Апеляційний суд Рівненської області
_______________________________________________копія:________
У Х В А Л А
Іменем України
12 грудня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ліквідатора ЗАТ «Рівненський ливарний завод» - ОСОБА_4 (далі-представник) на ухвалу слідчого судді Рівненського районного суду Рівненської області від 29 листопада 2016 року,

За участі:
секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою задоволено клопотання слідчого СВ Рівненського РВП Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_7 (далі-слідчий) та накладено арешт на майно ЗАТ "Рівненський ливарний завод", яке 21 січня 2015 року було описане та арештоване державним виконавцем і згідно акту державного виконавця від 05 лютого 2015 року передане на відповідальне зберігання ОСОБА_8 . Заборонено ЗАТ «Рівненський ливарний завод» вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження, передачу вказаного майна третім особам, у тому числі шляхом реалізації його на аукціонах.

Слідчий суддя, в ухвалі зазначив, що враховуючи ті обставини, що органами досудового розслідування відкрито кримінальне провадження за ч.3 ст.15, ч.2 ст.191 КК України, а майно, на яке слідчий у поданому клопотанні просив накласти арешт на даний час передане на відповідальне зберігання ОСОБА_8 , оскільки описане державним виконавцем та, врахувавши вимоги ст.173 КПК України щодо підстав для арешту майна задовольнив клопотання слідчого, за наведених у ньому доводів.

У поданій на ухвалу слідчого судді апеляційній скарзі представник зазначає, що ухвала є незаконною, оскільки слідчий суддя розглядаючи клопотання слідчого, не мав права накладати арешт на майно, що передане на відповідальне зберігання ОСОБА_8 , так як в акті державного виконавця мова йде про зовсім інших учасників виконавчого провадження. Також вказує, що слідчий суддя порушив вимоги ст.172 КПК України, не викликавши представника в судове засідання. Крім того стверджує, що в ухвалі з приводу переліку майна, на яке накладено арешт наявні розбіжності, а тому вважає, що майно підлягає поверненню ЗАТ «Рівненський ливарний завод». Просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна ОСОБА_8 відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора про залишення ухвали слідчого судді без змін, перевіривши матеріали судового провадження за клопотанням слідчого про накладення арешту на майно, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до таких висновків.

Органами досудового розслідування проводиться досудове розслідування за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.15, ч.2 ст.191 КК України встановлено, що службові особи ЗАТ «Рівненський ливарний завод» незаконно включили до переліку майна, що пропонується до реалізації через аукціон, майно, яке 21 січня 2015 року описане та арештоване державним виконавцем та 05 лютого 2015 року передане на відповідальне зберігання ОСОБА_8 .

Досудове розслідування будо розпочате на підставі заяви ОСОБА_8 про злочин після того як йому стало відомо про факти реалізації майна, що перебуває у нього на відповідальному зберіганні по виконавчому провадженню.

Згідно ч.7 ст.170 КПК України, арешт може бути накладений на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил цього Кодексу.

Тобто слідчий у даному випадку мав право подавати слідчому судді клопотання про накладення арешту на майно в порядку,визначеному КПК України.

Як встановлено з матеріалів судового провадження та доданих представником до апеляційної скарги матеріалів, ЗАТ «Рівненський ливарний завод», згідно постанови господарського суду Рівненської області від 17 січня 2013 року визнане підприємством-баркрутом та відносно нього відкрита ліквідаційна процедура.

Згідно копії ухвали цього ж суду від 07 жовтня 2015 року, ліквідатором ЗАТ «Рівненський ливарний завод» призначено арбітражного керуючого ОСОБА_4 , тобто накладений арешт на майно у даному випадку стосується інтересів останнього, оскільки буде перешкоджати ліквідаційній процедурі.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому КПК України порядку.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч.2 ст.172 КПК України, клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Слідчий суддя, згідно вищевказаних норм кримінального процесуального закону, наділений правом розглядати клопотання про арешт майна без виклику сторін у судове засідання.

Як вбачається з ухвали слідчого судді, клопотання слідчого про арешт майна ЗАТ «Рівненський ливарний завод», що передане на відповідальне зберігання ОСОБА_8 та було виставлено на аукціон, слідчим суддею розглядалось за відсутності гр. ОСОБА_8 та представника. У судовому засіданні безпосередньо приймав участь лише слідчий.

Частиною першою ст.174 КПК України, передбачено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Тобто, відповідно до порядку, передбаченого ст.174 КПК України, перелічені особи, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право звернутися до слідчого судді із клопотанням про скасування арешту майна повністю або частково, а потім, у разі незгоди з прийнятим рішенням, вправі оскаржити ухвалу про арешт майна в апеляційному порядку згідно ст.309 КПК України.

Слідчий суддя, розглядаючи клопотання слідчого про арешт майна, не повідомляв сторін, що беруть участь у справі про дату та час розгляду клопотання, що підтверджується відсутністю будь-яких повідомлень у матеріалах провадження.

Пунктом десятим ч.1 ст.393 КПК України, передбачено, що апеляційну скаргу на судове рішення мають право подати особи у випадках, передбачених КПК України.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що представник, як арбітражний керуючий, не позбавлений можливості звернутись до слідчого судді із клопотанням про скасування накладеного ухвалою слідчого судді Рівненського районного суду Рівненської області від 29 листопада 2016 року арешту на майно ЗАТ «Рівненський ливарний завод», яке 21 січня 2015 року було описане та арештоване державним виконавцем і згідно акту державного виконавця від 05 лютого 2015 року передане на відповідальне зберігання ОСОБА_8 , для перевірки доводів щодо незаконності накладення арешту та, за наявності підстав, щодо його скасування.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ОСОБА_4 слід відмовити в прийнятті апеляції, що не позбавляє його права звернутись до слідчого судді із клопотанням про скасування арешту майна в порядку ст.174 КПК України.

Частиною четвертою ст.399 КПК України передбачено, що суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження лише, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, або судове рішення оскаржене виключно з підстав, з яких воно не може бути оскарженим згідно з положеннями статті 394 цього Кодексу.

Частиною п`ятою цієї ж статті встановлено, що копія ухвали про повернення апеляційної скарги, відмову у відкритті провадження невідкладно надсилається особі, яка подала апеляційну скаргу, разом з апеляційною скаргою та усіма доданими до неї матеріалами.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 174, 399 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Відмовити ОСОБА_4 у відкритті провадження. Подану апеляційну скаргу з доданими до неї матеріалами йому повернути.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Суддя-доповідач - підпис ОСОБА_1

Судді: підписи ОСОБА_2

ОСОБА_3

Згідно з оригіналом: суддя-доповідач: ОСОБА_1