Код суду 233 Справа № 233/4105/16-к
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2017 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

представника потерпілої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області кримінальне провадження (внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000755 від 26 червня 2016 року) за обвинуваченням:

ОСОБА_10 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Дружківка Донецької області, громадянина України, із середньою освітою, розлученого, пенсіонера, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України
в с т а н о в и в :
26 червня 2016 року приблизно о 13.00 годині (більш точного часу слідством встановлено не було), між обвинуваченим ОСОБА_9 , який знаходився за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , та потерпілим ОСОБА_11 , який знаходився за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , трапилась сварка, під час якої у ОСОБА_9 на ґрунті неприязні до ОСОБА_11 виник злочинний умисел, спрямований на противоправне заподіяння смерті останньому. З метою реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_9 за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , пришукав одноствольну гладкоствольну мисливську рушницю «Іж К» № НОМЕР_1 , 16-го калібру, та з нею пішов до роздільного паркану будинків АДРЕСА_2 та АДРЕСА_2 , де в той час на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , знаходився ОСОБА_11 , та побачивши останнього, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на противоправне заподіяння смерті ОСОБА_11 , зробив один прицільний постріл із зазначеної рушниці в останнього, заподіявши ОСОБА_11 наступні тілесні ушкодження: множинні вогнепальні поранення грудної клітини, живота та верхніх кінцівок з ушкодженням серцевої сорочки, серця, аорти, легеневої артерії і вени, легень, печінки, селезінки, кишок, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент заподіяння. Від отриманого шротового сліпого поранення груді, животу, верхніх кінцівок з ушкодженням серцевої сорочки, серця, аорти, легеневої артерії і вени, легень, печінки, селезінки, кишок, яке ускладнилось масивною кровотечею, ОСОБА_11 одразу помер на місці скоєння злочину.

Обвинувачений ОСОБА_9 у судовому засіданні свою провину у вчиненні даного кримінального правопорушення не визнав та пояснив, що з ОСОБА_12 на протязі більше двох років він проживав по сусідству, їх домоволодіння межували. Відносини між ними були різні, і гарні, і погані: Кубан його то ображав, то вів себе нормально. 26 червня 2016 року близько 11 год. Кубан з ОСОБА_13 приїхали з ринку, вранці вони різали теля. Близько 12 год. він пішов спати, потім почув, що лаяв собака, вийшов та побачив, що ОСОБА_12 був у себе у дворі, але був відкинутий дріт на паркані, щоб худоба з території ОСОБА_12 не йшла на його город. Він покликав ОСОБА_12 , але той сказав, що це його паркан, при цьому нахилив паркан і потім вернув на місце. У нього є мисливська рушниця, яка з 2004 року стояла у сараї для відстрілу хижих птахів, так як він тримає голубів. Після розмови з ОСОБА_12 він пішов до сараю, взяв цю рушницю і поставив біля паркану, на випадок, якщо ОСОБА_12 буде нападати на нього, так як раніше той погрожував фізичною розправою. Знаходячись на своїй території за парканом він сказав ОСОБА_12 , який був на своїй території, що потрібно вирішувати проблему з парканом. Кубан сказав, що поб`є його і направився до нього. Він захвилювався і коли між ним і ОСОБА_12 залишалося близько 3-х метрів, то підняв рушницю і один раз вистрелив в корпус Кубану, щоб зупинити, від чого той впав. Потім пішов викликати поліцію. Рушницю він приніс на час розмови з ОСОБА_12 , раніше рушницю із собою у город не брав. У ОСОБА_12 в руках він ніяких предметів не бачив. Кубан тільки словесно погрожував побити його, але до дій ніколи не переходив. Вважав, що він вчинив правомірно, захищаючись від дій ОСОБА_12 і при цьому хвилювався. Проти цивільного позову потерпілої заперечував.

Суд вважає, що провина обвинуваченого ОСОБА_9 в об`ємі, встановленому вироком, повністю доведена сукупністю наступних досліджених у судовому засіданні доказів, які ретельно перевірені та оцінені з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку для ухвалення даного процесуального рішення, які суд враховує та бере до уваги:

- потерпіла ОСОБА_6 повідомила у судовому засіданні, що загиблий ОСОБА_11 був її сином та проживав по сусідству з ОСОБА_14 . ОСОБА_14 постійно провокував сина на свари, псував майно. Син купував худобу і різав її у дворі, це не подобалося ОСОБА_14 , останній постійно на це скаржився. 26 червня 2016 року їй зателефонувала ОСОБА_13 і сказала, що ОСОБА_12 не дихає. Вона приїхала за місцем проживання сина і побачила, що той лежав у себе у дворі, приблизно метрах в 5-6 від паркану, і був мертвий. У дворі була також малолітня дитина. Рушниці вона не бачила. ОСОБА_14 казав, що «скоро здохнете», але її син не звертався до поліції, так як не хотів зв`язуватися з ОСОБА_14 . Обвинуваченого просила покарати якнайсуворіше. Цивільний позов підтримала;

- свідок ОСОБА_15 повідомила у судовому засіданні, що з загиблим вони проживали однією сім`єю, ОСОБА_14 є їх сусідом. Відносини з ОСОБА_14 в них були складні, останній відв`язував телят та корів, чинив перешкоди у веденні господарства, постійно шкодив. З боку ОСОБА_12 до ОСОБА_14 неприязні не було, ОСОБА_16 не чіпав, давав сіно, солому, пропонував засипати щебенем двір. ОСОБА_14 постійно скаржився, сам відв`язував худобу, а потім скаржився, так як заздрив їм. 26 червня 2016 року близько 13 години вони приїхали додому у с. Райське з м. Дружківки. Кубан збирався їхати до матері, а вона з старшою та молодшою дитиною пішла до будинку. Кубан із середньою дочкою пішов напувати теля. Коли вийшла з будинку, то побачила, що з ОСОБА_14 у ОСОБА_12 виник спір з приводу заміни паркану, ОСОБА_12 казав, що буде міняти паркан, при цьому ОСОБА_14 сказав, що вб`є його і діти залишаться сиротами. Потім ОСОБА_14 кудись пішов і вона пішла до будинку, оскільки почула, як заплакала молодша дитина. Зайшовши у будинок, побачила у вікно, як ОСОБА_14 йшов по своїй території в напрямку суміжного паркану, подумала, що почне сваритися з ОСОБА_12 і вийшла з будинку. Вона бачила, що ОСОБА_14 стояв біля паркану на своїй території, ОСОБА_12 знаходився на відстані приблизно 5-6 метрів від паркану, в одній руці тримав цигарку, а в іншій телефон, оскільки хотів все зняти на камеру і показати поліції, дитина була разом з ОСОБА_12 , їй на той час було 2 роки. В цей час ОСОБА_14 підняв рушницю і зробив один постріл, після чого ОСОБА_12 розвернувся до ОСОБА_14 спиною, впав на коліна і зігнувся. ОСОБА_14 розвернувся і пішов до свого будинку. Вона чула, як дружина спитала ОСОБА_14 : «ну що, ти його вбив?», на що ОСОБА_14 відповів: «так, вбив, прямо в серце влучив». Потім вона зателефонувала до швидкої, поліції і матері;

- свідок ОСОБА_17 повідомила у судовому засіданні, що обвинувачений є її чоловіком, проживають вони у с. Райське. По сусідству з ними проживали ОСОБА_13 з ОСОБА_12 . З ОСОБА_12 у них були нормальні стосунки, поки той не завів худобу, яка заходила на їх город. Кубан намагався розібрати паркан між їхніми домоволодіннями, ОСОБА_13 одного разу намагалася наїхати на неї своїм автомобілем, і з того часу вона її боялася. 26 червня 2016 року вранці у будинок зайшов ОСОБА_14 і сказав, що він здійснив постріл у бік ОСОБА_12 , при цьому він був блідий, попросив валідол і корвалол. Потім зателефонував до міліції і сину. Очевидцем події вона не була. Чоловіка характеризує як доброго сім`янина;

- свідок ОСОБА_18 повідомив у судовому засіданні, що у його батька є дача у с. Райське приблизно з 2003 року. Зі слів матері йому відомо, що батьки конфліктували з ОСОБА_12 і ОСОБА_13 через те, що їх корови топчуть город батьків. Свідком конфліктів він не був. Йому зателефонувала мати і повідомила, що батько здійснив постріл в бік ОСОБА_12 . Коли приїхав, то побачив, що батько чекав поліцію, мати пила ліки. Батько сказав, що ОСОБА_12 хотів розібрати паркан. Рушницю він раніше не бачив, батько був мисливцем, але років 20 не полював;

- свідок ОСОБА_19 повідомив у судовому засіданні, що він є сином обвинуваченого. Йому зателефонувала невідома особа і повідомила, що бачила із зворотної сторони двору як двоє чоловіків сварилися і один з них кинув в бік іншого якийсь предмет. Він звертався зі скаргами на бездіяльність поліції з даного приводу. ОСОБА_12 він знав як сусіда батька, ОСОБА_12 пропонував батьку придбати в нього пістолет. Рушниці у батька він не бачив. Також він отримав листа від давнього знайомого, в якому той повідомив, що бачив як відбувався конфлікт між двома чоловіками у с. Райське;

- свідок ОСОБА_20 повідомив у судовому засіданні, що очевидцем події він не був. Обвинуваченого ОСОБА_14 він не знає. ОСОБА_12 знав як колишнього сусіда, охарактеризувати його може як людину скандальну, нахабну;

- свідок ОСОБА_21 надала у судовому засіданні пояснення, аналогічні поясненням свідка ОСОБА_20 ;

- свідок ОСОБА_22 повідомив у судовому засіданні, що він не був очевидцем події. З ОСОБА_14 знайомий років 8-10, відносини були нормальні. З ОСОБА_12 знайомий з 1996 року, разом працювали. ОСОБА_12 може охарактеризувати як агресивну і нахабну людину, його в селі всі боялися, він постійно конфліктував з усіма, його худоба постійно заходила на город і виїдала рослини;

- свідок ОСОБА_23 повідомив у судовому засіданні, що він очевидцем події не був. Як селищний голова про дану подію дізнався з телефонної розмови, але ця територія не відноситься до Райської сільради. ОСОБА_14 характеризує як комунікабельну, організовану людину, скарг на нього не надходило. Кубан раніше вів нормальний спосіб життя, але приблизно з 2009 року став вести себе агресивно, бив мешканців села, на зауваження не реагував. Часто мешканці села скаржилися на агресивну поведінку ОСОБА_12 , останній поводив себе нахабно, відчував безкарність.

Наведені вище пояснення потерпілої, свідків є послідовними, узгоджуються між собою і підтверджуються іншими дослідженими у судовому засіданні доказами:

- протоколом огляду місця події від 26 червня 2016 року, в ході якого було оглянуто ділянку місцевості на території домоволодіння АДРЕСА_2 , за місцем проживання ОСОБА_24 , де була зафіксована обстановка на місті скоєння злочину та оглянутий труп потерпілого ОСОБА_24 з видимими тілесними ушкодженнями. Також були вилучені мобільний телефон «Samsung», предмети та речі (а.к.п. 42-50);
- протоколом огляду місця події від 26 червня 2016 року, в ході якого було оглянуто домоволодіння АДРЕСА_2 , за місцем проживання ОСОБА_9 , де було вилучено мисливську рушницю «Іж» 16-го калібру, два набої та гільза 16-го калібру (а.к.п. 51-54);
- висновком судово-медичної експертизи № 113 від 14 липня 2016 року, відповідно до якого: при дослідженні трупа ОСОБА_11 виявлені наступні тілесні ушкодження: множинні вогнепальні поранення грудної клітки, живота та верхніх кінцівок з ушкодженням серцевої сорочки, серця, аорти, легеневої артерії і вени, легень, печінки, селезінки, кишок; два садна обличчя. Ушкодження грудної клітки, животу, верхніх кінцівок і їх органів являються шротовими (дробовими) сліпими вогнепальними пораненнями, що підтверджується наявністю вхідних вогнепальних ран, сліпих ранових каналів, наявністю пояску осадження навколо ран, наявністю дробі в ранових каналах. Вогнепальні поранення грудної клітки, животу і верхніх кінцівок утворились одномиттєво, внаслідок одного пострілу з гладкоствольної зброї сильного бою, можливо, із якоїсь мисливської рушниці, патрон котрої був знаряджений дробом, на що вказують: наявність дробі (шроту) в ранових каналах, ефект первинної мішені (значне розширення ранового каналу від вхідних вогнепальних ран грудної клітки). Ушкодження грудної клітки, животу, верхніх кінцівок і їх органів мають ознаки (небезпека для життя) тяжких тілесних ушкоджень. Два садна обличчя утворилися від дії тупих предметів і мають ознаки легких тілесних ушкоджень. Всі ушкодження утворились незадовго до настання смерті. Напрямок пострілу, судячи з локалізації вхідних вогнепальних ран і направлення ранових каналів, був спереду назад і дещо справа наліво. В момент пострілу потерпілий розташовувався передньою поверхнею грудної клітки до того, хто стріляв. Це могло бути як у вертикальному, так і в горизонтальному його положення, і не могло бути в положенні лежачі на животі. Постріл був зроблений з невеликої відстані, про що свідчить: відсутність накладення кіптяви по краях вхідних вогнепальних ран і в глибині ранового каналу, відсутність ділянок опалення та підсихання по краях вхідних вогнепальних ран, наявність розташування вхідних вогнепальних ран у вигляді розсипу. Причиною смерті ОСОБА_11 явилось шротове сліпе вогнепальне поранення груді, живота, верхніх кінцівок з ушкодженням серцевої сорочки, серця, аорти, легеневої артерії і вени, легень, печінки, селезінки, кишок, яке ускладнилось масивною кровотечею. При судово-токсикологічному дослідженні крові з трупа ОСОБА_11 не виявлені спирти, у т.ч. етиловий (а.к.п. 57-60);
- протоколом огляду трупа від 27 червня 2016 року, яким зафіксовані результати огляду трупа ОСОБА_24 та виявлені вогнепальні шротові сліпі поранення грудної клітини, живота та верхніх кінцівок з ушкодженням органів та черевної порожнини. Також з трупу ОСОБА_24 були вилучені 12 округлих металевих тіл (дробин) (а.к.п. 61);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 09 липня 2016 року, в ході якого свідок ОСОБА_15 на місті події розповіла та показала обставини здійснення ОСОБА_9 пострілу з рушниці в її чоловіка ОСОБА_24 (а.к.п. 72-76);

- висновком судової балістичної експертизи № 1632 від 01 серпня 2016 року, відповідно до якого: рушниця, вилучена 26.06.2016 року в ході огляду місця події є одноствольною гладкоствольною вогнепальною зброєю - мисливською рушницею моделі «Іж К» № НОМЕР_1 , 16-го калібру, 1955 року виготовлення, промислового виробництва; рушниця придатна до стрільби мисливськими патронами 16-го калібру. Два патрони, вилучені 26.06.2016 року під час огляду місця події, є боєприпасами до гладкоствольної мисливської зброї - патронами 16-го калібру, споряджені саморобним способом з використанням гільз промислового виробництва; дані патрони придатні до стрільби. Гільза, надана на дослідження, є частиною мисливського патрону НОМЕР_2 калібру промислового виготовлення; до категорії боєприпасів не відноситься. Гільза, надана на дослідження, стріляна з мисливської рушниці «Іж К» № НОМЕР_1 , наданої на дослідження. Дванадцять предметів, надані на дослідження, є частинами мисливських патронів - дробом, які можуть споряджатись в мисливські патрони різного калібру та використовуватись в мисливській вогнепальній зброї, зокрема і в мисливській рушниці моделі «Іж К» № НОМЕР_1 , 16-го калібру, яка надана на дослідження. Дванадцять предметів, надані на дослідження, могли бути використані в патроні 16-го калібру, гільза якого надана на дослідження (а.к.п. 87-95);
- оглядом у судовому засіданні мобільного телефону «Samsung», який вилучений під час огляду місця події 26 червня 2016 року і належить ОСОБА_11 , в якому міститься один відеозапис, датований 26.06.2016 року, відтворенням якого встановлено обставини вчинення пострілу обвинуваченим ОСОБА_9 в бік ОСОБА_11 . Даний відеозапис повністю співпадає з відеозаписом, який зберігається в матеріалах провадження на а.к.п 111 і відтворений у судовому засіданні.
Згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 739 від 20 липня 2016 року, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виявляє органічний емоційно-лабільний (астенічний) розлад особистості (органічне ураження ЦНС внаслідок церебросклерозу, перенесеного інсульту (2002 рік), психоорганічний синдром, астенічний варіант). В період скоєння інкримінованого діяння ОСОБА_9 за психічним станом міг у повній мірі усвідомлювати свої дій та керувати ними. Під дію ст. 20 КК України (обмежена осудність) не підпадає. В період скоєння інкримінованого діяння ОСОБА_9 не знаходився у тимчасово хворобливому стані, за психічним станом він міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. На теперішній час ОСОБА_9 повністю усвідомлює свої дій та керує ними. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує (а.к.п. 78-83).

Суд вважає вищеописані досліджені докази належними, допустимими, достовірними, і в сукупності достатніми для належної правової оцінки дій обвинуваченого та визнання його винуватості.

Аналізуючи досліджені по кримінальному провадженню перелічені вище докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що подія кримінального правопорушення мала місце, провина обвинуваченого у вчиненні даного кримінального правопорушення повністю доведена.

Виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховуючи спосіб, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, механізм їх спричинення, поведінку обвинуваченого і потерпілого, що передувала події та під час події, а також поведінку обвинуваченого після події, місце вчинення злочину, суд вважає, що обвинувачений, спричиняючи потерпілому тілесні ушкодження, усвідомлював суспільно-небезпечний характер своїх дій та умисно спричинив потерпілому вогнепальне поранення в область тіла, після чого залишив потерпілого та пішов, не прийнявши заходів щодо надання потерпілому допомоги (виклик швидкої особисто або звернення за допомогою до інших осіб тощо), хоча реально мав таку можливість. Обставин, які б вказували на отримання потерпілим тілесних ушкоджень у інший, ніж це встановлено висновком експертизи та цим вироком спосіб, під час судового розгляду не встановлено.

Крім того, в ході судового розгляду досліджено судом достатньо доказів, які беззаперечно свідчать про пряму причетність обвинуваченого ОСОБА_9 до умисного спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_11 .

Пункт 23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 07 лютого 2003 року « Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» зазначає, що потрібно мати на увазі, що суб`єктивна сторона вбивства або заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, відповідальність за які передбачено статтями 116 і 123 КК, характеризується не лише умислом, а й таким емоційним станом винного, який значною мірою знижував його здатність усвідомлювати свої дії або керувати ними. Необхідною умовою кваліфікації дій винного за зазначеними статтями є сильне душевне хвилювання, що раптово виникло внаслідок протизаконного насильства, систематичного знущання чи тяжкої образи з боку потерпілого. Насильство може бути як фізичним (заподіяння тілесних ушкоджень або побоїв, незаконне позбавлення волі тощо), так і психічним (наприклад, погроза завдати фізичної, моральної чи майнової шкоди). До тяжкої образи слід підносити явно непристойну поведінку потерпілого, що особливо принижує гідність чи ганьбить честь винного або близьких йому осіб. У випадках, коли вбивство вчинено або тяжке тілесне ушкодження заподіяно після того, як стан сильного душевного хвилювання минув, дії винного потрібно кваліфікувати за статтями КК, що передбачають відповідальність за вчинення зазначених злочинів без пом`якшуючих обставин. Неправомірна поведінка потерпілого в такому разі може бути визнана обставиною, що зменшує суспільну небезпечність злочину і пом`якшує покарання винного.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_9 на те, що він здійснив постріл в бік ОСОБА_11 захищаючись від дій останнього і перебуваючи у стані сильного душевного хвилювання внаслідок неправомірних дій потерпілого, суд розцінює як спосіб захисту з метою уникнути відповідальності за вчинене, оскільки: сам обвинувачений безпосередньо у судовому засіданні повідомив, що після розмови з ОСОБА_12 з приводу паркану він пішов до сараю, взяв рушницю і повернувся до паркану, при цьому у ОСОБА_12 до здійснення ним пострілу будь-яких предметів у руках він не бачив; свідок ОСОБА_15 у судовому засіданні повідомила, що перед пострілом у ОСОБА_12 в одній руці була цигарка, а в іншій - мобільний телефон, на камеру якого останній знімав дії ОСОБА_14 щоб показати поліції; відтворенням відеозапису з мобільного телефону ОСОБА_11 не встановлено будь-яких протиправних дій останнього щодо ОСОБА_14 .

З цих же підстав суд критично ставиться до показань свідка ОСОБА_19 .

Висновком судово-психіатричної експертизи встановлено, що в період скоєння інкримінованого діяння ОСОБА_9 за психічним станом міг у повній мірі усвідомлювати свої дій та керувати ними; в період скоєння інкримінованого діяння не знаходився у тимчасово хворобливому стані, за психічним станом міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Таким чином, суд приходить до висновку, що обвинувачений ОСОБА_9 26 червня 2016 року мав реальну можливість уникнути будь-якого конфлікту та спілкування з ОСОБА_11 , але навмисно пішов до сараю і взяв мисливську рушницю, при цьому будучи мисливцем і знаючи правила поводження з мисливською вогнепальною зброєю, потім підійшов до суміжного паркану, де умисно здійснив один прицільний постріл у бік ОСОБА_11 , з боку якого на той час не мало місце вчинення будь-яких неправомірних дій.

Захисником ОСОБА_8 наданий лист на ім`я ОСОБА_25 від особи з анкетними даними ОСОБА_26 , начебто отриманий сином обвинуваченого ОСОБА_9 свідком ОСОБА_19 , при цьому поштового конверту не надано, зі змісту якого вбачається, що адресант бачив конфлікт, який відбувався в червні-липні між двома чоловіками в городах в районі Райського ставку, при цьому зазначаючи, що молодий чоловік кинув у літнього чоловіка предмет, схожий на сокиру, та у відповідь літній чоловік підняв якийсь предмет і стався постріл, при цьому молодий чоловік впав.
Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Належність та допустимість доказів регламентовані ст.ст. 85, 86 КПК України, а саме: належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів; доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Частина 1 ст. 86 КПК України встановлює юридичну форму даних, що встановлюють обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Порядок отримання доказів, вказаних у ч.2 ст. 84 КПК України, передбачає дотримання наступних вимог: 1) належний суб`єкт отримання доказів; 2) законність процесуального джерела доказів; 3) дотримання процесуального порядку отримання доказів; 4) дотримання правил фіксації ходу і результатів слідчих (розшукових) і негласних слідчих (розшукових) дій.

Частиною 2 ст. 86 КПК України передбачено, що недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Статтею 87 КПК України передбачено, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння: отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права.

Відповідно до ст. 89 КПК України, суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Питання про допустимість доказів вирішується судом при постановленій судового рішення під час їх оцінки в нарадчій кімнаті.

Враховуючи наведене, суд вважає, що наданий захисником ОСОБА_8 лист на ім`я ОСОБА_25 від особи з анкетними даними ОСОБА_26 , містить чітко викладені ознаки неналежного доказу, оскільки отриманий з порушенням встановленого КПК України порядку і такий доказ суд визнає недопустимим і останній підлягає виключенню з числа доказів.

Згідно ч.1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Враховуючи викладене, суд, оцінюючи надані сторонами кримінального провадження докази, кожен з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, яке кваліфікує за ч.1 ст. 115 КК України, так як він своїми умисними протиправними діями заподіяв смерть іншій людині (потерпілому ОСОБА_11 ).

Призначаючи покарання, суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, відомості щодо особи обвинуваченого, за відсутності по даному кримінальному провадженню обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
ОСОБА_9 раніше не судимий; під наглядом у лікаря психіатра не знаходиться; на обліку у лікаря нарколога не перебуває; на обліку в протитуберкульозному диспансері не перебуває; за місцем проживання характеризується позитивно; є ветераном праці; має незадовільний стан здоров`я.
З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_9 за вчинене кримінальне правопорушення покарання у виді позбавлення волі, приходячи при цьому до переконання, що його виправлення, в силу тяжкості і обставин вчиненого, з урахуванням даних щодо особи, наслідків вчиненого, не можливо без ізоляції від суспільства, і вважаючи, що саме таке покарання буде найбільш відповідати принципам та цілям його призначення і буде необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.
Потерпілою ОСОБА_6 заявлений цивільний позов, в якому вона просила стягнути на її користь з обвинуваченого ОСОБА_9 : у відшкодування матеріальної шкоди (витрати на поховання сина - ОСОБА_11 ) у розмірі 28150,00 грн.; у відшкодування моральної шкоди 1000000,00 грн.
Пункт 2 Постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 07 лютого 2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» зазначає, що вирішуючи цивільний позов у кримінальній справі про відшкодування матеріальної чи моральної шкоди, заподіяної внаслідок смерті, каліцтва або іншого ушкодження здоров`я потерпілого (витрат на лікування, посилене харчування, протезування, сторонній догляд, поховання тощо), суди повинні керуватися відповідним цивільним законодавством і виходити з роз`яснень із цих питань, які містяться в постановах Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 р. № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» та від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» з наступними змінами.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Частиною 1 ст. 1177 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Встановлено, що позивачка ОСОБА_6 за вказаних у цьому вироку обставин є потерпілою внаслідок неправомірного позбавлення життя її сина ОСОБА_11 обвинуваченим ОСОБА_9 і понесла грошові витрати, пов`язані з похованням загиблого, у загальному розмірі 28150,00 грн., що підтверджується відповідними розрахунковими документами (а.к.п. 31-34).

За наведених обставин суд вважає, що в частині відшкодування матеріального збитку цивільний позов підлягає задоволенню у повному обсязі.
Згідно п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із відповідними змінами), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Суд при визначені розміру моральної шкоди враховує характер та обсяг страждань потерпілої, конкретні обставини справи і наслідки, що наступили у вигляді загибелі сина потерпілої та залишення малолітніх дітей без батьківського піклування, порушення звичайного укладу життя, а тому приходить до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, а саме у розмірі 500000,00 грн.

Витрати на залучення експертів (проведення судової балістичної експертизи № 1632 від 01 серпня 2016 року - 2646,20 грн.), слід стягнути з обвинуваченого на користь держави.

Долю речових доказів суд вирішує в порядку ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід у відношенні обвинуваченого ОСОБА_9 до набрання вироком законної сили слід залишити існуючий - тримання під вартою в Бахмутській УВП (№ 6) УДПтСУ в Донецькій області.
Керуючись ст.ст. 366-368, 371, 374, 376, 395 КПК України, -
у х в а л и в :
ОСОБА_10 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 10 (десять) років.

Захід забезпечення кримінального провадження засудженому ОСОБА_9 залишити у виді тримання під вартою в Бахмутській УВП (№ 6) УДПтСУ в Донецькій області до набрання вироком законної сили.

Строк покарання засудженому ОСОБА_9 рахувати з 26 червня 2016 року.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_9 до строку покарання у виді позбавлення волі строк попереднього ув`язнення з 26 червня 2016 року по 04 квітня 2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Стягнути з засудженого ОСОБА_9 на користь потерпілої ОСОБА_6 :
- у відшкодування матеріального збитку (витрати на поховання ОСОБА_11 ) 28150 (двадцять вісім тисяч сто п`ятдесят) грн. 00 коп.;
- у відшкодування моральної шкоди 500000 (п`ятсот тисяч) грн. 00 коп.,
а всього 528150 (п`ятсот двадцять вісім тисяч сто п`ятдесят) грн. 00 коп.
В іншій частині позову відмовити.
Стягнути з засудженого ОСОБА_9 на користь держави у відшкодування втрат на залучення експертів (проведення судової балістичної експертизи № 1632 від 01 серпня 2016 року) 2646 (дві тисячі шістсот сорок шість) грн. 20 коп.

Речові докази по справі:
- зразок ґрунту; п`ять паперових стрічок; футболку чорного кольору з білими смужками; змиви з долонь рук ОСОБА_9 , які зберігається у камері зберігання речових доказів Костянтинівського ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області (номер журналу обліку 32, порядковий номер 179), - знищити;
- мобільний телефон «Samsung Duos», який зберігається у камері зберігання речових доказів Костянтинівського ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області (номер журналу обліку 32, порядковий номер 179), - повернути потерпілій ОСОБА_6 ;
- мисливською рушницею моделі «Іж К» № НОМЕР_1 , 16-го калібру; п`ять гільз, які зберігаються у камері зберігання речових доказів Костянтинівського ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області (номер журналу обліку 1154, порядковий номер 28), - передати до ГУНП в Донецькій області;
- два марлеві тампони; склянку з 12-ма дробинками, які зберігаються у камері зберігання речових доказів Костянтинівського ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області (номер журналу обліку 1154, порядковий номер 28), - знищити;
- DVD-диск із відеофайлами допиту підозрюваного ОСОБА_9 та з мобільного телефону ОСОБА_11 , який долучений до матеріалів кримінального провадження, - зберігати в матеріалах кримінального провадження.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на вирок може бути подана до апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Головуючий

Судді