Справа № 379/1272/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/108/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 34 24.01.2017

УХВАЛА
Іменем України
24 січня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

захисника адвоката ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора та обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Таращанського районного суду Київської області від 17 листопада 2016 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено та призначено покарання за ч. 1 ст. 286 КК України 3 роки обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 роки.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік та покладено обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи.

Постановлено стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 та ОСОБА_10 матеріальну шкоду в розмірі 2 000 гривень, моральну шкоду в розмірі 30 000 гривень та витрати на правову допомогу в розмірі 1 000 грн.

Постановлено стягнути з ОСОБА_8 на користь НДЕКЦ МВС України витрати за проведення експертизи в розмірі 1583,28 гривень.

Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів.

ВСТАНОВИЛА:
ОСОБА_8 визнаний винним та засуджений за те, що 01 травня 2016 року, приблизно о 12 годині 00 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем марки «ВАЗ-21061», н.з. НОМЕР_1 , разом із пасажиром ОСОБА_11 , рухався зі сторони с. Бовкун Таращанського району Київської області в напрямку до м. Тараща Київської області.

Під час руху по вул. Набережна в с. Кирдани Таращанського району Київської області та, наближаючись до будинку № 81, в порушення вимог п. 12.1 ПДР, не обрав безпечну швидкість для руху керованого ним транспортного засобу, в порушення вимог п. 12.4 ПДР, перевищив дозволену швидкість руху в населеному пункті, рухаючись зі швидкістю більше за 94 км/год., а також в порушення вимог п. 34.1.1. ПДР перетнув суцільну лінію дорожньої розмітки 1.1. (вузька суцільна лінія) ПДР та розпочав маневр обгону автомобіля «ВАЗ-21041», н.з. НОМЕР_2 , який рухався попереду в попутному напрямку.

В ході здійснення обгону, водій ОСОБА_8 лівим бортом керованого ним автомобіля, виїхав на протилежне узбіччя вкрите піщаним насипом, рухаючись по якому, втратив контроль над керуванням транспортним засобом та, не вживши заходів для збереження життя та здоров`я громадян, в стані бокового заносу перетнувши проїзну частину зліва направо, виїхав на праве по його напрямку руху узбіччя, де допустив зіткнення передньою лівою частиною його автомобіля із задньою лівою частиною стоячого автомобіля «Renault Kangoo», н.з. НОМЕР_3 , з правої сторони якого в той час знаходилися ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , що також призвело до подальшого зіткнення автомобіля «Renault Kangoo», н.з. НОМЕР_3 з попереду стоячим автомобілем «ГАЗ-2410», н.з. НОМЕР_4 , власником якого є ОСОБА_12 , а також із проїжджаючим автомобілем «ВАЗ-21041», н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_13 .

В результаті даного зіткнення вказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а ОСОБА_11 , ОСОБА_9 та ОСОБА_14 отримали тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 64 Д від 22 червня 2016 року у ОСОБА_10 , виявлені тілесні ушкодження у вигляді закритої травми грудної клітки з переломом 4-6 ребер зліва, перелому тіла лівої лопатки, що утворилися від дії тупого предмету та могли виникнути під час ДТП.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 65 Д від 22 червня 2016 року у ОСОБА_9 , виявлені тілесні ушкодження у вигляді чисельних саден в області обличчя, забитої рани у величній частині праворуч, закритої черепно-мозкової травми з струсом головного мозку, перелому величної дуги справа, травми грудної клітки з переломом грудини, забій м`яких тканин нижніх кінцівок, що утворилися від дії тупого предмету та могли виникнути під час ДТП.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 89 Д від 03 серпня 2016 року у ОСОБА_11 , виявлені тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканей в області обличчя, закритого перелому нижньої щелепи в області кута зліва, струсу головного мозку, закритої травми грудної клітки із забоєм лівої легені, що утворилися від дії тупого предмету та могли виникнути під час ДТП.

Грубе порушення водієм ОСОБА_8 вимог пунктів 2.9 (а), 12.1, 12.4, 34.1.1. ПДР перебуває в прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у виді заподіяння потерпілим ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок Таращанського районного суду Київської області від 17 листопада 2016 року змінити та пом`якшити його, тобто не застосовувати до ОСОБА_8 додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк два роки.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що під час досудового розслідування та судового розгляду він щиро розкаявся у вчиненому та частково відшкодував завдану матеріальну шкоду, однак, вважає, що незважаючи на врахування судом при призначенні міри покарання обставин, що пом`якшують покарання призначена міра покарання у вигляді додаткового покарання позбавлення права керувати транспортними засобами строком 2 роки є занадто суворим. Апелянт зазначив, що раніше він до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, вперше вчинив зазначене кримінальне правопорушення з необережності, тяжкі наслідки від вчиненого відсутні.

Крім того, апелянт вказав, що суд першої інстанції вирішивши питання про позбавлення його права керування транспортними засобами не в повній мірі врахував, що відповідно до медичних документів постанови ЛКК № 39 від 15 липня 2016 року та виписки з медичної картки стаціонарного хворого КЗ КОР «Київська обласна клінічна лікарня» № 102391/275/272 від 01 червня 2016 року, він через отримані травми обмежений у фізичній загрузці, оскільки потребує ще тривалого амбулаторного лікування, тобто на даний час він не має можливості займатися суспільно корисною фізичною працею, а тому право керувати транспортними засобами йому необхідне для того, щоб влаштуватися таксистом, тобто вижити в умовах важкого соціально економічного стану в країні, це дасть йому змогу заробити кошти для відшкодування цивільного позову потерпілим. Крім того, апелянт вказав, що судом в повній мірі не враховано, що він частково відшкодував потерпілому матеріальну шкоду.

В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, просить вирок Таращанського районного суду Київської області від 17 листопада 2016 року в частині призначеного покарання у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого через м`якість та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 286 КК України призначити покарання у виді 3 років обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки. Крім того, прокурор просить на підставі ч. 2 ст. 124 КПК України стягнути на користь держави судові витрати в сумі 1583,28 гривень та в решті вирок залишити без зміни.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що в порушення п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» судом не правильно застосовано положення ст. 75 КК України, оскільки передбачено звільнення від відбування покарання з випробуванням тільки тих осіб, які засуджуються до виправних робіт, службового обмеження (для військовослужбовців), обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, тобто лише щодо основного покарання, що має бути належним чином вмотивовано у вироку. Звільнення від відбування призначеного судом додаткового покарання за цією нормою закону не допускається. Одночасно, в порушення вказаної норми, суд першої інстанції не навів належного мотивування свого рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням і не врахував, що обвинувачений має обставину, яка обтяжує його покарання вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння та заподіяним злочином шкода завдана трьом потерпілим особам.

Прокурор вказав, що при призначенні додаткового покарання суд не обрав його максимальну міру в виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 3 роки. Вказані порушення призвели до уникнення обвинуваченим реального відбуття покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Крім того, в порушення вимог ч. 2 ст. 124 КПК України витрати за проведення експертизи в сумі 1583,28 гривень стягнуто на користь НДЕКЦ МВС України.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, котра апеляційну скаргу прокурора підтримала в повному обсязі та просила її задоволити, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_7 котрі відкликали апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 та частково підтримали апеляційну скаргу прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, відповідають фактичним обставинам провадження та підтверджується наявними у матеріалах провадження доказами.

Проаналізувавши зібрані у кримінальному провадженні докази в їх сукупності та давши їм належну оцінку у вироку, суд обґрунтовано визнав винуватим ОСОБА_8 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та відповідно кваліфікував його дії.

Суд першої інстанції розглянув кримінальне провадження у відповідності зі ст. 349 КПК України, а тому висновки суду в частині щодо фактичних обставин провадження, винуватості обвинуваченого і правильності кваліфікації його дій, які не оскаржуються в апеляційній скарзі, згідно до ст. 404 КПК України апеляційним судом не перевіряються.

Щодо доводів апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого через м`якість то вони є необґрунтованими.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.
Згідно зі ст. 75 ч. 1 КК України передбачено звільнення від відбування покарання з випробуванням тільки тих осіб, які засуджуються до виправних робіт, службового обмеження (для війсковослужбовців), обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, тобто лише щодо основного покарання, що має бути належним чином вмотивовано у вироку. Звільнення від відбування призначеного судом додаткового покарання за цією нормою закону не допускається.
Окрім того, відповідно до ст. 77 КК України, у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням можуть бути призначені додаткові покарання у виді штрафу, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю та позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу, а тому доводи апеляційної скарги прокурора в цій частині є безпідставними, оскільки суд першої інстанції не звільнив ОСОБА_8 від відбування додаткового покарання.

Також, як вбачається з вироку, суд при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відповідно до ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості, вчинений з необережності, дані про особу обвинуваченого, котрий раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, матеріальну шкоду потерпілим відшкодував частково, обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, а також обставини, які обтяжують покарання останнього вчинення злочину особою, яка перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Крім того, в судовому засіданні Апеляційного суду Київської області обвинувачений ОСОБА_8 надав розписку від дружини потерпілого ОСОБА_15 про отримання останньою коштів в сумі 31 000 гривень в рахунок відшкодування маральної шкоди та судових витрат.

З урахуванням всіх вказаних обставин в їх сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді обмеження волі у межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України з позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 2 роки, та на підставі ст.ст. 75, 76 звільнив його від відбування основного покарання з випробуванням та з покладенням відповідних обов`язків. Свої висновки в цій частині, всупереч вказаному у апеляційній скарзі прокурора, суд достатньо обґрунтував, і з якими колегія суддів погоджується в повному обсязі, вважаючи обране обвинуваченому ОСОБА_8 покарання справедливим та достатнім для його виправлення, а тому підстав для посилення цього покарання колегія суддів не вбачає.
Щодо доводів апеляційної скарги прокурора про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону в частині стягнення судових витрат, то вони є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КПК України, залучення стороною обвинувачення експертів спеціалізованих державних установ здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з Державного бюджету України.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує із обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Однак, в порушення вищезазначених вимог закону, суд стягнув із ОСОБА_8 витрати за проведення експертизи та дослідження в сумі 1583 грн. 28 коп. не на користь держави, як це передбаченого законом, а на користь НДЕКЦ МВС України.

За таких обставин, колегія суддів вважає що вирок в цій частині підлягає зміні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Вирок Таращанського районного суду Київської області від 17 листопада 2016 року, стосовно ОСОБА_8 в частині стягнення судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь держави 1583 грн. 28 коп. судових витрат.

В решті вирок залишити без зміни.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ: