Апеляційний суд Рівненської області
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
07 грудня 2016 року м. Рівне
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
захисника адвоката ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 21 листопада 2016 року про накладення арешту на майно,
в с т а н о в и л а:
Цією ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого Рівненського відділу поліції ГУНП в Рівненській області ОСОБА_8 , в рамках кримінального провадження №0001639 від 26 червня 2013 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 і ч.3 ст.190 КК України та накладено арешт на вилучені під час обшуку в житловому будинку з надвірними будівлями за місцем проживання ОСОБА_7 - АДРЕСА_1 :
- 5 ключів від замків запалювання транспортних засобів;
- 1 ключ від замка запалювання автомобіля «Land Rovег»;
- 1 ключ від замка запалювання автомобіля «Мегсеdеs»;
- 1 ключ від замка запалювання автомобіля «Volkswаgеn»;
- 1 ключ від замка запалювання автомобіля «Skoda»;
- 6 брелків від автомобільних сигналізацій;
- автомобіль «ВМW 118і», кузов № НОМЕР_1 , з держаним номерним знаком НОМЕР_2 ;
- автомобіль «ВМW Х5», кузов № НОМЕР_3 , з державним номерним знаком НОМЕР_4 із забороною користуватися і розпоряджатися вказаним майном до прийняття процесуального рішення у кримінальному провадженні.
В обґрунтування цього рішення слідчий суддя послався, що вказане майно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК).
_______________________________________________________________________________________________
№ 11сс/787/285/ 2016 р. Головуючий в суді 1-ї інстанції ОСОБА_9

Категорія: арешт майна Доповідач ОСОБА_1 .
Підозрюваний ОСОБА_7 в апеляційній скарзі зазначив, що ухвала суду першої інстанції постановлена без достатніх на це підстав та з суттєвими порушеннями норм КПК, а вилучені комп`ютерна техніка, яка належить його дружині і сину, та належні іншим особам автомобілі «ВМW 118і» і «ВМW Х5» не являються речовими доказами у даному кримінальному провадженні. В обґрунтування цього послався, що санкції ч.2 та ч.3 ст.190 КК України не передбачають конфіскації майна і матеріали провадження не містять даних про подання цивільних позовів
Просив апеляційний суд скасувати ухвалу та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання старшого слідчого Рівненського відділу поліції ГУНП в Рівненській області ОСОБА_8 про арешт майна, яке вилучено 16 листопада 2014 року в належному ОСОБА_10 житловому будинку в АДРЕСА_1 .
Заслухавши доповідь судді, доводи захисника-адвоката ОСОБА_5 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_6 про законність оскаржуваної ухвали, дослідивши матеріали провадження за клопотанням слідчої про накладення арешту на майно та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає виходячи з такого.
Як встановлено ст.131 КПК, з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи забезпечення цього провадження. Одним з таких заходів є арешт майна.

З поданого у встановлений ч.5 ст.171 КПК строк клопотання слідчого вбачається, що ОСОБА_7 , маючи намір на незаконне заволодіння чужим майном з корисливих мотивів, з метою введення в оману громадян та заволодіння шляхом обману їхніми коштами, за період з 31 березня 2013 року по 26 серпня 2015 року заволодів грошовими коштами потерпілих, а саме: ОСОБА_11 в розмірі 8 500 доларів США та 7 000 євро; ОСОБА_12 в розмірі 12 500 доларів США; ОСОБА_13 в розмірі 8 000 доларів США та 300 євро; ОСОБА_14 в розмірі 1 000 доларів США; ОСОБА_15 в розмірі 10 000 доларів США та ОСОБА_16 в розмірі 10 000 доларів США. Загальний розмір заподіяної матеріальної шкоди становить 50 000 доларів США та 7 300 євро.
Також слідчий зазначив, що на підставі ухвали Рівненського міського суду від 04 листопада 2016 року за місцем проживання ОСОБА_7 був проведений обшук, у ході якого було вилучено: 5 ключів від замків запалювання транспортних засобів; 1 ключ від замка запалювання автомобіля «Land Rovег»; 1 ключ від замка запалювання автомобіля «Мегсеdеs»; 1 ключ від замка запалювання автомобіля «Volkswаgеn»; 1 ключ від замка запалювання автомобіля «Skoda»; 6 брелків від автомобільних сигналізацій; автомобіль «ВМW 118і», кузов № НОМЕР_1 , з держаним номерним знаком НОМЕР_2 ; автомобіль «ВМW Х5», кузов № НОМЕР_3 , з державним номерним знаком НОМЕР_4 із забороною користуватися і розпоряджатися вказаним майном до прийняття процесуального рішення у кримінальному провадженні.
Оскільки ОСОБА_7 не працює та не має постійного джерела прибутку, то це дає підстави вважати, що вказані автомобілі є майном, в яке було повністю чи частково перетворено грошові кошти, отримані внаслідок його шахрайських дій.
Накладення арешту на вказане майно необхідне для запобігання знищенню, відчуженню цього майна або настанню інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
Із долученої до клопотання про арешт майна копії протоколу обшуку від 16 листопада 2016 року вбачається, що вказане майно було вилучене під час обшуку в житловому будинку з надвірними будівлями за місцем проживання підозрюваного з дотримання вимог процесуального законодавства, за участю понятих, ОСОБА_7 та його захисника (а.с.13-18).
Постановою старшого слідчого Рівненського відділу поліції ГУНП в Рівненській області ОСОБА_8 від 16 листопада 2016 року як речові докази до матеріалів кримінального провадження №0001639 від 26 червня 2013 року приєднано: 5 ключів від замків запалювання транспортних засобів; 1 ключ від замка запалювання автомобіля «Land Rovег»; 1 ключ від замка запалювання автомобіля «Мегсеdеs»; 1 ключ від замка запалювання автомобіля «Volkswаgеn»; 1 ключ від замка запалювання автомобіля «Skoda»; 6 брелків від автомобільних сигналізацій; автомобіль «ВМW 118і», кузов № НОМЕР_1 , з держаним номерним знаком НОМЕР_2 ; автомобіль «ВМW Х5», кузов № НОМЕР_3 , з державним номерним знаком НОМЕР_4 (а.с. 23-25).
Згідно ст.98 КПК, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Отже, на думку колегії суддів майно, на яке накладено арешт, відповідає критеріям ст.98 КПК.

Відповідно до положення ст.170 КПК, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Арешт може бути накладений і на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил цього Кодексу.

У випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Отже вказаних вимог кримінального процесуального закону слідчим суддею було дотримано належним чином.

Також колегія суддів врахувала надані сторонами пояснення. Зокрема, як пояснив у ході апеляційного розгляду прокурор, і це підтвердив захисник, 16 листопада 2016 року ОСОБА_7 було оголошено підозру у вчиненні правопорушень передбачених ч.ч.2, 3 ст.190 КК України. Зі змісту наданих прокурором світлокопій заяв потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_15 і ОСОБА_12 вбачається, що кожен з них готує цивільний позов до підозрюваного ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної шкоди.
Не заслуговують на увагу доводи щодо незаконного арешту комп?ютерної техніки, оскільки зі змісту оскарженої ухвали вбачається, що це майно не було арештоване.

Відтак, оскільки підстав для задоволення апеляційної скарги підозрюваного ОСОБА_7 у ході апеляційного розгляду стороною захисту доведено не було, то вказана скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,
у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 21 листопада 2016 року, якою було накладено арешт на майно, вилучене під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 в АДРЕСА_1 , - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_17 ОСОБА_3