АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/436/17 Справа № 205/4793/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №00003767 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 на вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 грудня 2015 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, який проживає по АДРЕСА_1 , раніше не судимого в силу ст.89 КК України;

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 грудня 2015 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України та призначено покарання у виді 11 років 6 місяців позбавлення волі.

Ухвалено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь держави судові витрати у розмірі 1382 грн. 40 коп.

Вирішено питання речових доказів.

Згідно з вироком суду, обвинуваченого ОСОБА_6 визнано винним у вчинені кримінального правопорушення за наступних обставинах.

12 квітня 2015 року близько 13.20год. ОСОБА_6 , знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, підійшов до загального коридору малосімейної квартири АДРЕСА_2 , за місцем проживання раніше знайомої ОСОБА_9 , під час розмови з якою на грунті раптово виниклих неприязних стосунків між ними трапилась словесна сварка.
Почувши сварку між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , з квартири АДРЕСА_2 , вийшов ОСОБА_10 з метою припинити виниклий конфлікт. Намагаючись заспокоїти ОСОБА_6 , ОСОБА_10 зробив йому зауваження і попросив припинити сварку, а також штовхнув ОСОБА_6 правою рукою в плече з метою відсторонення від ОСОБА_9 .
В цей час у ОСОБА_6 на грунті неприязних стосунків з ОСОБА_10 виник злочинний умисел, спрямований на протиправне заподіяння смерті останньому. Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_6 дістав з правої бокової кишені своєї кофти кухонний ніж та, утримуючи його у правій руці, завдав потерпілому ОСОБА_10 не менше двох ударів кухонним ножем в область розташування життєво-важливих органів ділянку грудної клітини зліва, заподіявши тілесні ушкодження у вигляді колото-різаного поранення грудної клітини з пошкодженням міжреберного м`язу, нижньої частини лівої легені, навколосерцевої сорочки, передньої поверхні серця та колото-різаного поранення грудної клітини з пошкодженням міжреберного м`язу, верхньої частини лівої легені, які оцінюються у сукупності та відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, що призвели до настання смерті, після чого зник з місця вчинення злочину.
Смерть потерпілого ОСОБА_10 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 , приблизно о 13.25год., у квартирі АДРЕСА_2 , від двох колото-різаних ран грудної клітини зліва.
Не погоджуючись з судовим рішенням, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій з урахуванням доповнень до апеляційної скарги порушує питання про скасування вироку суду у зв`язку з однобічністю та неповнотою судового розгляду і досудового розслідування, невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, а також неправильним застосуванням Закону України про кримінальну відповідальність та просить призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Так, обвинувачений ОСОБА_6 зазначає, що його покази не повно відображені у вироку суду та лише в частині його винності, не зазначені обставини, встановлені під час досудового розслідування про нанесення потерпілим ОСОБА_10 йому удару кулаком в область голови.

Покази свідка ОСОБА_9 , що відображені у вироку суду не відповідають наданим під час судового розгляду кримінального провадження, яка фактично підтвердила покази обвинуваченого.

Також обвинувачений зазначає, що судом не усунуті наявні протиріччя в фактичних обставинах справи, оскільки потерпілий, який отримав 2 ножові поранення, в присутності обвинуваченого пішов з місця пригоди, та пішов у свою квартиру. Таким чином обвинувачений вказує, що мав об`єктивну можливість завершити злочинний умисел до кінця, однак не чинив перешкод у пересуванні потерпілим.

Також на думку обвинуваченого, судом не надана належна оцінка показам свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 в частині повідомлення їм обвинуваченим про спричинення ножових поранень ОСОБА_10 .

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 в апеляційній скарзі порушує питання про зміну вироку суду та перекваліфікування дій обвинуваченого за ч.2 ст.121 КК України.
В обґрунтування своїх доводів адвокат посилається на невідповідність висновків суду, викладеним у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження, а також неправильне застосування Закону України про кримінальну відповідальність.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 також звертає увагу на відмінності показань свідка ОСОБА_9 , викладеним у вироку суду та наданим під час судового розгляду. Також адвокат посилається на висновки додаткової судово-медичної експертизи, відповідно до якої потерпілий ОСОБА_10 після отримання вказаних тілесних ушкоджень міг здійснювати активні дії, тривалість яких експертом не встановлена через відсутність необхідних судово-медичних даних.
Адвокат вказує на наявність проміжку часу між вчиненням кримінального правопорушення та настанням смерті потерпілим ОСОБА_10 , яке судом з точними даними не встановлено. Так, у вироку суду 1 інстанції вказано на спричинення тілесних пошкоджень потерпілому обвинуваченим 12.04.2015р. приблизно 13 год. 20 хв., а смерть ОСОБА_10 настала о 13 год. 25 хв., що не відповідає матеріалам кримінального провадження: згідно висновку СМЕ смерть ОСОБА_10 настала за 4-6 годин до огляду трупа на місці події, який розпочато 12.04.2015р. о 16 год.50 хв. Відповідно до висновку судмедексперта, смерть ОСОБА_10 повинна була настати не пізніше 12.50год., і не раніш 10.50год. Вказане протиріччя у вироку не усунуте.
Таким чином, на думку захисту, дії обвинуваченого ОСОБА_6 підлягають кваліфікації за ч.2 ст.121 КК України, а суд не мав ніяких правових підстав для засудження останнього за ч.1 ст.115 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача; обвинуваченого та захисника ОСОБА_7 , які на задоволенні своїх апеляційних скарг наполягали з викладених у них підстав; прокурора, який проти задоволення апеляційних скарг заперечував, посилаючись на їх безпідставність; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів, з урахуванням положень ст. 404 КПК України, згідно яким суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, приходить до наступного.

Так, висновок суду першої інстанції про винність обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення є ґрунтовним та підтверджується сукупністю досліджених судом доказів, що узгоджуються між собою, зокрема показаннями самого обвинуваченого ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_9 в частині сварки ОСОБА_10 з обвинуваченим ОСОБА_6 та спричинення останнім ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень, потерпілої ОСОБА_13 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , що викривають ОСОБА_6 ; протоколами огляду місця події та огляду трупа від 12.04.2015 р.; висновком експерта № 869/172-е від 12.05.2015 р., згідно якому потерпілому ОСОБА_10 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді колото-різаного поранення грудної клітини з пошкодженням міжреберного м`язу, нижньої частини лівої легені, навколосерцевої сорочки, передньої поверхні серця та колото-різаного поранення грудної клітини з пошкодженням міжреберного м`язу, верхньої частини лівої легені, які оцінюються у сукупності та відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, що призвели до настання смерті.
З висновку судово-медичної експертизи видно, що смерть потерпілого настала за 4 - 6 годин до моменту огляду трупа на місці події, тобто 12 квітня 2015 року, приблизно о 13.25год., так як огляд трупа ОСОБА_10 проводився о 17 год. 45 хв. 12 квітня 2015 року згідно протоколу (а.п. 12 т.1) та акту судово-медичного дослідження №869 від 13.04.2015р. (а..89 зв. т.1).
Тому посилання обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 в апеляційних скаргах на 16.50 год. як на початок огляду трупа ОСОБА_10 - не відповідає матеріалам провадження у зв`язку з вищевикладеним, так як 16.50год. це початок огляду місця події згідно протоколу - приміщення квартири за адресою: АДРЕСА_3 , а не трупу гр. ОСОБА_10 (а.п.10 т.1). Тому колегія суддів вважає правильним твердження суду 1 інстанції про час настання смерті гр. ОСОБА_10 і встановленого вироком суду 13.25год. 12 квітня 2015 року.

Згідно показам свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 в суді першої інстанції, вони разом з обвинуваченим ОСОБА_6 12.04.2015р., зранку, за місцем проживання останнього, всі разом вживали спиртні напої.
В ході огляду від 12 квітня 2015 року на ділянці місцевості, розташованій поблизу будинку АДРЕСА_4 виявлено ніж з рукояткою білого кольору, яким, відповідно до висновку судової медико-криміналістичної експертизи № 491 МК від 29 травня 2015 року, могли бути заподіяні пошкодження в області грудної клітини потерпілого ОСОБА_10 . Вказаний ніж обвинувачений 12.04.2015р. близько 15 год. дав ОСОБА_11 потримати, а остання, побачив поліцію, кинула його на землю. Пояснення свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 про те, що обвинувачений їм повідомив, що завдав удари ножем ОСОБА_10 , як і пояснення самого обвинуваченого і свідка ОСОБА_9 , викладені судом 1 інстанції повно, їм надана належна оцінка у сукупності з іншими доказами.
Так, колегія суддів погоджується з висновком про те, що показання обвинуваченого про те, що з боку потерпілого мав місце удар, нібито завданий йому в область голови, є неправдивими та не відповідають встановленим фактичним обставинам кримінального провадження, не прийняті до уваги судом і показання свідка ОСОБА_9 в тій частині, де вона намагалась підтвердити твердження ОСОБА_6 про завдання потерпілим йому удару в область голови, пояснивши, що раніше, в стадії досудового розслідування, вона ОСОБА_6 могла оговорити. В даному випадку показання свідка ОСОБА_9 у зазначеній частині є не інакше, як лише її суб`єктивним припущенням, але не ґрунтуються на її свідомому спостереженні і виявлені у ОСОБА_6 садна на передній поверхні черева і колінних суглобів взагалі не співвідносяться з фактичними обставинами вчинення злочину, які встановлено у кримінальному провадженні.
Всі покази обвинуваченого ОСОБА_6 , свідків, повно відображені у вироку суду 1 інстанції з наданням відповідної оцінки.

При проведенні слідчих експериментів від 19 травня 2015 року механізм завдання ударів ножем потерпілому вказали свідок ОСОБА_9 та ОСОБА_6 та за висновком додаткової судово-медичної експертизи № 869/226-е від 02 червня 2015 року, за вказаних ними обставин, могли бути заподіяні виявлені у потерпілого тілесні ушкодження у вигляді двох колото-різаних ран.
При цьому, враховуючи характер та локалізацію тілесних ушкоджень, заподіяних потерпілому, встановлену спрямованість завдання ножових поранень в область розташування життєво-важливих органів, після яких потерпілий ОСОБА_10 навіть не приходив до тями, є безпідставними доводи обвинуваченого про відсутність у нього умислу на заподіяння смерті потерпілому, а встановлені фактичні обставини дій ОСОБА_6 прямо вказують на їх обумовленість наміром саме на позбавлення потерпілого життя.
В свою чергу, наявність у ОСОБА_6 легких тілесних ушкоджень у вигляді саден на передній поверхні лівого плечового суглобу, виявлених висновком судово-медичної експертизи № 1721е від 16 квітня 2015 року, жодним чином не свідчить про обумовленість протиправних дій ОСОБА_6 мотивами необхідної або уявної оборони; а лише узгоджується з обставинами виникнення у нього умислу на протиправне заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_10 в ході сварки, під час якої останній намагався припинити бурхливу поведінку ОСОБА_6 , відштовхнувши його правою рукою у плече.

Дослідивши з дотриманням вимог закону вищезазначені та інші докази, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про винність ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, а саме вбивства, тобто умисного протиправного заподіяння смерті іншій особі ОСОБА_10 , який доводами апеляційної скарги обвинуваченого не спростовується.

Так, посилання ОСОБА_6 на те, що він наніс ОСОБА_10 лише дві рани грудної клитини, спростовуються висновком судово-медичної експертизи №869/172-е від 12.05.2016 р., який ґрунтується на дослідженні трупу потерпілого експертом у галузі судової медицини, та об`єктивно і беззаперечно свідчить про те, що причиною смерті даної особи було від двох колото-різаних ран грудної клітини зліва. При цьому відсутні будь-які підстави для висновку, що частина цих ударів була нанесена потерпілому іншою особою, ніж обвинувачений, або за інших обставин, ніж у межах вчинення інкримінованого останньому кримінального правопорушення.

Доводи апелянтів щодо неправильної кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 115 КК України зважаючи на відсутність в нього умислу на позбавлення життя ОСОБА_10 спростовуються тим, що в якості знаряддя вчинення злочину ним був цілеспрямовано обраний надзвичайно небезпечний предмет - ніж, яким він наніс удари у життєво важливий орган ОСОБА_10 , що, на думку колегії суддів, виключає можливість відсутності в ОСОБА_6 умислу на позбавлення життя потерпілого.

Не впливає на правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 115 КК України і той факт, що потерпілий помер не безпосередньо на місці вчинення кримінального правопорушення, а у квартирі АДРЕСА_2 приблизно через п`ять хвилин після заподіяння йому тілесних ушкоджень, зважаючи на те, що у випадку, коли винний діяв з умислом на вбивство, тривалість часу, що пройшов з моменту нанесення ушкоджень і до смерті потерпілого, для кваліфікації злочину як умисного вбивства значення не має. Така правова позиція була висловлена зокрема Верховним Судом України у п. 23 Постанови його Пленуму від 01.04.1994 р. № 1 «Про судову практику в справах про злочини проти життя і здоров`я людини».
Доводи обвинуваченого щодо порушення судом першої інстанції вимог процесуального закону у межах апеляційного провадження відсутності диска - не знайшли об`єктивного підтвердження.
Згідно ч.1 ст. 107 КПК України рішення про фіксацію процесуальної дії за допомогою технічних засобів під час досудового розслідування, в тому числі під час розгляду питань слідчим суддею, приймає особа, яка проводить відповідну процесуальну дію. За клопотанням учасників процесуальної дії застосування технічних засобів фіксування є обов`язковим.
Як вбачається з протоколів проведення слідчого експерименту Від 19.05.2015 року (а.п.22, 27 т.2) «Всеми участниками следственного действия была просмотрена видеозапись следственного эксперимента, в ходе которой заявлений замечаний и ходатайств не поступило».
Відповідно до ч.6 ст. 107 КПК України незастосування технічних засобів фіксування кримінального провадження у випадках, якщо воно є обов`язковим, тягне за собою недійсність відповідної процесуальної дії та отриманих внаслідок її вчинення результатів, за винятком випадків, якщо сторони не заперечують проти визнання такої дії та результатів її здійснення чинними.
Як вбачається з вищевказаних протоколів слідчого експерименту (а.п. 20, 23 т.2), технічні засоби фіксування здійснювались не за клопотання учасників слідчого експерименту, а тому вони не були обов`язковими, тому не тягне за собою, в розумінні ч.6 ст.107 КПК України, недійсність відповідної процесуальної дії.
Крім того, норми ч.2 ст. 240 КК України не вимагають обов`язкового проведення такої слідчої дії саме із застосуванням технічних засобів. Натомість, відповідно до ч.6 ст.240 КК України про проведення слідчого експерименту слідчий, прокурор складає протокол згідно з вимогами цього Кодексу. Крім того, у протоколі докладно викладаються умови і результати слідчого експерименту.

З урахуванням наведеного колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 .

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 грудня 2015 року

щодо ОСОБА_6 , засудженого за ч.1 ст.115 КК залишити без змін.

На підставі ч.5 ст.72 КК України, зарахувати ОСОБА_6 строк його попереднього ув`язнення в межах даного кримінального провадження у строк відбування покарання за вироком суду, з 12 квітня 2015 року до 21 березня 2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Ухвалу може бути оскаржено і на неї може бути подана касаційна скарга у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_6 , який перебуває під вартою у той же строк з моменту вручення копії судового рішення.

Судді:
______________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4