Справа № 521/5500/15-к
Пр-ня по справі № 1-кп/521/393/17
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2017 року м. Одеса
Малиновський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді ОСОБА_1

секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі кримінальне провадження за обвинуваченням: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, українця, громадянина України, маючого середню спеціальну освіту, не одруженого, в теперішній час працюючого адміністратором у «Школі олімпійського резерву» «Каток Льдінка», зареєстрований та проживаючий в АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у скоєні злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
23 липня 2013 року приблизно о 15 годині 30 хвилин водій ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем «Фольксваген Кадді» д.н. НОМЕР_1 здійснюючи рух від Адміральського проспекту у лівому ряду вул. Краснова, в напрямку вул. Артилерійської в м. Одесі, в районі будинку № 3, який має реєстрацію по вул. Ген. Швигіна, виявивши небезпеку для подальшого руху, а саме легковий автомобіль «ІЖ-27175» д.н. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_6 , який знаходячись в правій смузі його напрямку руху, почав виконувати маневр розвороту, в порушення вимог п. п. 11.4, 12.3, 12.4, 34 «Правил дорожнього руху» затверджених Постановою КМУ від 10.10.2001 року № 1306, значно перевищив швидкість руху транспортного засобу у населеному пункті яким керував (більше 80 км/год), негайно заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу не вжив, з метою здійснення об`їзду вказаного транспортного засобу, при цьому маючи технічну можливість уникнути зіткнення шляхом гальмування в своїй смузі руху, безпідставно перетнув подвійну суцільну смугу дорожньої розмітки, виїхав на зустрічну смугу руху, де скоїв зіткнення з вказаним автомобілем «ІЖ-27175» д.н. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_6 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля «ІЖ-27175» ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження у вигляді: закрита травма живота у вигляді розривів селезінки і надривів брижі тонкого кишечнику, закриті переломи обох щиколоток лівого гомілковостопного суглобу з підвивихом стопи назовні, закритий перелом ІV-го лівого ребра, який супроводжувався надходженням повітря і рідини в плевральні порожнини з розвитком часткового ателектазу нижньої долі лівої легені, подапоневротична гематома лівої скроневої області, різана рана лівої вушної раковини, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

Вказаними діями ОСОБА_7 порушив п.п. 11.4, 12.3, 12.4, 34 «Правил дорожнього руху», затверджених Постановою КМУ від 10.10.2001 року № 1306, якими встановлено:

п. 11.4 «На дорогах з двостороннім рухом, які мають щонайменше дві смуги для руху в одному напрямку, забороняється виїжджати на призначений для зустрічного руху бік дороги».

п. 12.3 «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди».

п. 12.4 «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год»;

п. 34.1 Горизонтальна розмітка має значення: 1.3 «Дві суцільні білі лінії поділяє транспортні потоки протилежних напрямків на дорогах, які мають чотири і більше смуг руху. Лінії 1.3. перетинати забороняється».

Обвинувачений ОСОБА_7 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні не визнав повністю та показав, що 23.07.2013 року приблизно о 15 годині 30 хвилин він рухався на автомобілі «Фольксваген Кадді» д.н. НОМЕР_1 по вул. Краснова в м. Одесі, з сторони Адміральського проспекту у напрямку центральної частини міста зі швидкістю приблизно 60-70 км. Перед початком руху від перехрестя він був першим у рядному напрямку у лівій смузі для руху. Почавши рух, він бачив з правої сторони припарковані транспортні засоби, поряд з ним рухався автомобіль «Шкода». Далі він за припаркованими транспортними засобами побачив транспортний засіб «ІЖ» який знаходився в нерухомому стані біля правого бордюру. Вказаний транспортний засіб, раптово для ОСОБА_7 почав виконувати маневр розворот та почав пересікати подвійну суцільну лінію. З метою уникнути зіткнення, ОСОБА_7 прийняв рішення про зміну напрямку руху на зустрічну смугу руху, де в той проміжок часу не було жодного транспортного засобу. Однак уникнути зіткнення не зміг. Місцем зіткнення явилось приблизно середина подвійної суцільної смуги. Після зіткнення він підбіг до водія автомобіля «ІЖ» та намагався йому допомогти. Тоді ж два раніше йому незнайомі чоловіка надали свої контактні номери телефонів, та повідомили, що були свідками події. Пошкодження на його транспортному засобі були оцінені у сумі приблизно 80 000 гривень. В подальшому розслідування провадження затягувалось, та слідчий який проводив розслідування вимагав з нього хабар за позитивне його розслідування для нього. Потерпілий у приватній бесіді неодноразово казав йому, що вважає винним себе та вони між собою домовились, що не будуть мати будь-яких претензій один до одного. Результатом їх розмови стало написання відповідних обопільних розписок. Щодо проведення слідчого експерименту, ОСОБА_7 показав, що проведений він був як того бажав слідчий. Стаж керування транспортним засобом у нього на час ДТП складав 1,5 роки. Слідчий та експерт який виїжджав на місце пригоди йому особисто казали, що відповідно до обставин події він не є винуватим у вказаному порушенні. Будь-яку шкоду потерпілому він не відшкодовував.

Незважаючи на повне не визнання своєї вини, винність обвинуваченого ОСОБА_7 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні повністю доказана і підтверджується зібраними по кримінальному провадженню в порядку ст. ст. 84-86, 91-93 КПК України доказами.

Показами потерпілого ОСОБА_6 , який будучи допитаний в судовому засіданні показав, що 23.07.2013 року приблизно о 15 годині 30 хвилин він на автомобілі «ІЖ» заїхав на СТО яке знаходилось на вул. Краснова. Через декілька хвилин після консультації з майстром, він знову виїхав на вул. Краснова в напрямку центральної частини м. Одеси. Проїзна частина була зайнята транспортними засобами як у лівій так і у правій смузі для руху. Зустрічні обидві полоси для руху були вільні, оскільки попереду комунальні служби займались обрізкою дерев. У нього було дуже мало бензину і він вирішив розвернутись і поїхати по зустрічній смузі для руху. Для цього він з правого ряду перестроївся у лівий, а потім почав розворот, при цьому пересікаючи подвійну суцільну лінію. Рухався, він дуже повільно. Пересікаючи подвійну лінію, він подивився чи не створить перешкоди іншим учасникам дорожнього руху і після цього почав маневр. В той час коли він правим переднім колесом, фактично знаходився біля бордюру вказаної вулиці, тобто фактично повністю перекрив смугу для зустрічного транспорту, по зустрічній смузі для руху, в попутному з ним напрямку, він раптово побачив перед очима транспортний засіб «Фольксваген Кадді». Удар відбувся на розділовій смузі зустрічного руху. Після удару, він не пам`ятає чи втрачав свідомість чи ні. Далі пам`ятає, що рятівники витягували його з машини, а співробітники швидкої допомоги, намагались йому зупинити кров та застосовували знеболюючі препарати. Перший раз ОСОБА_7 він побачив, приблизно через чотири місяці після ДТП, разом зі страховими агентами при оцінці пошкоджень його транспортного засобу. Тоді ж він запитав його, як він опинився на зустрічній смузі для руху. З показів потерпілого також вбачається, що під час всіх зустрічей ОСОБА_7 своє ставлення до подій не висловлював. Оскільки потерпілий не бажав будь-яких неприємностей обвинуваченому, він погодився на пропозицію останнього та написав заяву про відсутність претензій щодо стягнення моральної шкоди. Однак й досі не знає, що таке моральна шкода. Він визнає, що порушив Правила в частині перетинання суцільної подвійної смуги, однак ОСОБА_7 рухався взагалі по зустрічній смузі, де і допустив зіткнення. Під час проведення слідчого експерименту, ОСОБА_7 був разом з адвокатом. Всі відмітки та розмітки на проїзній частині, а також швидкість руху виставляв виключно ОСОБА_7 . Під час слідчого експерименту вони декілька разів повторювали обставини дорожньо-транспортної пригоди, на вимогу саме ОСОБА_7 . В подальшому він підписав протокол слідчого експерименту, з яким був повністю згодний. Будь-яких зауважень не висказував.

Під час перехресного допиту потерпілий показав, що автомобіль «Фольксваген Кадді» рухався зі швидкістю не менше 80 км/год. До дорожньо-транспортної пригоди стан здоров`я у потерпілого був нормальний. Яка вартість шкоди заподіяної автомобілю «Фольксваген Кадді» він не знає.

Показами судового експерта ОНДІСЕ ОСОБА_9 , який будучи допитаний в судовому засіданні показав, що проводив декілька судових експертиз по вказаному кримінальному провадженню. Серед інших проводив судову автотехнічну експертизу по дослідженню обставин зіткнення автомобілів ІЖ-27175 д.н. НОМЕР_2 і Volkswagen Caddy д.н. НОМЕР_1 від 08.04.2014 року № 1549. Експерт показав, що при проведені експертизи можливо встановити первинне контактування транспортних засобів на дорозі під час ДТП, шляхом моделювання ситуації за допомогою вектору ударної дії та приблизного кута контактної дії. Також можливо встановити місце знаходження транспортних засобів на дорозі під час зіткнення, якщо є певна слідова інформація (осип продуктів зіткнення, сліди гальмування та інш.). Місце зіткнення транспортних засобів було задано безумовно слідчим на підставі наданих матеріалів кримінального провадження. В Україні дійсно існує методика встановлення швидкості за пошкодженнями транспортних засобів, однак в ОНДІСЕ вона не знайшла свого застосування, в зв`язку з відсутністю наукового підґрунтя. З метою отримання детальних і точних вихідних даних, слідчий експеримент краще проводити на місці скоєння ДТП. Питання в який час виник момент небезпеки відноситься до компетенції слідчого. Всі висновки судової автотехнічної експертизи, експерт ОСОБА_9 повністю підтвердив. Призначення та проведення додаткової експертизи у даному випадку може мати місце, однак при отримані інших вихідних даних.

Показами свідка ОСОБА_10 , яка будучи допитана в судовому засіданні показала, що вона декілька років тому приймала участь у якості понятої при проведені слідчого експерименту по кримінальному провадженню яке стосувалось дорожньо-транспортної пригоди. Обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_6 вона до вказаної слідчої дії не знала. Точні дати проведення слідчого експерименту вона не пам`ятає. На слідчому експерименті обвинувачений ОСОБА_7 самостійно показав точку зіткнення транспортних засобів на автодорозі. На обвинуваченого та на потерпілого ніхто не чинив тиск і не примушував роботи дії які вони не бажали. Окрім того у обвинуваченого постійно був присутній адвокат. Під час слідчого експерименту потерпілий декілька разів здійснював один і той же маневр на дорозі. Будь-яких порушень під час слідчої дії вона не пам`ятає. Жоден із учасників слідчої дії будь-яких зауважень за результатами слідчого експерименту не виказував.

Крім того, вина ОСОБА_7 повністю підтверджується письмовими доказами наявними в матеріалах кримінального провадження і які судом дослідженні в порядку ст. 358 КПК України.

Протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 23.07.2013 року, який проведений з 17 години 10 хвилин до 18 години 20 хвилин, за участю понятих та у присутності водія ОСОБА_7 , зі схемою ДТП та фототаблицею, якими зафіксований факт дорожньо-транспортної пригоди по вул. Краснова в м. Одесі біля будинку № 3 та сліди злочину, а саме місце зіткнення транспортних засобів «Фольксваген Кадді» д.н. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_7 та «ІЖ» д.н. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_6 , місце розташування транспортних засобів після події, погодні умови, стан дорожнього покриття, пошкодження транспортних засобів після пригоди. На фототаблиці та на схемі ДТП місце зіткнення зазначено на відстані 3,8 метрів від бордюрного каміння зустрічної полоси для руху.

Протоколом огляду транспортного засобу від 23.07.2013 року проведеного з 16 години 20 хвилин до 16 години 40 хвилин, відповідно до якого слідчим був оглянутий транспортний засіб «ІЖ» д.н. НОМЕР_2 , після дорожньо-транспортної пригоди. Встановлено пошкодження лівої двері, лівого переднього крила, даху, лівого борту, лівого порогу, даху фургону. Рульове управління технічно справне, змін конструкції не виявлено. Стан гальмівної системи та стояночної технічно справне. Стан освітлювальних, сигнальних приладів справний.

Протоколом огляду транспортного засобу від 23.07.2013 року проведеного з 16 години 40 хвилин до 17 години 00 хвилин, відповідно до якого слідчим був оглянутий транспортний засіб «Фольксваген Кадді» д.н. НОМЕР_1 , після дорожньо-транспортної пригоди. Встановлено пошкодження капоту, переднього бамперу, обидва передніх крила, передні фари, декоративна решітка. Рульове управління технічно справне, люфт не перевищує 10%, змін конструкції не виявлено. Стан гальмівної системи та стояночної технічно справне. Освітлювальні, сигнальні прилади є в наявності, однак розбиті.

Висновком судової автотехнічної експертизи № 4208 від 06.08.2013 року, відповідно до якої: Ходова частина, рульове керування гальмова система автомобіля ІЖ-27175 д.н. НОМЕР_2 до моменту настання ДТП перебували в працездатному стані й забезпечували водієві технічну можливість рухатися й утримувати автомобіль у будь-якому обраному ним напрямку, здійснювати гальмування з відомою йому ефективністю. В цих системах не було несправностей, які могли б обумовити раптове для водія відведення автомобіля від вибраного напрямку руху або відмову систем.
Висновком судової автотехнічної експертизи № 4209 від 06.08.2013 року, відповідно до якої: Ходова частина, рульове керування й гальмова система автомобіля Volkswagen Caddy д.н. НОМЕР_1 до моменту настання ДТП перебували в працездатному стані й забезпечували водієві технічну можливість рухатися й утримувати автомобіль у будь-якому обраному ним напрямку, здійснювати гальмування з відомою йому ефективністю. В цих системах не було несправностей, які могли б обумовити раптове для водія відведення автомобіля від вибраного напрямку руху або відмову систем.
Висновком судової транспортно-трасологічної експертизи по дослідженню зіткнення автомобілів № 4210 від 08.08.2013 року, відповідно до якої: В умовах розглянутої події, спочатку між собою ударно взаємодіяли передня частина автомобіля Volkswagen Caddy і передня частина лівого борту автомобіля ІЖ-27175. Кут між поздовжніми осями транспортних засобів становив близько 80-85°, відлічуваний від лінії поздовжньої осі автомобіля Volkswagen Caddy до перетинання з лінією поздовжньої осі автомобіля ІЖ-27175 проти ходу годинної стрілки. Визначити швидкості руху автомобілів Volkswagen Caddy і ІЖ-27175 в умовах події, у розглянутому випадку не представляється можливим, з причин, викладених у дослідницькій частині висновку.
Висновком судової автотехнічної експертизи по дослідженню обставин зіткнення автомобілів № 1549 від 08.04.2014 року, відповідно до якої: В умовах події належні дії водія автомобіля ІЖ-27175 в першу чергу регламентувалися дорожньою розміткою 1.3 Правил дорожнього руху, наявно на місці ДТП. При наявності суцільної лінії розмітки 1.3 ПДР маневр розвороту наліво водієві автомобіля ІЖ був категорично заборонений. Належним виконанням зазначених вимог водій автомобіля ІЖ-27175 в умовах події мав технічну можливість запобігти розглянутої події. В умовах фактичного маневрування водію автомобіля ІЖ НОМЕР_3 необхідно було керуватися вимогами пункту 10.1 Правил дорожнього руху, згідно до якого слід було дати дорогу автомобілю Volkswagen Caddy. Належним виконанням зазначених вимог водій автомобіля ІЖ-27175 мав технічну можливість не стати перешкодою для руху водієві автомобіля Volkswagen Caddy, тим самим попередити зіткнення.
Дії водія автомобіля Volkswagen Caddy регламентувалися вимогами пунктів 12.4 і 12.3 Правил дорожнього руху, які передбачають необхідність руху зі швидкістю, яка не перевищує встановлені обмеження (у цьому випадку 60 км/г - для населеного пункту), а з моменту об`єктивно можливого виявлення небезпеки для подальшого руху зниження швидкості аж до зупинки. В умовах події рухаючись як з фактичною швидкістю 70...80 км/г, так із припустимою 60 км/г, водій автомобіля Volkswagen Caddy шляхом виконання вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху мав технічну можливість запобігти зіткненню з автомобілем ІЖ-27175.
Оскільки водій автомобіля Volkswagen Caddy в умовах події належним виконанням вимог пункту 12.3 Правил дорожнього руху мав технічну можливість запобігти зіткненню, слід укласти про те, що фактичні дії даного водія, не відповідні до вимог цього пункту, перебувають у причинному зв`язку з фактом ДТП. Разом з цім оскільки водій автомобіля ІЖ-27175 в умовах події належним виконанням вимог дорожньої розмітки 1.3 і пункту 10.1 Правил дорожнього руху також мав технічну можливість запобігти пригоди, необхідно укласти про те, що фактичні дії цього водія, не відповідні до зазначених вимог ПДР, були необхідною умовою виникнення події й, у силу цього, також перебувають у причинному зв`язку з фактом ДТП.
Висновком судово-медичної експертизи № 94 від 16.01.2014 року, відповідно до якої у гр. ОСОБА_6 виявлені наступні тілесні ушкодження: закрита травма живота у вигляді розривів селезінки і надривів брижі тонкого кишечника, закриті переломи обох гомілок лівого гомілковостопного суглоба з підвивихом стопи назовні, закритий перелом IV лівого ребра супроводжувався надходженням повітря і рідини в плевральні порожнини з розвитком часткового ателектазу нижньої частки лівої легені, подапоневротична гематома лівої скроневої області, різана рана лівої вушної раковини. Закрита травма живота у вигляді розривів селезінки і надривів брижі тонкого кишечника, закриті переломи обох гомілок лівого гомілковостопного суглоба з підвивихом стопи назовні, закритий перелом IV лівого ребра супроводжувався надходженням повітря і рідини з плевральної порожнини з розвитком часткового ателектазу нижньої частки лівої легені, подапоневротична гематома лівої скроневої області утворилися від дії тупих предметів, якими могли бути частини салону автомобіля, що рухається в момент зіткнення транспортних засобів; різана рана лівої вушної раковини утворилася від дії предмета, що має ріжучий край, якими могли бути уламки скла. Дані ушкодження утворилися незадовго до надходження гр. ОСОБА_11 в стаціонар, і таким чином, могли бути заподіяні 23.07.13 року. Данні пошкодження згідно п. 2.1.3 «л», «о» «Правил судово медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995 р.), відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпечності для життя.

Протоколом проведення слідчого експерименту від 26.03.2014 року, відповідно до якого, старшим слідчим з метою перевірки та уточнення результатів допиту свідка ОСОБА_7 , а також встановлення положень транспортних засобів на проїжджій частині, встановлення траєкторії руху транспортних засобів та інших обставин дорожньо-транспортної пригоди був проведений слідчий експеримент з 11 години 00 хвилин до 12 години 30 хвилин. За згодою всіх учасників слідчої дії, експеримент був проведений не за місцем пригоди по вул. Краснова, яка є однією з головних вулиць м. Одеси, з досить інтенсивним рухом транспортних засобів, а по вул. Центральний аеропорт в м. Одесі, яка має аналогічну ширину проїжджої частини та яка має фактично аналогічну дорожню розмітку. Слідчий експеримент проводився у присутності понятих, за участю ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_8 , та гр. ОСОБА_6 .

Під час слідчого експерименту, ОСОБА_7 особисто показав свої дії під час руху транспортного засобу «Фольксваген Кадді» до зміни напрямку руху, після зміни напрямку руху, напрямок руху транспортного засобу ІЖ, їх місце на проїжджій частині та місце зіткнення транспортних засобів.

Всі учасники слідчої дії підписали протокол проведення слідчого експерименту. Будь-яких зауважень та доповнень, які б свідчили про незгоду з проведеною слідчою дією, до протоколу занесено не було.

Протоколом проведення слідчого експерименту від 26.03.2014 року, відповідно до якого, старшим слідчим з метою перевірки та уточнення результатів допиту потерпілого ОСОБА_6 , а також встановлення положень транспортних засобів на проїжджій частині, встановлення траєкторії руху транспортних засобів та інших обставин дорожньо-транспортної пригоди був проведений слідчий експеримент з 12 години 40 хвилин до 13 години 10 хвилин. За згодою всіх учасників слідчої дії, експеримент був проведений не за місцем пригоди по вул. Краснова, яка є однією з головних вулиць м. Одеси, з досить інтенсивним рухом транспортних засобів, а по вул. Центральний аеропорт в м. Одесі, яка має аналогічну ширину проїжджої частини та яка має фактично аналогічну дорожню розмітку. Слідчий експеримент проводився у присутності понятих, за участю ОСОБА_6 .

Під час слідчого експерименту, ОСОБА_6 особисто показав свої дії під час руху транспортного засобу ІЖ до зміни напрямку руху, після зміни напрямку руху, напрямок руху транспортного засобу «Фольксваген Кадді», їх місце на проїжджій частині та місце зіткнення транспортних засобів.

Всі учасники слідчої дії підписали протокол проведення слідчого експерименту. Будь-яких зауважень та доповнень, які б свідчили про незгоду з проведеною слідчою дією, до протоколу занесено не було.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України, за кваліфікуючими ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху, особою яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Доводи обвинуваченого та його захисника про те, що ОСОБА_7 хоча і був учасником дорожньо-транспортної пригоди однак не є винним в її вчиненні, оскільки водій автомобіля ІЖ-27175 ОСОБА_6 грубо порушив Правила дорожнього руху, створив умови на проїжджій частині які не надавали ОСОБА_7 технічної можливості уникнути дорожньо-транспортної пригоди, на думку суду є виключно способом захисту від обвинувачення.

Так, судом встановлено, що дійсно мав місце факт дорожньо-транспортної пригоди саме 23.07.2013 року на вул. Краснова, біля будинку № 3 який зареєстрований по вул. Ген. Швигіна в м. Одесі, між транспортними засобами «Фольксваген Кадді» д.н. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_7 та «ІЖ» д.н. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_6 . В результаті ДТП водій ОСОБА_12 отримав тяжкі тілесні ушкодження.

Обставини ДТП на думку суду, слідчим який проводив досудове розслідування встановлені не належним чином. Для об`єктивного та повного розслідування кримінального провадження за вказаною категорією злочинів, особливої уваги потребує саме огляд місця дорожньо-транспортної пригоди, під час якого необхідно не тільки детально та ґрунтовно дослідити проїжджу частину, транспортні засоби і осіб які були їх учасниками, провівши певний комплекс операцій направлених на виявлення (пошук) слідів, що містять доказову інформацію але й сприйняти (усвідомити) її сенс та здійснити належну фіксацію слідів, придавши їм передбачену законом форму.

Таке формування доказу необхідно не тільки тому, що це передбачено Законом, а перш за все тому, що в подальшому всі суб`єкти кримінального процесу будуть досліджувати минулі події тільки за доказами сформованими слідчим та відповідно в справі пізнання фактів будуть обмежені межами які встановлені наданими доказами.

Однак хоча суд був обмежений у об`ємі наданих доказів, висновок суду про вину обвинуваченого ґрунтується на належних, допустимих, достовірних доказах, яких на думку суду у їх сукупності було достатньо для визнання обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Суд не погоджується з доводом сторони захисту, що фактично доказом вини обвинуваченого ОСОБА_7 є тільки покази потерпілого. Навпаки, головними доказами вини обвинуваченого у вказаному провадженні є документи: протоколи слідчих дій /огляду місця події від 23.07.2013 року, схема ДТП, фототаблиця з місця ДТП, протоколи огляду транспортних засобів та інш./, а також висновки судового експерта.

Незабезпечення в протоколі слідчої дії опису всього необхідного (наприклад: певних дій, вимірювань, застосування технічних засобів, умов, вилучення виявлених предметів, документів, пояснень осіб які приймають участь у події у тих випадках, коли проявляється виражена ступінь неясності, що впливає на можливість орієнтуватися за складеним документом і робити висновки) формує думку вже не про недоліки, а про проведення слідчої дії та складання процесуального акту без дотримання вимог Закону.

На думку суду вказані доводи сторони захисту є помилковими і не приймаються судом, оскільки їх (протоколів) оцінка з точки зору юридичної сили як доказу, вимагає всебічного врахування прийнятності різних способів закріплення доказів. Повне і точне дотримання норм кримінально-процесуального закону ще не гарантує забезпечення позитивного результату в дослідженні обставин.

Протокол огляду місця події від 23.07.2013 року фіксує детально місце зіткнення транспортних засобів, їх положення після пригоди, стан дорожнього покриття, погодні умови в час огляду. До протоколу долучені фототаблиця, яка на думку суду об`єктивно відображає обставини місця дорожньо-транспортної пригоди, а також схема ДТП. Дійсно протокол не фіксує слідів (гальмування, руху) обох транспортних засобів, але ж відсутність вказаних слідів не може свідчити про недопустимість іншої інформації яка зафіксована в протоколі. Окрім того, заповнити цю прогалину здатна фототаблиця, яка фіксує місце ДТП з різних ракурсів. Однією з гарантій правильності складання протоколу огляду є участь понятих та безпосередніх учасників дорожньо-транспортної пригоди. Водій ОСОБА_7 жодних зауважень та доповнень у протоколі не зазначив, поставивши свій підпис погодився з правильністю дій слідчого.

Оскільки провідний судовий експерт ОСОБА_9 під час складення висновку № 1549 від 08.04.2014 року судової автотехнічної експертизи по дослідженню обставин зіткнення відомих транспортних засобів керувався не тільки постановою слідчого, а й всім обсягом вихідних матеріалів кримінального провадження, а саме протоколом огляду місця події, транспортних засобів; першочерговими показами осіб учасників дорожньо-транспортної пригоди; протоколами слідчих експериментів, суд вважає, що доводи сторони захисту про визнання недопустимим як доказу зазначеного висновку не можуть бути прийняті до уваги та задоволені.

Більше того, судовий експерт ОСОБА_9 допитаний в судовому засіданні не тільки підтвердив правильність свого висновку, але й звернув увагу всіх учасників судового процесу на те, що проводив експертизу на підставі наданих слідчим матеріалів кримінального провадження. Швидкість руху транспортного засобу «Фольксваген Кадді» ним була визначена на підставі провідної експертної методики.

Незадоволення діями слідчого, непогодження з наданими слідчим вихідними даними, які останнім зібрані відповідно до вимог Закону на думку суду не можуть бути підставою для визнання будь-якого доказу недопустимим.

Підстав ставити під сумнів протоколи проведення слідчого експерименту за участю обох водіїв від 26.03.2014 року на думку суду також не має.

Допитаний в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_13 , який був понятим під час проведення слідчого експерименту у даному кримінальному провадженні, будь-яких відомостей про обставини очевидцем яких він був, суду не надав, оскільки жодних обставин не пам`ятав.

Натомість свідок ОСОБА_10 достатньо впевнено показала, що хоча детально не пам`ятає слідчої дії, однак пам`ятає, що обвинувачений ОСОБА_7 самостійно показав точку зіткнення транспортних засобів на автодорозі. Жодного тиску на нього та на інших учасників слідчої дії ніхто не здійснював.

Однією з гарантій правильності проведених слідчих експериментів є присутність під час їх проведення осіб не заінтересованих у вирішенні кримінального провадження понятих, а також особи об`єктивно заінтересованої у певному вирішенні кримінального провадження адвоката. Жодних зауважень та доповнень до слідчої дії ОСОБА_7 та його адвокатом ОСОБА_8 зроблено не було.

Даючи оцінку показам свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 судом встановлено наступне.

Свідок ОСОБА_14 допитаний в судовому засіданні показав, що до подій дорожньо-транспортної пригоди, обвинуваченого та потерпілого не знав. У 2013 році, більш точну дату не пам`ятає, він був очевидцем дорожньо-транспортної пригоди за наступних обставин. Приблизно об 11 годині він заїхав по вул. Краснова на станцію технічного обслуговування автомобілів, навпроти виправної колонії. В цей час він побачив на парковці СТО транспортний засіб ІЖ, водій якого менше хвилини знаходився на СТО після цього одразу почав виїжджати з СТО. ОСОБА_14 побачив на обличчі водія вказаного автомобіля хворобливий стан. Далі транспортний засіб ІЖ виїхав на проїжджу частину і зупинився у крайній правій полосі для руху, де спочатку в нього глохнув двигун, після цього він різко вирішив здійснити маневр розворот. В цей час в нього врізався транспортний засіб Фольксваген. Від удару транспортні засоби змістились на зустрічну полосу для руху та зупинились біля бордюрного каменю.

Під час перехресного допиту, свідок ОСОБА_14 показав, що особисто спостерігав момент зіткнення, яке відбулось у лівій смузі для руху, в якій рухався автомобіль Фольксваген. Події спостерігав на відстані 30-40 метрів. Автомобіль Фольксваген на його думку рухався зі швидкістю 50 км/год., автомобіль ІЖ рухався приблизно зі швидкістю 25 км/год. Після зіткнення за інерцією автомобілі продовжили рух на зустрічну смугу де і зупинились. Одразу ж всі хто був поряд підбігли до місця події, де намагалися допомогти водію автомобіля ІЖ. На місці ДТП, свідок ОСОБА_14 залишив свої координати водію автомобіля Фольксваген.

Свідок ОСОБА_15 допитана в судовому засіданні показала, що до подій дорожньо-транспортної пригоди, обвинуваченого та потерпілого не знала. Приблизно три роки потому, у літній місяць, у другій половині дня вона разом з чоловіком ОСОБА_14 приїхала на СТО, що знаходиться по вул. Краснова в м. Одесі, неподалік колонії. Під час заїзду у бокс СТО, вона бачила, як з нього дуже повільно виїздить інший транспортний засіб, під керування якого знаходилась особа дуже похилого віку. На обличчі вказана людина виглядала дуже хворобливою. Вказаний транспортний засіб виїхавши на вул. Краснова зупинився з правої сторони біля узбіччя. В подальшому вона знаходилась спиною до дороги. Вона чула, що був звук прокрутки коліс, після чого сильний удар зіткнення. Всі хто знаходився поряд одразу ж прибігли на допомогу водіям які зіткнулись.

Під час перехресного допиту, свідок показала, що очевидцем зіткнення транспортних засобів вона не була. Після зіткнення вона чула, як потерпілий просив вибачення у обвинуваченого ОСОБА_7 . Повідомити колір та марку обох транспортних засобів свідок не змогла, лише запам`ятала, що це були автомобілі іноземного виробництва.

Свідок ОСОБА_16 допитаний в судовому засіданні показав, що у 2013 році, більш точну дату не пам`ятає, він був очевидцем дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась на вул. Краснова в м. Одесі, навпроти виправної колонії. У вказаний день, він рухався на автомобілі Шкода Фабія від Адміральського проспекту в напрямку центра міста зі швидкістю приблизно 60 км/годину. У попутному напрямку, але в лівій смузі для руху, рухався автомобіль Фольксваген, який почав його випереджати. В той же час, він побачив, що у його смузі для руху є перешкода у вигляді транспортного засобу ІЖ і він почав гальмувати. Далі ОСОБА_17 почав різкий маневр, а саме розворот транспортного засобу в цей же час відбулось зіткнення транспортних засобів, на подвійній полосі, які розмежовували полоси для руху в різні напрямки. Від удару, транспортні засоби інертно продовжили рух на зустрічну полосу, де зупинились біля бордюру. ОСОБА_16 одразу ж зупинився та підбіг до транспортних засобів які зіткнулись, де намагався допомогти водію ОСОБА_18 . В подальшому надав свій номер телефону водію Фольксваген.

Під час перехресного допиту, свідок ОСОБА_16 показав, що слідчому під час досудового розслідування надавав аналогічні покази. По телефону слідчий задавав йому ряд питань, на які він надав йому відповіді. Під час вказаної розмови, слідчий намагався схилити його до думки, що зіткнення відбулось на зустрічній смузі для руху. Вказана обставина не відповідає дійсності, про, що він повідомив слідчого. Оскільки він постійно в той час знаходився в м. Ізмаїл, його через деякий час запросили до Ізмаїльського РВ, де місцевий слідчий надав йому протокол допиту, який він перечитав та підписав.

Суд вважає що покази вказаних свідків є частково достовірними. Не викликає сумніву події повідомлені свідками, які стосуються загальних обставин зіткнення та наслідки які стали відомі свідкам. Натомість деякі обставини не можуть бути прийняті судом як достовірні оскільки повністю не співвідносяться з фактичними даними які встановлені в судовому засіданні. Не в даючись в підстави надання таких показів, суд повинен приймати до уваги чистоту джерела будь-якого доказу і відповідно приймає до уваги особисті відношення між ОСОБА_7 та свідками, які склались після дорожньо-транспортної пригоди та про які особисто повідомив обвинувачений. В судовому засіданні встановлено, що в червні 2014 року ОСОБА_7 разом з адвокатом та свідками ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 виїжджали на місце зіткнення та адвокат детально опитував свідків про обставини ДТП. Вказані свідки забезпечені в судове засідання були саме стороною захисту. Безумовно такий спосіб збору доказів стороною захисту є найпродуктивнішим та необхідним з точки зору стратегії захисту прав людини. Однак разом з тим самостійне опитування їх адвокатом без додержання певних гарантій об`єктивності, породили сумніви стосовно їх неупередженість та бажання надати лише об`єктивну інформацію суду.

Окрім того, відомості що виходять від особистості, завжди так або інакше не позбавленні суб`єктивізму. Об`єкти матеріальної природи є часом носіями, без перебільшення, незамінної інформації для вірного вирішення кримінального провадження.

На думку суду, саме сумлінне показання, дане з гарячим бажанням показати одну правду і тільки правду ґрунтується на зусиллі пам`яті, яка малює і передає те, на що була звернута, свого часу свідком його увага. Але увага є знаряддя для сприйняття вельми не досконале, а пам`ять з часом спотворює зафіксовані увагою образи і дає їм іноді зовсім іншу інформацію ніж була насправді. Окрім того, увага звертається не на все те, що варто було б, в майбутньому пам`ятати свідкові, а пам`ять здебільшого слабо утримує і те, на що було звернута неповна і недостатня увага. Все це процеси об`єктивні і суд зобов`язаний сприймати це як обставини які допомагають суду в оцінці усних доказів.

Покази свідка ОСОБА_14 підтверджують подію ДТП, однак відомості про хворобливий стан потерпілого, його різкий маневр та швидкість руху транспортних засобів на думку суду не є об`єктивними та такими які не позбавлені суб`єктивізму в оцінці подій минулого. Його дружина взагалі очевидцем ДТП не була, а надавала покази ґрунтуючись на сприйнятті інформації по слуху.

Більш об`єктивним у вказаному випадку є безумовно зафіксовані слідчим у протоколі огляду місця події місце дорожньо-транспортної пригоди та його сліди, а також висновок експерта, в якому науково сформовані відомості про швидкість руху транспортних засобів.

Щодо показів свідка ОСОБА_16 суд не вважає що вказаний свідок надавав суду недостовірні покази. Разом з тим, на думку суду свідок як спостерігач може бути цілком переконаний тільки в тому, що він отримав відоме чуттєве враження, але ніколи не може бути абсолютно впевнений, чи цілком згідно це враження з дійсністю чи ні. Зазначене свідком місце зіткнення об`єктивно не підтверджується не тільки протоколом огляду місця події, який може бути похідним доказом, оскільки складається слідчим, але й фототаблицею до протоколу, яка безумовно є першоджерелом. Так на фотографіях не зафіксовано ні слідів, ні осипу від зіткнення, ні розливу рідин від транспортних засобів на подвійній суцільній смузі, на якій як вважає свідок і сторона захисту насправді відбулось зіткнення. На думку суду свідок ОСОБА_16 добросовісно помиляється і тому впевнено надає покази які в цій частині не відповідають встановленим фактичним обставинам. Окрім того, суд враховує, що свідок керуючи транспортним засобом в попутному з ОСОБА_7 напрямку, об`єктивно міг не бачити сам момент зіткнення, оскільки зобов`язаний був забезпечити безпечне керування своїм транспортним засобом у аварійній ситуації яка склалась на автодорозі. Покази свідка в частині схилянні його слідчим під час розмови на думку суду свідчить лише про непрофесіоналізм останнього.

Досліджені судом докази дають право суду стверджувати, що ОСОБА_7 керуючи транспортним засобом «Фольксваген Кадді» по вул. Краснова, в м. Одесі грубо порушив вимоги пунктів 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху та допустив зіткнення з транспортним засобом ІЖ 27175 під керуванням ОСОБА_6 , який безумовно також порушив Правила дорожнього руху.

При ухвалені вказаного вироку суд враховує правові висновки викладені в Постанові судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 20.11.2014 року у справі № 5-18кс14 та у Постанові судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 05.11.2015 року у справі № 5-218кс15. При цьому зазначає, що хоча обставини викладені у Постановах є частково схожими, однак наявні відмінності, а саме в частині місця вчинення ДТП (населений пункт), автодороги (чотири полоси для руху в центрі великого міста), інтенсивність руху на автодорозі (дуже важлива автодорога у місті Одесі з інтенсивним потоком транспортних засобів), дорожня розмітка та дорожні знаки (подвійна суцільна смуга), дії обох водіїв, місце зіткнення, свідчать про індивідуальність вказаної справи. Оскільки в дійсному житті рідко бувають випадки, в яких всі обставини були б зовсім подібні між собою, суд вважає, що висновки викладені у Постановах Верховного суду України у вказаному провадженні можуть бути застосовані лише в частині застосованих нормативно-правових актів та Постанови Пленуму Верховного суду України від 23.12.2005 року № 14 Про практику застосування судами України законодавства про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту. Суд надає оцінку доказам керуючись Законом, за своїм внутрішнім переконанням, яке гуртуються на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження.

Значну увагу під час судового розгляду сторона захисту приділяла місцю зіткнення транспортних засобів, вважаючи, що слідчим воно не вірно визначено, що в свою чергу слугувало однією з підстав для невірного висновку судової автотехнічної експертизи.

На думку суду, місце зіткнення безумовно відіграє у вказаному виді правопорушення значну роль, однак не є ключовим. Це стосується і вказаного провадження. Достовірність фототаблиць стороною захисту не оспорювалось. Детальним вивченням вказаного документу можливо дійти об`єктивного висновку про те, що на подвійній суцільній смузі не має жодних слідів зіткнення транспортних засобів (осипу від частин транспортних засобів, лакофарбового покриття, частин і предметів від транспортних засобів, розливу рідин та інш.). Встановлений біля подвійної суцільної смуги штучний квадрат чорно-білого кольору, якщо і позначає певне місце на автодорозі, але не закриває місце зіткнення. У випадку зіткнення та наявності відповідних слідів зіткнення, вони неминуче повинні зміщуватись разом зі зміщуваними транспортними засобами. Однак як вбачається з фотознімків, квадрат лише закриває певну, невеличку частину асфальтового покриття та не має поряд (в тому числі у напрямку транспортних засобів, що зупинились) жодних слідів зіткнення. Розташування транспортного засобу «Фольксваген Кадді» на дорозі, та його відношення до штучного квадрату відповідно до фотознімку, також свідчить про те, що вказане місце не могло бути місцем зіткнення. Тобто якщо і вести дискусію стосовно точного (визначення до сантиметрів) місця зіткнення транспортних засобів то його потрібно робити за межами смуг для руху обох водіїв транспортних засобів, за подвійною суцільною смугою, на зустрічних смугах для руху.

Однак суд приймає рішення про винність ОСОБА_7 не тільки на підставі місця зіткнення, але й на підставі всіх встановлених обставин, оскільки значення кожної окремої обставини, що становить ознаки винності або невинності, ґрунтується не стільки на самому факті, що представляє доказ, скільки на відношенні, яке воно має до інших обставин того ж випадку.

Звичайний здоровий глузд та логіка у поєднанні зі знанням Правил дорожнього руху свідчать про те, що ОСОБА_7 у випадку керування транспортним засобом без значного перевищення швидкості міг запобігти дорожньо-транспортній пригоді навіть у випадку порушення Правил дорожнього руху іншим водієм. Знаходження його позаду транспортного засобу ІЖ 27175 та рух уперед необхідно покладало на обвинуваченого обов`язок слідкувати належним чином за дорожньою обстановкою. А рух у місті, на автодорозі з інтенсивним рухом безумовно покладає ще більшу відповідальність на водія за рух з дозволеною швидкістю не більше 60 км/год. Безумовно Правила дорожнього руху не регулюють дії водія в умовах аварійної обстановки, але виїзд водія ОСОБА_7 за межи подвійної суцільної смуги, на думку суду також є порушенням Правил, як наслідок порушенням ним вимог п.п. 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху. Порушення швидкісного режиму водієм ОСОБА_7 на думку суду булу першочерговим порушенням Правил дорожнього руху, які в подальшому призвели до інших порушень.

Вказаний висновок суду повністю відповідає вимогам п. 7 Постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 23.12.2005 року Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті.

Суд вважає, що ОСОБА_7 мав можливість уникнути дорожньо-транспортну подію та її наслідки у випадку не перевищення швидкості та безумовно рухаючись з допустимою у населеному пункті швидкістю не перетнув би безпідставно подвійну суцільну смугу дорожньої розмітки і не виїхав на зустрічну смугу для руху. У будь-якому випадку суд не визнає дії ОСОБА_7 які порушили Правила дорожнього руху вимушеними, оскільки він самостійно створив аварійну ситуацію. Притягнення до адміністративної відповідальності потерпілого ОСОБА_6 є наслідком висновку судової автотехнічної експертизи по дослідженню обставин зіткнення. Однак порушення Правил дорожнього руху потерпілим у випадку не порушення правил ОСОБА_7 не мали б жодних тяжких наслідків, оскільки всі учасники дорожнього руху змогли б безпечно проїхати зазначену ділянку дороги, без зіткнень.

Даючи оцінку показам обвинуваченого та потерпілого, суд вважає, що обидва учасника дорожнього руху давали покази ґрунтовно, виразно та послідовно. Обставини викладені ними досить сумлінно та докладно.

Однак оцінюючи їх за внутрішнім достоїнством, суд вважає за необхідне відмітити, що хоча покази ними надані невимушено, без стороннього тиску, які викладені безумовно зі своїми особливостями, однак обвинуваченим деякі події висвітлені дещо з перебільшенням та викривленням. Швидкість руху його транспортного засобу, місце розташування транспортного засобу потерпілого, місце зіткнення, його дії під час вчинення зіткнення та одразу після нього, а також події під час досудового розслідування на думку суду є показами які надані як засіб уникнути кримінальної відповідальності. Викладені обвинуваченим обставини не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду і повністю не відповідають встановленим фактичним обставинам.

Натомість потерпілий даючи покази в суді, обставини зіткнення викладав як події які минули без жодних перебільшень та викривлень. Якщо потерпілий не знав або не пам`ятав певних обставин, він щиро про це заявляв під час допиту.

Суд також не знаходить підстав для обмови потерпілим обвинуваченого і вважає, цивільно-правову відповідальність значно меншим приводом для обмови ніж кримінально-правову. Окрім того, вирок суду ухвалений на підставі сукупності доказів, які викладені вище у вироку.

Таким чином, підстав ставити під сумнів покази потерпілого у суду не має.

Допитаний в судовому засіданні у якості свідка старший слідчий СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_19 дав покази стосовно проведених слідчих дій за участю обвинуваченого та потерпілого. Суд не використовує покази свідка ОСОБА_19 у якості доказу, оскільки вважає, що слідчий є заінтересованою особою у даному кримінальному проваджені і його покази частково стосуються пояснень осіб, наданих йому як слідчому, під час здійснення ним досудового розслідування кримінального провадження.

Суд під час ухвалення вироку не враховує у якості доказів по вказаному кримінальному провадженню пояснення та покази свідків, потерпілого, обвинуваченого, які викладені в протоколах допитах дані ними під час досудового розслідування слідчому, оскільки відповідно до ч. ч. 4, 8 ст. 95 КПК України, суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

За місцем роботи у різний період часу обвинувачений ОСОБА_7 характеризується позитивно.

При визначені виду та міри покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, його вік та соціальне положення, характер, мотиви та обставини вчиненого злочину, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами які пом`якшують покарання обвинуваченого є вчинення злочину у перше та встановлення факту порушення Правил дорожнього руху обома водіями.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого не встановлено.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 , та встановлюючи ступінь його вини у вказаному злочині, суд дає оцінку не окремому вчинку обвинуваченого, а і його особистості, наскільки вона проявилась у злочинних діях, наскільки він має нахили до скоєння правопорушень.

Даючи оцінку особистості обвинуваченого, судом встановлено, що ОСОБА_7 своєї сім`ї не створив. Дітей не має. Раніше судимих в сім`ї не має. На обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебував. Має середню спеціальну освіту, однак в теперішній час за фахом не працює. Водійське посвідчення отримав 28.02.2012 року (у 31 рік). Водійський стаж на час події правопорушення становив 1 рік 5 місяців.
Таким чином неуважність, недбалість, значне перевищення швидкості у населеному пункті, а також відсутність належних навиків керування транспортними засобами, на думку суду привели обвинуваченого до скоєння тяжкого необережного злочину.

Суд вважає, що обставини встановлені під час судового розгляду, та спосіб і обстановка вчинення необережного злочину свідчать, що ОСОБА_7 не є особою суспільно небезпечною.

Хоча злочин вчинений обвинуваченим ОСОБА_7 серед усіх транспортних злочинів є найбільш поширеним і найбільш небезпечним, оскільки більш реальною стає можливість настання тяжких наслідків за допомогою джерела підвищеної небезпеки, однак порушення іншим водієм потерпілим ОСОБА_6 також Правил дорожнього руху, які також були необхідною умовою виникнення події та перебувають у причинному зв`язку з фактом ДТП, дають підстави суду для призначення покарання обвинуваченому не значного за розміром. Тобто необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження нових злочинів, повинно бути призначено покарання у межах, встановлених у санкції статті, зв`язане з позбавленням волі, однак відповідно до ст. 75 КК України, із звільненням останнього від відбування покарання з випробуванням, оскільки суд вважає, що його виправлення можливо без відбуття покарання у вигляді позбавлення волі. Суд також вважає за необхідне призначити додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами.

Призначення вказаних покарань (основного та додаткового), буде відповідати загальним засадам кримінального провадження, тяжкості скоєного необережного злочину, його обставинам, особі обвинуваченого, а також не тільки меті покарання передбаченого ст. 50 КК України, а й меті правосуддя, невід`ємною частиною якого є справедливість та верховенство права.

Вирішуючи питання щодо цивільного позову старшого прокурора відділу прокуратури Одеської області, судом встановлено наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 128 КПК України, цивільний позов в інтересах держави пред`являється прокурором. Прокурор, який пред`являє цивільний позов у кримінальному провадженні, повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення представництва інтересів громадянина або держави в суді, передбачених частиною четвертою статті 25 Закону України Про прокуратуру.

Частиною 4 статті 128 КПК України також встановлено, що форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства.

Судом встановлено, що позов прокурором подано в інтересах не держави а Комунальної установи. Доказів того, що Міська клінічна лікарня № 11 є державною установою прокурором не надано.

Окрім того позовна заява не відповідає вимогам ст. 119 ЦПК України в частині змісту позовних вимог, викладу обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, відсутністю посилання на докази, що підтверджують кожну обставину у позові, переліку документів, що додаються до заяви. Не містить заява і відомостей про підстави звернення в інтересах Комунальної установи.

Враховуючи викладені обставини, а також вимоги ст. 129 КПК України, суд вважає за необхідне залишити позов без розгляду, з метою надання можливості прокурору після усунення зазначених судом недоліків реалізувати своє право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства.

Процесуальні витрати по кримінальному провадженню, які пов`язанні з залученням експертів, відповідно до ст. ст. 118, 122, 126 КПК України, належить покласти на обвинуваченого.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 370, 373, 374-376 КПК України,

СУД, -
У Х В А Л И В:
Визнати ОСОБА_7 , винним у скоєні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Відповідно до ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців, поклавши на ОСОБА_7 обов`язки, передбачені п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України:

-періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

До набрання вироком суду законної сили будь-який запобіжний захід обвинуваченому не обирати.

Цивільний позов старшого прокурора відділу прокуратури Одеської області в інтересах КУ Міська клінічна лікарня № 11 до ОСОБА_7 залишити без розгляду.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОНДІСЕ процесуальні витрати на залучення експертів 1495 (одна тисяча чотириста дев`яносто п`ять) гривень 20 копійок.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на вирок суду, може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору та не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

С У Д Д Я: ОСОБА_1