Кримінальне провадження № 1-кп/760/216/17
Справа № 760/4968/15-к
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 лютого 2017 року м. Київ
Солом`янський районний суд м. Києва в складі колегії суддів:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участі:
секретарів судового засідання ОСОБА_4 , ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань № 0000022 від 02 січня 2015 року по обвинуваченню:
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сміла, Черкаської області, громадянина України, з середньо спеціальною освітою, одруженого, має на утриманні неповнолітню дитину 2009 р.н., не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , судимого вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 13 вересня 2016 р. за ч. 1 ст. 185 КК України,
у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115, Кримінального кодексу України, -
В С Т А Н О В И В:
Обвинувачений ОСОБА_9 01.01.2015 року приблизно о 22:25 год. знаходячись за місцем свого тимчасового проживання в житловій кімнаті квартири АДРЕСА_3 , з метою умисного протиправного заподіяння смерті ОСОБА_10 , який в цей час спав на ліжку у вищевказаній кімнаті квартири, тримаючи в руці ніж, підійшов до лежачого на ліжку ОСОБА_10 та умисно наніс ножем один удар в область шиї потерпілого ззаду, тобто у життєво важливий орган людини.
Від отримання удару в шию потерпілий ОСОБА_10 прокинувся, а ОСОБА_9 виконавши всі дії, які він вважав необхідним для доведення свого злочинного умислу, направленого на позбавлення життя ОСОБА_10 до кінця, не зміг його завершити по незалежним від його волі причинам, оскільки в цей час потерпілий прокинувся, а також із зв`язку із вчасно наданою медичною допомогою.
Внаслідок протиправних дій ОСОБА_9 потерпілому ОСОБА_10 спричинені тілесні ушкодження у вигляді: проникаючого колото-різаного поранення шиї: рана на правій боковій поверхні шиї, від якої відходить рановий канал направлений ззовні досередини, по ходу якого ушкоджуються м`які тканини шиї, крайове поранення внутрішньої яремної вени, поранення заднє-бокової стінки глотки, крайовий дефект переднє-бокової поверхні тіла четвертого шийного хребця справа, з послідуючим проникненням в спинно-мозковий канал (на глибину приблизно 3-4 мм.), з наявністю на дні каналу стороннього тіла (уламок металевої щільності), яке згідно висновку експерта №112/Е від 20.02.2015 утворилося від травматичної дії гострого(их) предмету(ів), якому притаманні колюче-ріжучі та ріжучі властивості (по типу клинка та леза ножа), за давністю може відповідати 02.01.2015 та відноситься до ТЯЖКОГО тілесного ушкодження (за критерієм небезпеки для життя); різані рани 1 і 2 пальців лівої кисті, які згідно висновку експерта №112/Е від 20.02.2015 утворилися від травматичної дії гострого(их) предмету(ів), якому притаманні колюче-ріжучі та ріжучі властивості (по типу клинка та леза ножа), за давністю можуть відповідати 02.01.2015 та відносяться до ЛЕГКОГО тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я на строк понад 6, але менш ніж 21 добу (за критерієм тривалості розладу здоров`я).
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15 ч.1 ст. 115 КК України не визнав та суду показав, що 01 січня 2015 року пізно ввечері між ним та потерпілим ОСОБА_11 сталася сварка. Потерпілий прийшов додому із ножем в руках. В ході розмови із ОСОБА_12 «грався» ножем. Вказав, що потерпілий йому погрожував бійкою.
Під час конфлікту обвинувачений вихопив ніж із рук потерпілого (чи взяв зі столика, точно не пам`ятає) і наніс удар в область шиї. Вбивати потерпілого він не хотів, однак навіщо вдарив ножем потерпілого пояснити не може. Зазначив, що того вечора він був у тверезому стані. Вони із потерпілим відкрили пляшку пива, але не встигли її випити.
Коли побачив на потерпілому кров, злякався, хотів викликати швидку допомогу, але не зміг, оскільки в нього виникли проблеми з телефоном. Тоді вони вирішили піти до лікарні самостійно, він допомагав одягнутися потерпілому. В лікарні потерпілого оглянув лікар і повідомив, які потрібні ліки для лікування. Обвинувачений самостійно пішов до аптеки за ліками, які придбав за власні кошти. Коли він повернувся назад, то в лікарні вже був присутній товариш ОСОБА_11 . З цим товаришем вони пішли додому, де товариш взяв якісь речі. Які конкретно він не знає.
На питання прокурора обвинувачений повідомив, що із ОСОБА_11 познайомився за років п`ять до події, яка сталася. Із ним вони працювали і близько одного місяця проживали разом. Раніше він ОСОБА_11 ніколи тілесних ушкоджень не наносив. Вказав, що ОСОБА_11 був винен йому гроші, через які і виник між ними конфлікт. Коли він наносив удар, він розумів, що шия, являється життєво важливим органом. Він не звертався до правоохоронних органів з приводу тиску на нього під час досудового розслідування.
На питання захисника, обвинувачений повідомив: ОСОБА_13 він наносив на емоціях. Убивати ОСОБА_11 не збирався. В шию ОСОБА_11 потрапив випадково.
Однак, такі твердження суд сприймає критично, оскільки вина ОСОБА_9 повністю підтверджується зібраними в провадженні та перевіреними у судовому засіданні доказами.
Так, свідок ОСОБА_14 показав суду, що наглядно знайомий із ОСОБА_9 , оскільки декілька разів бачив разом з ОСОБА_10 .
Ввечері 01 січня 2015 р. до нього зателефонував ОСОБА_10 та повідомив що на нього напали і він потрапив до лікарні. Коли свідок приїхав, то побачив на ОСОБА_10 кров і сліди поранення в області шиї. ОСОБА_10 повідомив йому про те, що його ударив ножем сусід по квартирі ОСОБА_9 коли той спав. Також потерпілий свідку повідомив, що не сварився з ОСОБА_15 , сказав, що просто прийшов додому та ліг відпочивати і уві сні його вдарили ножем в шию. Причиною цього, як він вважає було незадоволення ОСОБА_15 , що ОСОБА_11 святкував Новий Рік не з ним, а з ОСОБА_16 та іншими.
Після удару ОСОБА_10 рятуючи своє життя заспокоїв ОСОБА_15 . Також свідок зазначив, що потерпілий був дуже наляканий та просив нікому нічого не розповідати. Садегі боявся, що ОСОБА_15 його уб`є, тому попрохав свідка нікуди не повідомляти та прибрати дома всі сліди злочину, що свідок і зробив, коли вони разом з ОСОБА_15 пішли до них додому. ОСОБА_15 був сильно п`яний.
По дорозі ОСОБА_17 запитав у ОСОБА_9 чому він так зробив, останній повідомив, що він так вчинив із ОСОБА_10 , оскільки у нього проблеми із дружиною та із сім`єю.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_18 , яка працює в лікарні, суду показала, що 01.01.2015 близько 22.00 год. до лікарні №4 приїхала швидка допомога з чоловіком з ножовим пораненням в область шиї правої сторони. Чоловік був не слов`янської зовнішності. Потерпілому зробили ревізію рани. Рана була 4 мм. ОСОБА_19 нічого не було виявлено. Коли було зроблено рентген, на знімку було виявлено шматочок леза близько 3 мм., який застряг у хребті. В подальшому потерпілого було переведено до лікарні №17.
На питання захисника, свідок повідомив, що із хворим був чоловік, який наніс йому удар, у її присутності він просив у нього вибачення.
На питання прокурора, свідок повідомила, що дане поранення несло загрозу життю потерпілого.
Потерпілий ОСОБА_10 судом допитаний не був, оскільки на даний час проживає в Ірані, до України повертатися не збирається та надіслав суду повідомлення електронною поштою про судовий розгляд кримінального провадження за його відсутності. В даному листі потерпілий повідомив суд, що знаходиться в Ірані на лікуванні та не має можливості брати участь в судових засіданнях.
Крім показань свідків, вина ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, підтверджується також іншими письмовими доказами зокрема:
1.даними витягу з кримінального провадження №0000022, згідно якого ОСОБА_9 01.01.2015 року о 22.25 год. знаходячись за місцем тимчасового проживання в житловій кімнаті квартири АДРЕСА_3 , з метою умисного протиправного заподіяння смерті ОСОБА_10 , який в цей час спав на ліжку у вищевказаній кімнаті квартири, тримаючи в руці ніж, підійшов до лежачого на ліжку ОСОБА_10 умисно наніс ножем удар в область шиї потерпілого ззаду, тобто життєво важливий орган людини спричинив тілесні ушкодження у вигляді: колото-різаної рани шиї права, поранення внутрішньої яремної вени, наскрізного поранення (непроникаючого) глотки. Від отриманого удару в шию потерпілий ОСОБА_10 прокинувся, а ОСОБА_9 виконав всі дії, які він вважав необхідним для доведення свого злочинного умислу, направленого на позбавлення життя ОСОБА_10 до кінця не зміг його завершити, по незалежним від його волі причин, так як в цей час потерпілий прокинувся, а також у зв`язку із своєчасною наданою медичною допомогою ОСОБА_10 (т.1 а.с.93);
2.даними протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 05.01.2015 р., від ОСОБА_10 , відповідно до якого 01.01.2015 року приблизно о 22:15 год. в АДРЕСА_4 ОСОБА_9 спричинив йому ножове поранення (т. 1, 104-105);
3.даними рапорту слідчого ОСОБА_20 . Солом`янського РУ ГУ МВС України в м. Києві, відповідно до якого 01.01.2015 року складом СОГ було здійснено виїзд до КМКЛ №4 по вул. Солом`янська 17 в м. Києві, куди звернувся ОСОБА_10 з колото-різаним пораненням шиї (т.1 а.с.106);
4.даними протоколу огляду місця події від 02.01.2015 року, відповідно до якого була оглянута квартира, що знаходиться на четвертому поверсі п`ятиповерхового будинку, що розташована за адресою: АДРЕСА_5 . В процесі огляду в квартирі були виявлені сліди бурого кольору у вигляді плям (т.1 а.с.110-122);
5.даними протоколу огляду від 02.01.2015 року, відповідно до якого був проведений детальний огляд речей потерпілого ОСОБА_10 на яких частково виявлено речовину бурого кольору (т.1 а.с.123-136);
6.даними протоколу огляду від 02.01.2015 року, відповідно до якого було оглянуто металевий предмет, схожий на уламок леза ножа, який було видалено лікарями в процесі операції із шийного хребта у пацієнта ОСОБА_10 (т.1 а.с.137-140);
7.висновком експерта №112/Е від 21.01.2015 року, відповідно до якого результати судово-медичного огляду від 21.01.2015 ОСОБА_10 , 1987 р.н., свідчать про те, що на момент звернення за медичною допомогою 02.01.2015 о 01:15 год., у нього мали місце наступні тілесні ушкодження: проникаюче колото-різане поранення шиї, що відповідно відноситься до ТЯЖКОГО тілесного ушкодження та різані рани 1 і 2 пальців лівої кисті, що відноситься до ЛЕГКОГО тілесного ушкодження. Характер та морфологія виявлених ушкоджень свідчить про те, що вони утворилися від травматичної дії гострого(их) предмету(ів), якому притаманні колюче-ріжучі та ріжучі властивості (по типу клинка та леза ножа), за давністю можуть відповідати вказаному терміну, тобто 02.01.2015 (т.1 а.с.147-152);
8.висновком судово-психіатричного експерта №98 від 10.02.2015р., відповідно до якого ОСОБА_9 у теперішній час не страждає яким-небудь психічним захворюванням. У період часу, до якого відноситься кримінальне правопорушення, в якому він підозрюється, також не страждав психічним захворюванням, яким-небудь тимчасовим розладом психічної діяльності і за своїм психічним станом на той період міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. З даного висновку також випливає, що потерпілий ОСОБА_10 повідомляв, що він проживав разом з ОСОБА_15 в одній квартирі. Коли він повернувся додому, він побачив там ОСОБА_15 , який на його думку був у нетверезому стані. Приблизно о 22.25 год. 01.01.2017 р. він прокинувся від сильного болю в області шиї та лівої руки. Від цього він різко зістрибнув з ліжка та побачив перед собою ОСОБА_21 , в руці якого був ніж. Даний ніж був у крові, а кінчик був зламаний. Коли потерпілий побачив це, він запитав навіщо ОСОБА_15 це зробив, а ОСОБА_15 сказав, що хотів його вбити. Після цього він почав заспокоювати ОСОБА_15 , сказав, що нікому про це не скаже. Почувши ці слова, останній поклав ніж на полицю. В цей час в нього з шиї текла кров, і він попрохав ОСОБА_22 викликати швидку. Оскільки швидка не приїхала, вони разом з ОСОБА_22 пішли до лікарні, де йому і була надана медична допомога (т.1 а.с.157-160).
Відповідно до ухвали Апеляційного суду м. Києва від 17 лютого 2016 р. суд дослідив обставини відкриття матеріалів досудового розслідування обвинуваченому, його захиснику та потерпілому.
Так, обвинуваченому ОСОБА_9 та його захиснику ОСОБА_7 матеріали досудового розслідування відкривалися шляхом надання доступу до них, що підтверджується протоколом надання доступу від 27 лютого 2015 р., про що зазначено в п. 46 Реєстру матеріалів досудового розслідування, долученого до справи. Самі ОСОБА_7 і ОСОБА_9 жодних скарг щодо невідкриття їм матеріалів в судовому засіданні не висловили.
Потерпілий своїм правом на ознайомлення із матеріалами не скористався, що не є перешкодою для здійснення судового провадження, оскільки потерпілий знав про дане провадження та письмово повідомив, що не може з`являтися в судові засідання з огляду на те, що лікується в Ірані та просив здійснювати провадження без нього. Жодних клопотань чи скарг з приводу ознайомлення із матеріалами справи не висловлював, а тому його права не є порушеними.
Досліджені в судовому засіданні докази суд визнає належними та допустимими, оскільки всі вони отримані з дотриманням вимог кримінального процесуального Закону та містять дані, що підтверджують вину обвинуваченого. Так, дані документів та експертного висновку, що були досліджені в ході судового розгляду повністю узгоджуються з показаннями свідків та обвинуваченого.

Разом з тим, суд не погоджується з думкою сторони захисту про необхідність перекваліфікації правопорушення, вчиненого обвинуваченим з ч. 2 ст. 15 ст. 115 КК України на ч.1 ст. 121 КК України.

Так, свідок ОСОБА_17 чітко суду показав, що потерпілий йому відразу повідомив, що ОСОБА_9 наніс удар ножем ОСОБА_10 , коли той спав в ділянку шиї. Вказав також, що ОСОБА_10 був наляканий та заспокоював ОСОБА_9 , щоб врятувати своє життя. Крім того, свідок зазначав, що ОСОБА_10 боявся, що ОСОБА_9 його вб`є.

Відповідно до ч. 2 ст. 97 КПК України, суд має право визнати допустимим доказом показання з чужих слів незалежно від можливості допитати особу, яка надала первинні пояснення, у виняткових випадках, якщо такі показання є допустимим доказом згідно з іншими правилами допустимості доказів.

Відповідно до ч. 5 ст. 97 КПК України, суд має право визнати допустимим доказом показання з чужих слів, якщо підозрюваний, обвинувачений створив або сприяв створенню обставин, за яких особа не може бути допитана.

Відповідно до ч. 6 ст. 97 КПК України, показання з чужих слів не може бути допустимим доказом факту чи обставин, на доведення яких вони надані, якщо показання не підтверджується іншими доказами, визнаними допустимими згідно з правилами, відмінними від положень частини другої цієї статті.

Враховуючи те, що на даний час не існує можливості допитати в суді потерпілого ОСОБА_10 , який є громадянином Ірану і на даний час знаходиться на батьківщині, де лікується, суд визнає ці обставини винятковим випадком.

Враховуючи те, що показання з чужих слів, надані свідком ОСОБА_16 підтверджуються даними висновку судово-психіатрічного експерта № 98, в частині повідомлення потерпілим обставин злочину, що визнаний судом допустимим, а також той факт, що потерпілий на даний час лікується в ОСОБА_23 і не може бути допитаний, суд визнає показання з чужих слів, що надані свідком ОСОБА_16 , допустимим доказом і покладає їх в основу вироку.

Як зазначає в свої Постанові "Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи" від 07.02.2003 Пленум ВСУ, при розмежуванні умисного вбивства і умисного заподіяння тілесних ушкоджень, що потягли за собою смерть потерпілого, визначальним є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: (при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до її настання характеризується необережністю).
Якщо винний діяв з умислом на вбивство, тривалість часу, що минув з моменту заподіяння ушкоджень до настання смерті потерпілого, для кваліфікації злочину як умисного вбивства значення не має.
На думку суду нанесення удару потерпілому ножем, коли той спав, в життєво важливу ділянку тіла з такою силою, що кінчик ножа застряг і зламався в шийному хребті, свідчить тільки про наявність прямого умислу на вбивство, тобто обвинувачений розумів суспільну небезпечність свого діяння, передбачав суспільно-небезпечні наслідки у виді смерті потерпілого та бажав їх настання. Як вже зазначалось, саме вбивства з боку ОСОБА_9 боявся також і потерпілий ОСОБА_10 , про що повідомив своєму товаришу ОСОБА_24 . Це також підтверджується і змістом висновку судово-психіатрічного експерту, в якому зазначено, що ОСОБА_9 сам сказав ОСОБА_10 , що хоче його вбити.
Таким чином, суд вважає, що ОСОБА_9 скоїв закінчений замах на вбивство, тобто виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, а саме: ОСОБА_10 прокинувся, зіскочив з ліжка та вчасно отримав належну медичну допомогу. Як зазначила в судовому засіданні свідок ОСОБА_18 , дане поранення несло загрозу життю потерпілого, тобто дій, які вчинив ОСОБА_9 було достатньо для виникнення суспільно-небезпечного наслідку у виді смерті людини.
З цих же причин, суд не погоджується з думкою захисника, що якби ОСОБА_9 хотів би вбити ОСОБА_10 , він би продовжував наносити йому удари ножем і вважає, що і одного удару було достатньо для настання смерті потерпілого, якби він вчасно не отримав медичну допомогу. Крім того, можливому нанесенню інших ударів завадив і сам потерпілий, який почав заспокоювати обвинуваченого, запевнивши, що він нікому нічого не скаже.
Факт того, що обвинувачений разом із потерпілим відразу звернулись до лікувальної установи, свідчить не про відсутність умислу на вбивство, а про те, що обвинувачений відразу після вчинення замаху усвідомив свою вину та намагався запобігти тяжким наслідкам у виді смерті потерпілого, вживши заходів щодо надання йому медичної допомоги. Однак дана обставина не свідчить про відсутність умислу на вбивство, а є обставиною, що пом`якшує відповідальність обвинуваченого згідно п. 2-1 ч. 1 ст. 66 КК України, оскільки ОСОБА_9 допоміг ОСОБА_10 дістатися до лікарні, а також ліками, які купив за власні кошти з метою запобігання смерті.

Таким чином, в ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_9 своїми умисними діями, безпосередньо спрямованими на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, але не доведеними до кінця з причин, що не залежали від його волі, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України.

При призначені виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують покарання.
Так, обвинувачений вчинив замах на злочин, що є особливо тяжким, наслідком якого могла стати смерть людини.
Суд також враховує вік, стан здоров`я, сімейний та матеріальний стан обвинуваченого, судимого за корисливий злочин, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, офіційно не працює, має дитину 2009 року народження.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого відповідно до п. 2-1 ч. 1 ст. 66 Кримінального кодексу України, суд визнає надання допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення злочину. Однак, оскільки обвинувачений обставини вчинення ним злочину не визнав, у вчиненому щиро не зізнався, суд не може визнати його каяття щирим.
Суд не визнає обставиною, що обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, оскільки сам обвинувачений це категорично заперечує, а будь-якого медичного обстеження з цього приводу не проводилося.
Таким чином, обставин що обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Доля речових доказів по даному провадженню визначається виходячи з положень ст. 100 Кримінального процесуального кодексу України.

Виходячи із зазначеного та керуючись ст. ст. 100, 122, 124, 373, 374 Кримінального процесуального кодексу України та на підставі ч.2 ст.15, ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України, суд

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_9 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч. 1 ст.115 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді семи років позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_9 рахувати з 03 лютого 2017 р., зарахувавши у строк покарання строк досудового тримання під вартою з 28 січня 2015 р. по 03 лютого 2017 р.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_9 строк попереднього ув`язнення у строк покарання у вигляді позбавлення волі, призначеного цим вироком з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, починаючи з 28 січня 2015 року і до моменту постановлення даного вироку.

Даний вирок та вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 13 вересня 2016 року виконувати окремо.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід залишити без змін у вигляді тримання під вартою.

Речові докази:
- медичну карту стаціонарного хворого ОСОБА_10 залишити зберігати в матеріалах кримінального провадження;
- мобільний телефон «Nokia» ІМЕІ: НОМЕР_1 , який зберігається у захисника ОСОБА_7 та паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_9 залишити в розпорядженні власника.
- три змиви речовини бурого кольору, сіру футболку із слідами речовини бурого кольору, сірі підштаники із слідами речовини бурого кольору, уламок леза ножа знищити.
Вирок набирає законної сили через тридцять днів з моменту його проголошення, якщо не буде оскаржений.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду м. Києва через Солом`янський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, з моменту вручення йому копії вироку.

Копія вироку видається учасникам кримінального провадження відразу після його проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_2