Справа № 589/1765/17
Провадження № 1-в/589/222/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 липня 2017 року
Шосткинський міськрайонний суд Сумської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
засудженого ОСОБА_4 , шляхом відеоконференції з Шосткинською ВК № 66,
захисника ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Шостка клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі, -
ВСТАНОВИВ:
05 травня 2017 року до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі, призначеного вироком Апеляційного суду Сумської області від 13 липня 2006 року за п.п. 7, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

Обґрунтовуючи клопотання, засуджений зазначив, що він став на шлях виправлення, має заохочення, працював.

Засуджений у судовому засіданні підтримав своє клопотання та просив його задовольнити.
Захисник засудженого також підтримав клопотання.
Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, мотивуючи тим, що засуджений не довів суду, що став на шлях виправлення.

Дослідивши матеріали справи, вивчивши особову справу засудженого та заслухавши пояснення засудженого, захисника, прокурора та начальника відділення соціально-психологічної служби колонії, суд дійшов висновку, що клопотання не підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Згідно положень ч. 2, 3 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.
В силу положень частини 2 зазначеної статті головною умовою прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
Сумлінна поведінка - це не тільки пасивна форма поведінки засудженого під час відбування покарання, яка полягає у стримуванні від порушень режиму, порушень правил внутрішнього розпорядку, вживання алкогольних напоїв, наркотичних засобів, азартних ігор, неухильне додержання загальноприйнятих норм і правил поведінки, а й активна участь у суспільному житті та сумлінне виконання громадських доручень у процесі відбування покарання, підвищення свого загальноосвітнього рівня, прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин тощо.
Відповідно роз`яснень, які містяться у Постанові № 2 Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», судам при розгляді питання про умовно-дострокове звільнення слід ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці.
На підставі закону, умовно-дострокове звільнення можливе за обов`язкової і одночасної наявності і їх сукупності підстав і умов, при цьому основним, вирішальним, є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.
Так, судом встановлено, що вироком Апеляційного суду Сумської області від 13 липня 2006 року ОСОБА_4 засуджений п.п. 7, 12 ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 13 років.

Станом на день розгляду справи ОСОБА_4 відбув 3/4 частин призначеного йому за вироком суду покарання.
Разом з тим, суд вважає недоведеним факт того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення та заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Згідно даних особової справи засудженого, ОСОБА_4 прибув до Шосткинської ВК № 66 26 листопада 2006 року.
За період відбування покарання (в 2007 та 2010 роках) ОСОБА_4 шість разів притягувався до дисциплінарної відповідальності за порушенням розпорядку дня. На даний час вказані стягнення погашені та зняті.
В 2008 році, 2011 році, 2012 році та 2014 році засуджений приймав участь у роботах по благоустрою місць позбавлення волі, за що має чотири заохочення.
Разом з тим, на даний час, а саме з 2015 року, ОСОБА_4 на виробництві не працевикористовується, бажання працювати немає, участі в роботах по благоустрою місць позбавлення волі. Вказані обставини підтвердив в судовому засіданні начальник відділення соціально-психологічної служби колонії, а також сам засуджений. Пояснюючи суду причини такого ставлення до праці, засуджений зазначив, що не має бажання працювати, оскільки не отримав від адміністрації колонії належного заохочення за попередню позитивну поведінку.
Також матеріалами справи встановлено, що засуджений ОСОБА_4 приймає участь у програмах диференційованого виховного впливу «Духовне відродження» та «Підготовка до звільнення». До виконання заходів програми «Духовне відродження» ставиться добре, а до виконання заходів «Підготовка до звільнення» - задовільно.
В 2010 році засуджений закінчив ДПТНЗ «ШНЦ № 66» та здобув професію «Верстатник деревообробних верстатів». До навчання ставився задовільно.
Як вказано в характеристиці, за характером ОСОБА_4 спокійний, врівноважений, не конфліктний, до себе не завжди вимогливий.
Згідно висновку, наданого начальником відділу соціально-психологічної служби та заступника начальника виправної колонії, від 18 травня 2017 року, засуджений не довів свого виправлення, а тому застосування вимог ст. 81 КК України, на їх думку, є передчасним.
Крім того, зважаючи на положення Постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», судом з`ясовано у засудженого ставлення до вчиненого злочину. Останній пояснив, що вину у вчиненому не визнає та не має наміру відшкодовувати шкоду, завдану злочину з підстав невизнання вини у його вчиненні.
Зважаючи на вищевикладене, а саме на те, що судом не встановлено достатніх даних, які б підтверджували активну участь ОСОБА_4 у суспільному житті та сумлінне виконання громадських доручень у процесі відбування покарання, наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці, підвищення свого загальноосвітнього рівня, прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин, тому суд приходить до висновку, що засуджений, не довів свого виправлення, а отже до нього не може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Відтак клопотання засудженого не підлягає задоволення з підстав необґрунтованості.
Керуючись ст. 81 КК України, ст. 376, 537, 539 КПК України,

УХВАЛИВ:
Відмовити у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавленні волі, яке призначено вироком Апеляційного суду Сумської області від 13 липня 2006 року.
На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Сумської області через Шосткинський міськрайонний суд Сумської області протягом семи днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Суддя Шосткинського міськрайонного суду
Сумської області ОСОБА_1