н/п 1-кп/490/968/2017
В И Р О К
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Подольськ, Московської області, Російської Федерації, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який проходить військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 на посаді командира бойової машини 3 розрахунку взводу протитанкових керованих ракет батареї протитанкового артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи у військовому званні молодший сержант,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.421 КК України,
З участю сторін кримінального провадження:
сторона обвинувачення: прокурор ОСОБА_4 ;
сторона захисту: обвинувачений ОСОБА_3 , захисник ОСОБА_5
ВСТАНОВИВ:
05 квітня 2017 громадянин ОСОБА_3 уклав контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 05.10.2017 № 232 молодший сержант ОСОБА_3 , зарахований до списків особового складу вказаної військової частини, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду командира бойової машини 3 розрахунку взводу протитанкових керованих ракет батареї протитанкового артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи вказаної військової частини.
19.10.2017 наказом командира військової частини № НОМЕР_2 молодшого сержанта ОСОБА_3 призначено до складу добового наряду днювальним парку військової частини НОМЕР_1 .
Цього ж дня приблизно о 17 год. 20 хв., останній отримав у чергового роти особисту зброю, яка за ним закріплена - АКС-74У № НОМЕР_3 та 120 набоїв 5,45 мм до неї, для службового користування та о 18 годині 00 хвилин заступив в добовий наряд днювальним парку військової частини НОМЕР_1 .
20.10.2017 близько 07 год. 10 хв. молодший сержант ОСОБА_3 , діючи в порушення вимог ст.ст. 11, 16, 129, 130, 267, 291, 357 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, п.п. 1.14, 1.15, 1.17 Інструкції організації обліку, зберігання та видачі стрілецької зброї та боєприпасів у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 20.10.2015 № 569, Інструкції днювального парку на стоянці озброєння і військової техніки, яка затверджена командиром бригадної артилерійської групи 25.09.2017 року, допустив молодшого лейтенанта ОСОБА_6 до парку військової частини та близько 07 год. 20 хв. на прохання останнього передав йому (Кривоконь) особисту зброю, яка за ним закріплена - АКС-74У № НОМЕР_3 , що спричинило тяжкі наслідки у вигляді вчинення самогубства молодшим лейтенантом ОСОБА_6 , запобігання яких входило в обов`язки ОСОБА_3 .
Таким чином, дії ОСОБА_3 , кваліфіковано за ч.2 ст.421 КК України - порушення особою, яка входить у добовий наряд частини статутних правил внутрішньої служби, якщо воно спричинило тяжкі наслідки, запобігання яким входило в обов`язки даної особи, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
Обвинувальний акт надійшов до суду із угодою про визнання винуватості, відповідно до якої сторони прийшли до згоди про те, що обвинувачений беззастережно визнає свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 421 КК України, про наявність обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме: особу обвинуваченого який за місцем служби характеризується виключно позитивно, раніше не судимий, який приймав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпечення її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності - України, учасник бойових дій, а також з`явлення із зізнанням та щире каяття, сторони вважають за можливе призначити покарання ОСОБА_3 за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.421 КК України, в межах передбаченої санкції, а саме: погоджуються на призначення судом ОСОБА_3 покарання передбаченого секцією статті у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки
Згідно угоди, ОСОБА_3 повністю беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні вказаного кримінального правопорушення. Прокурор, обвинувачений та його захисник в судовому засіданні заявили, що вони цілком розуміють наслідки укладення даної угоди, просять суд затвердити угоду.
Крім того, обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник в судовому засіданні заявили клопотання про звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання за ч. 2 ст. 421 КК України на підставі ст. 2 Закону України "Про амністію у 2016 році", оскільки він приймав участь у зоні АТО та є учасником бойових дій.
Прокурор не заперечує проти звільнення обвинуваченого від покарання на підставі закону "Про амністію у 2016 році".
Розглядаючи питання про затвердження угоди суд виходить з наступного. Відповідно до п.2 ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладено угоду між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості. Згідно ч.4 ст.469 КПК України, угоду про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим чи підозрюваним може бути укладено у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкоду завдано лише державним чи суспільним інтересам. ОСОБА_3 визнав себе винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.421 КК України. Вказаний злочин в силу ст.12 КК України, є злочином середньої тяжкості, внаслідок якого шкоду завдано лише державним та суспільним інтересам, а отже угоду про визнання винуватості може бути укладено. Судом встановлено, що ОСОБА_3 цілком розуміє положення п.1 ч.1 ст.473, ч.4 ст.474 КПК України, усвідомлює свої права, наслідки укладення і затвердження угоди, характер обвинувачення, вид покарання, який буде застосовано, також суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Обвинувачений ОСОБА_3 погодився на призначення йому узгодженого покарання. Умови угоди не суперечать вимогам КПК України та КК України, а також інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, підстави вважати, що укладення угоди було недобровільним відсутні, фактичні підстави для визнання винуватості мають місце. Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для затвердження угоди про визнання винуватості, укладеної між прокурором і обвинуваченим та призначення йому узгодженого сторонами покарання. Таким чином, своїми умисними неправомірними діями ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.421 КК України, а саме: порушення особою, яка входить у добовий наряд частини статутних правил внутрішньої служби, якщо воно спричинило тяжкі наслідки, запобігання яким входило в обов`язки даної особи, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
Відповідно до ст. 85 КК України - на підставі закону про амністію або акта помилування засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарання.
Відповідно до ст. 2 Закону України "Про амністію у 2016 році" від 07.09.2017 року, звільненню від покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, підлягають особи, кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, а також осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим частинами другою, третьою і четвертою статті 408, статтею 410, частинами другою, третьою і четвертою статті 411 Кримінального кодексу України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій (крім осіб, зазначених у частині четвертій статті 86 Кримінального кодексу України, статті 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні" та статті 9 цього Закону).
Згідно посвідчення серія НОМЕР_4 , ОСОБА_3 є учасником бойових дій, та згідно довідки, виданої військовою частиною НОМЕР_1 від 24.10.2017 року №205, ОСОБА_3 брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпечення її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.
Обставини, які б виключали можливість застосування амністії до ОСОБА_3 , передбачені ст.4 Закону України "Про застосування амністії в Україні", ст.9 Закону України "Про амністію у 2016 році" та ст. 86 КК України, судом не встановлені. Враховуючи вищевикладене, заслухавши думку сторін, суд приходить до висновку про наявність усіх підстав для задоволення клопотання про застосування Закону України "Про амністію у 2016 р." відносно ОСОБА_3 .
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374-376, 474, 475 КПК України, ст.ст. 74, 86 КК України, ст.ст.2, 9 Закону України "Про амністію у 2016 році", ст.ст.1, 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні",суд,-
УХВАЛИВ:
Визнати винним ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.421 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
Звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання- на підставі ст.2 Закону України «Про амністію у 2016 році».
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку суду після його проголошення негайно вручити обвинуваченому і прокурору.
Суддя ОСОБА_1