Дата документу Справа № 334/1920/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №11-сс/778/391/17
Єдиний унікальний номер 334/1920/17
Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 квітня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0001387, за апеляційною скаргою прокурора Запорізької місцевої прокуратури № 3 Запорізької області ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 березня 2017 року,

в с т а н о в и л а:
в апеляційній скарзі прокурор, вказує, що вивченням ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя у справі № 334/1920/17 від 27.03.2017 встановлено, що зазначена ухвала про відмову у задоволенні клопотання про арешт майна винесена із грубим порушенням норм чинного кримінального процесуального законодавства України та є необгрунтованою, безпідставною і такою, що підлягає скасуванню, як незаконна.

Рішення про відмову в задоволенні клопотання про арешт тимчасово вилученого майна слідчий суддя Ленінського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 мотивував вимогами ст. 170 КПК України в редакції 2012 року, проте, відповідно до Закону України № 772-VIII від 10.11.2015 року, ч. 1 ст. 170 КПК була змінена в частині надання можливості здійснення арешту майна не тільки підозрюваного, обвинуваченого чи осіб, які в силу закону несуть цивільно-правову відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, а й третіх осіб.

Крім того, відповідно до ст. 172 КПК України розгляд клопотання про арешт майна здійснюється в присутності осіб, які його подали. Ігноруючи вимоги зазначеної вище норми, слідчим суддею ОСОБА_1 було здійснено розгляд клопотання без участі слідчого та прокурора.

Таким чином, слідчим суддею неправильно застосовано норми кримінально-процесуального законодавства України під час судового розгляду клопотання про арешт майна. На підставі викладеного вважає, що ухвалу слідчого судді Ленінського району м. Запоріжжя суду від 27.03.2017 № 334/1920/17 необхідно скасувати та постановити нову ухвалу, якою накласти арешт до прийняття рішення по кримінальному провадженню на мікроавтобус «Фольксваген ЛТ 35» реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Просить ухвалу Ленінського районного суду № 334/1920/17 від 27.03.2017 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою накласти арешт до прийняття рішення по кримінальному провадженню на мікроавтобус «Фольксваген ЛТ 35» реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції суддю-доповідача про суть судового рішення та доводи апеляційної скарги; прокурора, який просив апеляційну скаргу задовольнити; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 березня 2017 року відмовлено в задоволенні клопотання слідчого СВ Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області майора поліції ОСОБА_8 погоджене із прокурором Запорізької місцевої прокуратури №3 ОСОБА_7 , винесене у кримінальному провадженні №0001387 від 26 березня 2017 року, про накладення арешту на мікроавтобус «Фольксваген ЛТ 35» реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Згідно зі змістом судового рішення, до слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшло клопотання слідчого СВ Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області майора поліції ОСОБА_8 погоджене із прокурором Запорізької місцевої прокуратури №3 ОСОБА_7 , про арешт майна.

Клопотання обґрунтовано тим, що 25 березня 2017 року, приблизно o 1l годині 30 хвилин водій ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ), керуючи маршрутним мікроавтобусом - Фольксваген ЛТ 35, реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснюючи рух заднім ходом від платформи №8 по проїзній частині автовокзалу «Запоріжжя», що розташований за адресою пр. Соборний 20, допустив наїзд задньою частиною керованого ним транспортного засобу на пішохода ОСОБА_10 , 1939 року народження ( АДРЕСА_2 ).

В результаті ДТП пішохід ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження у вигляді: «закритого перелому кісток правої стопи, забійної рани правої стопи». Після зазначеної пригоди водій ОСОБА_9 на власному транспортному засобі залишив місце пригоди.

Кримінальне правопорушення кваліфікується за ознаками ч. 1 ст. 286 КК України.

25 березня 2017 року, під час проведення огляду місця події, мікроавтобус «Фольксваген ЛТ 35» реєстраційний номер НОМЕР_1 - тимчасово затримано та поміщено на майданчик тимчасового тримання транспортних засобів Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області.

На стадії досудового розслідування виникла необхідність забезпечення арешту та вилученні мікроавтобусу «Фольксваген ЛТ 35» реєстраційний номер НОМЕР_1 , на якому було скоєно дорожньо-транспортну пригоду.

Відповідно до тимчасового реєстраційного талону серії НОМЕР_2 виданого центром 2347, мікроавтобус є власністю ТОВ «АТП» Авто Січ», що зареєстроване за адресою: м. Запоріжжя вул. Шкільна буд. 4.

Забезпечення арешту та доступу до мікроавтобусу Фольксваген ЛТ 35, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що перебуває у власності ТОВ «АТП» Авто Січ», необхідно для проведення на стадії досудового розслідування першочергових слідчих дій, а саме необхідне проведення судової експертизи технічного стану транспортного засобу, судової авто технічної експертизи, встановлення параметрів уповільнення транспортного засобу при екстреному гальмуванні, а також можливості проведення у подальшому: комплексної судово-медичної та авто технічної -трасологічної експертизи, тощо.

Більш того, вказаний транспортний засіб зберігає на собі сліди дорожньо-транспортної пригоди, у зв`язку з чим забезпечення його збереження в тому ж вигляді, в якому він перебуває після дорожньо-транспортної пригоди, являється одним із способів Встановлення доказів у кримінальному провадженні.

Крім того, розгляд`клопотання, щодо арешту зазначеного автомобілю, має першочергове значення і зволікання у його розгляді, пов`язане із викликом власника може створити реальну загрозу зміни або знищенню слідів кримінального правопорушення, а також унеможливлює добування інших доказів.

Беручи до уваги вищевикладене та враховуючи те, що матеріали кримінального провадження містять достатньо доказів того, що вказаний автомобіль має суттєве значення для встановлення важливих обставин, необхідно накласти арешт на автомобіль Фольксваген ЛТ 35 реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Відмовляючи у задовольні клопотання, слідчий суддя послався на те, що при розгляді справи в судовому засіданні а ні слідчий, а ні прокурор конкретно не назвали правові підстави для арешту майна, передбачені ст.170 КПК України, не надали достатньо доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення, а також можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та цивільного позову, також при поданні даного клопотання та в судовому засіданні "слідчим та прокурором не вказано можливість чи заборону розпоряджатись чи користуватись даним майном, проведенням будь яких інших і конкретних дій, направлених на збереження цілісності і вартості даного майна, осіб, котрі повинні виконувати ці дії, також місце зберігання майна, на котре необхідно накласти арешт, не вказано цільове призначення даного автомобіля, не конкретизовано порядок виконання ухвали про арешт майна, а саме відповідальних осіб, котрим дане майно повинно бути передано для зберігання його цілісності та вартості, тому подане клопотання є передчасним.

Колегія суддів вважає, що судове рішення підлягає скасуванню, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

На переконання колегії суддів, зазначених вимог закону судом першої інстанції не дотримано.

Так, відмовляючи в задоволенні клопотання про накладення арешту на майно, слідчий суддя послався на ті обставини, що воно не містить належного обґрунтування у необхідності застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження.

З такими висновками колегія суддів не погоджується.

Як вбачається з клопотання 25 березня 2017 року, приблизно o 1l годині 30 хвилин водій ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ), керуючи маршрутним мікроавтобусом - Фольксваген ЛТ 35, реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснюючи рух заднім ходом від платформи №8 по проїзній частині автовокзалу «Запоріжжя», що розташований за адресою пр. Соборний 20, допустив наїзд задньою частиною керованого ним транспортного засобу на пішохода ОСОБА_10 , 1939 року народження ( АДРЕСА_2 ). В результаті ДТП пішохід ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження у вигляді: «закритого перелому кісток правої стопи, забійної рани правої стопи». Після зазначеної пригоди водій ОСОБА_9 на власному транспортному засобі залишив місце пригоди. Кримінальне правопорушення кваліфікується за ознаками ч. 1 ст. 286 КК України.

Звертаючись з клопотанням про накладення арешту на вилучене майно слідчий зазначив, що метою застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження є збереження речових доказів, а також проведення слідчих дій з даним маршрутним мікроавтобусом - Фольксваген ЛТ 35, реєстраційний номер НОМЕР_1 з метою встановлення відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Дослідивши доводи клопотання слідчого та перевіривши надані матеріали, колегія суддів вважає, що вони містять необхідні дані які встановлюють належні правові підстави, передбачені ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання та накладення арешту на вказане в ньому майно.

Так, ст. 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Також, згідно п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою збереження речових доказів.

На підставі оцінки доводів клопотання слідчого та доданих до нього матеріали, колегія суддів вважає, що слідчим доведена необхідність застосування арешту майна, оскільки вони дають достатні підстави вважати, що зазначене в клопотанні майно може бути використано як доказ у кримінальному провадженні.

Надані суду матеріали свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що їх сукупність, відповідно до вимог ст. 170 КПК України, є достатньою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Що стосується висновків слідчого судді про необґрунтованість клопотання слідчого, зокрема про те, що воно суперечить висновкам Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження від 07.02.2014 року, то слідчий суддя не звернув увагу на те, що відповідно до Закону України № 772-VIII від 10.11.2015 року, ч. 1 ст. 170 КПК була змінена в частині надання можливості здійснення арешту майна не тільки підозрюваного, обвинуваченого чи осіб, які в силу закону несуть цивільно-правову відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, а й третіх осіб.

Крім того, колегія суддів погоджується з доводами прокурора про те, що слідчий суддя порушив вимоги ст. 172 КПК України, оскільки ані прокурор, ані слідчий не були належним чином повідомлені про час і місце розгляду клопотання слідчого про накладання арешту на майно.

За таких обставин, ухвала слідчого судді, якою відмовлено у задоволені клопотання слідчого накладенні арешту на автомобіль «Фольксваген ЛТ 35» реєстраційний номер НОМЕР_1 ., підлягає скасуванню, з постановленням нової ухвали апеляційним судом. Постановляючи нову ухвалу, колегія суддів, з урахуванням встановлених обставин, вважає, що клопотання слідчого про накладення арешту на майно слід задовольнити та накласти арешт на вищевказане майно.

Керуючись ст. ст. 170 - 173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 березня 2017 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області майора поліції ОСОБА_8 погоджене із прокурором Запорізької місцевої прокуратури №3 ОСОБА_7 , винесене у кримінальному провадженні №0001387 від 26 березня 2017 року, про накладення арешту на автомобіль «Фольксваген ЛТ 35» реєстраційний номер НОМЕР_1 ., скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого СВ Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області майора поліції ОСОБА_8 погоджене із прокурором Запорізької місцевої прокуратури №3 ОСОБА_7 , винесене у кримінальному провадженні №0001387 від 26 березня 2017 року, про накладення арешту на автомобіль «Фольксваген ЛТ 35» реєстраційний номер НОМЕР_1 ., задовольнити.

Накласти арешт на мікроавтобус «Фольксваген ЛТ 35» реєстраційний номер НОМЕР_1 ., відповідно до тимчасового реєстраційного талону серії НОМЕР_2 виданого центром 2347, який є власністю ТОВ «АТП» Авто Січ», що зареєстроване за адресою: м. Запоріжжя вул. Шкільна буд. 4.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: