає незаконність та необґрунтованість судового рішення, а також вказується вимога до суду апеляційної інстанції, як це передбачено ст. 396 КПК України. Пунктом 5 частини 2 цієї статті передбачено як одну з вимог до апеляційної скарги заявити клопотання про дослідження доказів.
Проте, як вбачається з матеріалів кримінального провадження ні обвинувачена ОСОБА_5 , ні її захисник адвокат ОСОБА_6 не скористалися своїм правом, передбаченим ст. 393 ч. 1 п. 1 КПК України, на апеляційне оскарження вироку суду першої інстанції та відповідних апеляційних скарг не подали.
Суд апеляційної інстанції переглянув вирок щодо ОСОБА_5 в межах апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_8 та прийняв відповідне рішення щодо збільшення розміру відшкодування за цивільним позовом. При цьому, потерпіла в апеляційній скарзі не оспорювала фактичні обставини, встановлені вироком суду першої інстанції, у зв`язку із чим судом апеляційної інстанції і не вирішувалося питання щодо необхідності їх повторного дослідження.
Таким чином, суд апеляційної інстанції дотримався вимог ст.ст. 404, 419 КПК України, здійснив апеляційний розгляд в межах апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_8 та прийняв відповідне рішення по суті заявлених нею вимог.
Безпідставними є доводи касаційної скарги захисника про те, що суд апеляційної інстанції був зобов`язаний вийти за межі вимог апеляційної скарги потерпілої відповідно до ст. 404 ч. 2 КПК України, оскільки вказана норма закону, хоч і надає апеляційному суду таке право, проте не зобов`язує його для її обов`язкового застосування. Як вбачається з ухвали, суд апеляційної інстанції не знайшов підстав для застосування вказаних положень закону та вказав про те, що за встановлених судом фактичних обставин провадження та внаслідок повного їх дослідження, суд першої інстанції вірно кваліфікував дії ОСОБА_5 за ст. 125 ч. 2 КК України. З такою позицією погоджується і колегія суддів.
Необґрунтованими є доводи касаційної скарги щодо незаконного стягнення з засудженої ОСОБА_5 на користь потерпілої ОСОБА_8 моральної шкоди в розмірі 10 000 гривень, оскільки право на таке відшкодування передбачено ст. 23 ЦК України, а розмір визначений в межах заявленого цивільного позову в суді першої, а не апеляційної інстанції, з урахуванням характеру, тривалістю та обсягу фізичних, душевних та психічних страждань, тривалості часу для відновлення здоров`я потерпілої.
Також не знайшли свого підтвердження доводи касаційної скарги про те, що вказане кримінальне провадження здійснено за відсутності заяви потерпілої про вчинений відносно неї злочин, оскільки як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 04 серпня 2014 року в ЄРДР зареєстровано усне повідомлення ОСОБА_8 про нанесення їй ОСОБА_5 тілесних ушкоджень, що зафіксовано протоколом (т. 1 а.с. 8).
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України, апеляційний розгляд здійснено без порушень процесуального закону, а істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування чи зміни судового рішення, не виявлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів підстав для задоволення касаційної скарги, скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції не знаходить.

Керуючись ст.ст. 436, 438 КПК України, п. 6 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ, колегія суддів

у х в а л и л а :

ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 06 грудня 2016 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, а касаційну скаргу її захисника адвоката ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

________________ _____________________ ___________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3