У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 жовтня 2017 року слідчий суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 , про арешт майна, в рамках кримінального провадження №0000243 від 29 грудня 2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, -
В С Т А Н О В И В :
19 жовтня 2017 року прокурор Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 звернулась до суду з клопотанням про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , яка відповідно до інформації Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, зазначеної у листі № 8916/43/2/103 від 11.10.2017 належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва.

З наданих в обґрунтування клопотання матеріалів вбачається, що невстановлені особи протиправно заволоділи майном комунальної власності територіальної громади міста Києва, а саме: квартирою АДРЕСА_1 .

Досудовим розслідуванням встановлено, що відповідно до обмінного ордеру № 1088 від 07.08.1985, виданого Управлінням по обліку і розподілу житлової площі виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів, квартиру АДРЕСА_1 надано ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 зареєстрований в квартирі, але фактично не проживав в ній більше трьох років, що стало підставою для подання Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» до Дніпровського районного суду м. Києва позовної заяви про визнання його таким, що втратив право на користування жилим приміщенням.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна № 99251040 від 04.10.2017, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 11.11.2016 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна внесено відомості про набуття ОСОБА_6 у приватну власність квартири АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 2702.

В подальшому, 03.12.2016 відповідно договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , серія та номер: 997, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 , ОСОБА_6 як «Продавець» передає у власність ОСОБА_8 як «Покупцю» у власність квартиру АДРЕСА_1 .

Так, документом, що підтверджував право власності Продавця на відчужувану квартиру був Договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 11.11.2016 за реєстровим номером 2702.

Однак, відповідно до відповіді Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації № 8916/43/2/103 від 11.10.2017, рішення про приватизацію вказаної квартири не приймалося та свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 нікому не видавалося.

Також, відповідно до довідки про місце проживання та склад сім`ї, виданої Комунальним концерном «Центр комунально сервісу» від 29.03.2017, у квартирі АДРЕСА_2 зареєстрований ОСОБА_4 .

Враховуючи вищевикладене, дійсним власником квартири АДРЕСА_1 є територіальна громада м. Києва в особі Київської міської ради, оскільки нею вказане майно не відчужувалося, право власності територіальної громади м. Києва в силу закону на вказане майно не припинялося, а ОСОБА_6 не набував права власності на майно та не мав права його відчужувати.

Таким чином, встановлено факт протиправного заволодіння майном комунальної власності територіальної громади міста Києва.

Так, в ході досудового розслідування виникла необхідність накладення арешту на наступне майно, а саме об`єкт нерухомості квартиру АДРЕСА_1 , що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва, що підтверджується листом Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації № 8916/43/2/103 від 11.10.2017.

Вивчивши надані в обґрунтування клопотання матеріали, з метою забезпечення даного арешту, на підставі ч.2 ст.172 КПК України, розгляд клопотання проводиться без повідомлення та участі власників майна.
Згідно ч. 1 ст. 107 КПК України фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.
Вислухавши думку прокурора, який підтримав клопотання, дослідивши надані матеріали, слідчий суддя приходить до наступного.
Так, статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.
Відповідно до ч.1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Крім того, у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.) ЄСПЛ встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи».

При цьому, у судовому засіданні слідчим суддею не встановлено, що клопотання суперечить вищезазначеним вимогам КПК України, тобто не містить правових підстав для арешту майна, достатності доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, вказівки на розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження або не є пропорційним, тобто не відповідає тяжкості правопорушення і становить особистий і надмірний тягар для володільця майна.

Так, на думку слідчого судді, прокурором доведено правову підставу для арешту майна, надано достатньо доказів, які вказують на вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, дослідивши надані до клопотання матеріали, враховуючи, відповідно до вимог ст. 173 КПК України, наявність даних про достатність доказів, що вказують на наявність ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України, наявність даних про належність майна, на яке прокурор просить накласти арешт, арешт зазначеного майна у вигляді квартири АДРЕСА_1 є необхідною умовою досягнення дієвості даного кримінального провадження. Слідчий суддя вважає клопотання обґрунтованим та заснованим на законі. Арешт вищезазначеної квартири ніяким чином не зачіпає права третіх осіб. Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку про наявність підстав для задоволення клопотання.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.170-173, ст.175, ст.309, 372, ст.392, ст.532 КПК України,
У Х В А Л И В :
Клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 , про арешт майна задовольнити.
Накласти арешт на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , шляхом заборони відчуження та розпорядження, яка відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження суб`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за № 99251040 від 04.10.2017 року належить ОСОБА_8 .

Ухвала підлягає негайному виконанню.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Арешт може бути скасовано відповідно до ст. 174 КПК України.
Слідчий суддя ОСОБА_1