11-кп/775/225/2015(м)
265/933/15-к

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 червня 2015 року м. Маріуполь

Колегія суддів Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Апеляційного суду Донецької області апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , прокурора на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 06 квітня 2015 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Маріуполя, громадянина України, українця, з середньо-спеціальною освітою, не працюючого, не одруженого, раніше не судимого, зареєстрованого та мешкаючого в АДРЕСА_1

засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України обвинуваченого звільнено від відбування покарання з випробувальним строком 2 роки.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Маріуполя, громадянина України, росіянина, з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, раніше судимого

- 2 жовтня 2007 року Жовтневим районним судом м. Маріуполя за ч.1 ст. 186 КК України до штрафу в сумі 850 грн.;

- 9 січня 2014 року Орджонікідзевським районним судом м. Маріуполя за ч. 3 ст. 185, 75, 76 КК України до 3років позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з іспитовим строком в 2 роки

Який мешкає за адресою: АДРЕСА_2

засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України до знов призначеного покарання частково приєднано не відбуте покарання за вироком Орджонікідзевського райсуду м.Маріуполя від 09.01.2014 р. і остаточно за сукупністю вироків обрано покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі,

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно вироку, 22 січня 2015 року приблизно о 10:00, ОСОБА_6 за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_8 , діючи умисно, повторно, керуючись корисливим мотивом, переслідуючи мету відкритого викрадення чужого майна, х розподіленням ролей згідно з якими ОСОБА_8 , повинен був зливати бензин з автомобіля ВАЗ 2106, д.н. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_9 , а ОСОБА_6 в цей час повинен був спостерігати за навколишньою обстановкою та в разі чого попередити ОСОБА_8 , знаходячись біля будинку №39 по вул. Волгоградській в Орджонікідзевському районі м. Маріуполя, діючи умисно, шляхом вільного доступу, відкрив бензобак автомобіля ВАЗ 2106 д.н. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_9 , та почав зливати з нього бензин. В цей час ОСОБА_9 , підходячи до свого автомобіля, побачивши злочинні дії ОСОБА_8 , почала кричати на нього, а ОСОБА_8 , почувши це, усвідомлюючи, що його дії несуть відкритий характер, бажаючи довести свій злочинний намір до кінця, схопив каністру з бензином та сів до автомобіля ВАЗ 21013, що належить ОСОБА_6 та разом з ним зник з місця вчинення кримінального правопорушення. Таким чином ОСОБА_8 , за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_6 , відкрито викрали п`ять літрів бензина А-92, вартість одного літру 16.40 грн., на загальну суму 82 гривні, спричинив тим самим ОСОБА_9 матеріальну шкоду на вказану суму, з викраденим зникли.

На вказаний вирок надійшли апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , прокурора.

ОСОБА_8 , посилаючись на невідповідність призначеного покарання особі обвинуваченого і тяжкості скоєного кримінального правопорушення, просив вирок відносно нього змінити, призначити йому покарання з випробуванням.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_8 , вказав, що намагався здійснити викрадення лише 2 літрів бензину, шкоду потерпілій відшкодував, претензій до нього потерпіла не має.

Окрім цього вказав, що визнав свою провину, щиро кається, позитивно характеризується за місцем мешкання, приймає заходи до працевлаштування, добровільно лікується від наркозалежності, має на утриманні матір-пенсіонерку.

Прокурор в апеляційній скарзі, посилаючись на невідповідність призначеного покарання особі обвинуваченого і тяжкості скоєного кримінального правопорушення, просив вирок скасувати, ухвалити новий, призначивши ОСОБА_6 покарання у виді 4 років позбавлення волі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор вказав, що ОСОБА_6 вчинив тяжке кримінальне правопорушення, суд не врахував, що 03.01.2015 року Жовтневим районним судом м. Маріуполя винесено ухвалу про обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді домашнього арешту строком на 2 місяці, у зв`язку з тим, що 01.01.2015 року ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 186 КК України.

Заслухавши суддю доповідача, прокурора, який підтримав свою апеляцію, обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника, які вважали оскаржений вирок законним, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апелянтів, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляції не підлягають задоволенню з наступних підстав:

Згідно ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду 1-ї інстанції щодо фактичних обставин справи, крім кількості викраденого бензину, кваліфікацію дій обвинувачених будь-хто в апеляційному порядку не оскаржував.

Потерпіла ОСОБА_9 дала послідовні показання, про те, що вона чітко бачила, що обвинувачені злили з її автомобіля бензин в 10 літрову пластикову каністру, заповнивши її на половину. Такі же покази дала суду і свідок ОСОБА_11 . Підстав не довіряти цим показанням у суду немає. Обвинувачені не заперечували, що бензин зливався саме в пластикову каністру. Тому колегія суддів вважає, що суд 1-ї інстанції обґрунтовано зробив висновок про те, що обвинуваченими було викрадено саме 5 літрів бензину.

Згідно з ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_8 09 січня 2014 року було засуджено Орджонікідзевським районним судом м. Маріуполя за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі із звільнений від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України із іспитовим строком 2 роки.

Обов`язковою умовою звільнення ОСОБА_8 від покарання було не вчинення ним під час іспитового строку нового злочину.

Згідно ч.3ст.78 КК України у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими ст.71 КК України.

Відповідно до ч.1ст.71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує не відбуту частину покарання за попереднім вироком.

ОСОБА_8 маючи судимість за корисливий злочин, протягом іспитового строку вчинив новий більш тяжкий корисливий злочин, що свідчить про його небажання вести законослухняний спосіб життя. Тому суд обґрунтовано прийшов до висновку про необхідність обрання покарання у вигляді позбавлення волі.

Вчинення злочину при не відбутому покаранні у вигляді позбавлення волі тягне за правилами ст.71 КК України тягне складання покарань за сукупністю вироків і не уможливлює повторне застосування звільнення від відбування покарання за правилами ст.75 КК України. Тому колегія суддів вважає, що місцевий суд обрав покарання ОСОБА_8 з належним дотримуванням вимог закону. Підстав до пом`якшення покарання немає.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги прокурора щодо необґрунтованості звільнення ОСОБА_6 від покарання з випробовуванням у зв`язку з тяжкістю скоєного злочину.

Положення ст. 75 КК України не виключають можливості звільнення від відбування покарання з випробовуванням у разі вчинення тяжкого злочину, тому доводи апеляційної скарги прокурора в цій частини є хибними.

Колегія суддів також відхиляє доводи апеляційної скарги прокурора щодо неврахування судом першої інстанції наявності у провадженні Жовтневого районного суду м. Маріуполя кримінального провадження відносно ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 186 КК України, обрання щодо нього запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Ст. 2 КК України та ст. 17 КПК України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Оскільки кримінальне провадження у Жовтневому районному суді м. Маріуполя відносно ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 186 КК України знаходиться у стадії судового розгляду, вирок по цьому провадженню ще не постановлено, тому суд першої інстанції обґрунтовано не врахував знаходження у провадженні суду матеріалів кримінального провадження чи факт обрання запобіжного заходу при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 .

Колегія суддів вважає, що із врахуванням того, що ОСОБА_6 вперше притягується до кримінальної відповідальності, визнав вину, а також із огляду на незначний обсяг і вартість викраденого майна, суд 1-ї інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що виправлення ОСОБА_6 можливо без реального застосування покарання у вигляді позбавлення волі та вірно звільнив його від відбування покарання в порядку ст.75 КК України.

Таким чином, всупереч доводам апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_8 , прокурора, суд першої інстанції ухвалив законний і обґрунтований вирок, призначив обвинуваченим покарання, яке є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження нових злочинів.

На підставі викладеного та керуючись ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 і прокурора залишити без задоволення.

Вирок Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 06 квітня 2015 року відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2