Ухвала
іменем україни
31 січня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,
переглянула в судовому засіданні вирок Кременчуцького районного суду Полтавської області від 12 жовтня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 29 березня 2016 року за касаційними скаргами та доповненнями до них засудженого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 .

Зазначеним вироком, залишеним без зміни судом апеляційної інстанції,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Піски, Лохвицького району, Полтавської області, громадянина України, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості, в силу ст. 89 КК,

засуджено за ч. 1 ст. 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років.
Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за скоєння злочину за таких обставин.

05 серпня 2014 року, приблизно о 17.00 год., ОСОБА_7 разом з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , за місцем проживання останнього, в приміщенні будинку АДРЕСА_2 , розпивали спиртні напої. Згодом до них приєднався співмешканець ОСОБА_8 потерпілий ОСОБА_10 .

На ґрунті ревнощів між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 виникла сварка, під час якої ОСОБА_7 виштовхав останнього з будинку в прибудоване приміщення, звалив на підлогу та, взявши цеглину, наніс йому не менше ніж дев`ять ударів по голові, обличчю та по правій руці. Після втручання ОСОБА_9 , ОСОБА_10 втік з двору.

Наступного дня, 06 серпня 2014 року, приблизно о 15.00 год., ОСОБА_7 разом з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , після вживання алкогольних напоїв на пляжі поблизу смт. Градизьк Глобинського району Полтавської області, повернулись до місця проживання ОСОБА_9 в м. Глобино, де продовжили розпивати спиртні напої. Приблизно о 18.00 год. до них прийшов ОСОБА_10 .

Спочатку між потерпілим та ОСОБА_8 виникла сварка через ревнощі з приводу її спільного відпочинку з ОСОБА_7 , після чого всі разом продовжили розпивати алкогольні напої.

Через деякий час ОСОБА_8 та ОСОБА_9 пішли до своїх кімнат відпочивати, а ОСОБА_7 та потерпілий залишились наодинці.

В цей час між ними на ґрунті ревнощів через ОСОБА_8 відновилася сварка, під час якої ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, з метою спричинення смерті, наніс ОСОБА_10 не менше десяти ударів руками та ногами в область тулуба справа та зліва, в грудну клітину, та по правій руці, коли останній захищався, після чого узявши кухонний господарський ніж ОСОБА_7 наніс ОСОБА_10 два удари ножем в грудну клітину справа та зліва. Своїми діями ОСОБА_7 спричинив ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді не проникаючої колото-різаної рани грудної клітини справа в 7-му міжребер`ї, рани голови, обличчя та правої кисті, синців правої руки, проникаюче колото-різане поранення грудної клітини зліва в 3-му міжребер`ї з пошкодженням верхньої частки лівої легені, переломи ребер справа та зліва.

Від отриманих тілесних ушкоджень наступила смерть ОСОБА_10 внаслідок проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини зліва з пошкодженням верхньої частини лівої легені, що викликало зовнішню та внутрішню крововтрату.

Близько 21-22 год. 06 серпня 2014 року ОСОБА_7 розбудив ОСОБА_9 та повідомивши про смерть ОСОБА_10 , попросив допомогти сховати труп, отримавши згоду вони вдвох закопали тіло ОСОБА_10 на подвір`ї домогосподарства.

У касаційних скаргах та доповненнях до них засуджений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_6 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину й особі засудженого внаслідок суворості, порушують питання про скасування судових рішень та про направлення справи на новий судовий розгляд. Засуджений та його захисник зазначають, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, посилаються на однобічність та неповноту досудового та судового слідства. Вважають, що обвинувачення обґрунтовано на припущеннях та показах свідків, які не були очевидцями події, а лише знають про факти, які їм стали відомі від ОСОБА_9 , а також висновку судово-медичної експертизи, які є неналежними і недопустимими доказами. Зазначають про відсутність в матеріалах провадження прямих доказів вини засудженого. Крім того, посилаються на те, що суд в порушення п. 5 ч. 2 ст. 65 КПК прийняв до уваги покази свідків, які є священнослужителями, а покази свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_8 , які мають істотне значення для справи взагалі не взяті до уваги. Наполягають, що умислу на вбивство потерпілого у нього не було. Посилаються на порушення права засудженого на захист. Також вказують, що суд апеляційної інстанції не надав оцінки всім доводам апеляційних скарг засудженого і захисника та не врахував покази свідка ОСОБА_12 .
Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого та його захисника, які підтримали доводи касаційних скарг та просили їх задовольнити, пояснення прокурора, який просив касаційні скарги засудженого та захисника залишити без задоволення, а судові рішення щодо засудженого без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши наведені у скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги засудженого та захисника не підлягають задоволенню на таких підставах.
Відповідно до вимог ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.

Згідно ст. 434 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права при ухваленні судових рішень у тій частині, в якій їх було оскаржено.

Відповідно до вимог ст. 433 КПК України до компетенції касаційного суду не відноситься перевірка обставин, зазначених у статтях 410, 411 КПК України щодо неповноти судового розгляду справи, невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи. У зв`язку з наведеним, доводи касаційних скарг в цій частині у касаційному порядку перегляду не підлягають.
Оцінка доказів згідно зі ст. 94 КПК є виключною компетенцією суду, який постановив вирок, і ці вимоги закону судом першої інстанції дотримані у повному обсязі.
Відповідно до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Свій висновок щодо доведеності вини засудженого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК, суд першої інстанції належним чином вмотивував дослідженими під час судового розгляду доказами, які були оцінені відповідно до закону та в їх сукупності правильно визнані судом достатніми та взаємозв`язаними для ухвалення обвинувального вироку щодо ОСОБА_7 . Кваліфікація дій засудженого за ч. 1 ст. 115 КК є правильною. Вирок відповідає вимогам статей 370, 373-374 КПК України, є законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Твердження засудженого та захисника про істотне порушення судом вимог кримінального процесуального закону, не ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні та наведених у вироку доказах.

Зокрема, суд першої інстанції правильно обґрунтував своє рішення показаннями: потерпілого ОСОБА_13 , який є братом ОСОБА_10 , про вбивство потерпілого засудженим ; свідка ОСОБА_8 про те, що від ОСОБА_9 вона дізналася, що ОСОБА_7 зарізав ОСОБА_10 та змусив ОСОБА_14 допомогти закопати тіло вбитого, після чого вона викликала працівників міліції; свідка ОСОБА_15 про обставини побиття 5 серпня 2014 року засудженим потерпілого, про їх конфлікт в барі « ІНФОРМАЦІЯ_2 » під час якого ОСОБА_16 виказав погрози потерпілому, що він не «жилець»; показаннями свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_18 про те, що ввечері 05 серпня 2014 року до них прийшов ОСОБА_10 в якого на голові та обличчі були рани та повідомив, що його цеглиною побив ОСОБА_7 ; свідка ОСОБА_19 про те, що вона спочатку від ОСОБА_20 дізналася, а потім і ОСОБА_9 їй розповів, що ОСОБА_7 вдарив ножем ОСОБА_10 та наказав ОСОБА_9 допомогти закопати труп у дворі; свідка ОСОБА_20 про те, що ОСОБА_9 їй повідомив, що ОСОБА_10 вбив ОСОБА_7 ; свідків ОСОБА_21 та ОСОБА_22 про те, що 7 серпня 2014 року ОСОБА_7 їм сказав, що «він грішний, так як сьогодні вбив чоловіка ножем»; протоколами огляду місця події; протоколами тимчасового доступу до речей одягу трупа ОСОБА_10 ; висновками судово-медичних експертиз потерпілого ОСОБА_10 , вироком Глобинського районного суду від 2 жовтня 2014 року про визнання ОСОБА_9 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 396 КК України; та іншими, наведеними у вироку доказами.

Суд належним чином дослідив ці та інші докази по справі, детально виклав їх зміст у вироку і дав їм правильну оцінку. Зазначені докази у справі узгоджуються між собою, не містять суперечностей і не викликають сумнівів щодо їх достовірності, а тому суд правильно обґрунтував ними обвинувачення засудженого та правильно, визнавши його винуватим, кваліфікував дії за ч. 1 ст. 115 КК України, оскільки він, вчинив умисне вбивство ОСОБА_10 .
При цьому, суд першої інстанції правильно визнав допустимими доказами показання свідків по справі, які зі слів ОСОБА_9 підтвердили, що вбивство потерпілого вчинив засуджений, оскільки внаслідок смерті ОСОБА_9 не міг бути допитаним у суді першої інстанції, а їх показання у цій частині підтверджені іншими, наведеними у вироку доказами.

Отже, підстав вважати ОСОБА_7 необґрунтовано засудженим за ч. 1 ст. 115 КК України, колегія суддів не вбачає.

Апеляційний суд, за апеляційними скаргами засудженого ОСОБА_7 та його захисника, доводи яких аналогічні доводам їх касаційних скарг, переглянув вирок суду першої інстанції та з наведенням ґрунтовних мотивів визнав їх доводи про недоведеність вини у вчиненні злочину за обставин, викладених у вироку, безпідставними. Свій висновок щодо доведеності вини та правильності кваліфікації дій засудженого ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 115 КК апеляційний суд переконливо мотивував в ухвалі, і вважати його необґрунтованим чи сумнівним підстав немає. Ухвала апеляційного суду у цій частині відповідає вимогам ст.419 КПК України.
Що стосується покарання, то воно призначено ОСОБА_7 у відповідності до вимог статей 50, 65 КК з врахуванням усіх обставин справи і з висновками судів першої та апеляційної інстанцій у цій частині погоджується колегія суддів, оскільки таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів. Підстав для пом`якшення покарання, колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність чи невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, які б тягли за собою безумовне скасування чи зміну судових рішень щодо ОСОБА_7 , як то зазначено в касаційних скаргах, при перегляді справи не встановлено.
Виходячи з наведеного, підстав для задоволення касаційних скарг засудженого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 433-436 КПК, п. 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 02 червня 2016 року, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційні скарги засудженого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Кременчуцького районного суду Полтавської області від 12 жовтня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 29 березня 2016 року щодо ОСОБА_7 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3