АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/790/39/17 Головуючий І-ої інстанції
Категорія: ч.2 ст.286 КК України Доповідач: ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 січня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

при секретарі ОСОБА_6 ,

за участю: прокурора ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_9 ,

захисника адвоката ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_11
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_11 за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_12 , представника потерпілої ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 , захисника адвоката ОСОБА_10 на вирок Московського районного суду м.Харкова від 15 грудня 2015 року, -
В С Т А Н О В И Л А :
Зазначеним вироком
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Харкова, українець, громадянин України, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше в силу ст.89 КК України не судимий, -
визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України і йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Обрано у відношенні ОСОБА_11 запобіжний захід до набрання вироком законної сили у вигляді тримання під вартою та постановлено взяти його під варту негайно в залі суду.

Постановлено стягнути з ОСОБА_11 на користь потерпілої ОСОБА_8 в рахунок відшкодування матеріальних збитків 5112,20грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди 150000,00грн., а всього 155112,20грн.

Постановлено стягнути з ОСОБА_11 на користь держави в особі Комунальної установи охорони здоровя «ХМКЛШНМД ім.Мещанінова» матеріальні збитки, заподіяні злочином, у сумі 4161,76грн.; на користь держави в особі НДЕКЦ при ГУМВС України в Харківській області 586,8грн. за проведення у справі судово-медичної експертизи.
Як встановив суд, ОСОБА_11 07.08.2013 року близько 10-00 години керував технічно справним мотоциклом «Кавасакі» р.н. НОМЕР_1 , не маючи права керування таким транспортним засобом та не отримавши у встановленому порядку посвідчення водія відповідної категорії, рухався по вул. Івана Камишева в м. Харкові з боку проспекту 50-річчя СРСР в напрямку вулиці Академіка Павлова зі швидкістю 40 км/год. В ході руху по вказаній вулиці в районі будинку №6 ОСОБА_11 порушив вимоги п.п. 1.5, 2.3 б), 12.3, 18.1 Правил дорожнього руху України, згідно з якими:

п.1.5 - «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдати матеріальних збитків…»;

п.2.3 - «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: …б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та закріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

п.12.3 - «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди»;

п.18.1 - «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека», та скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_8 , яка вийшла на проїзну частину поза пішохідним переходом та в подальшому рухалася по нерегульованому пішохідному переходу зліва направо по ходу його руху.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_8 згідно висновку судово-медичної експертизи №1027-А/13 від 20.09.2013 року отримала тяжкі тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми з переломом зводу черепа зліва з переходом до основи черепа, пластинчатої епідуральної гематоми зліва, субдуральної гематоми лівої гемісфери, субарахноідального крововиливу, забиття головного мозку важкого ступеня з очатами контузії лобної і скроневої долей зліва, ротаційний підвивих першого шийного попереку вліво.

Порушення Правил дорожнього руху ОСОБА_11 , які знаходяться в причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної події, виразилося в тому, що він, керуючи транспортним засобом, не зорієнтувався в дорожній обстановці і при виникненні для нього небезпеки у вигляді пішохода, яка рухалась по нерегульованому пішохідному переходу зліва направо, яку він міг завчасно та об`єктивно виявити, не прийняв своєчасно заходів екстреного гальмування і скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_8 , чим заподіяв останній тяжких тілесних ушкоджень.
В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості, та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_11 покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі строком на 8 років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. Як зазначає прокурор, кримінальне правопорушення, в якому визнано винним ОСОБА_11 , в умовах сьогодення є найбільш поширеним, у зв`язку з чим кримінально-правові заходи боротьби з цим злочином набувають особливої актуальності та повинні бути дієвими, тим самим привертаючи увагу суспільства, в тому числі осіб, які керують транспортними засобами на необхідність суворого дотримання Правил дорожнього руху України. Вказує, що злочин вчинено ОСОБА_11 з необережності, однак незважаючи на форму вини, це кримінальне правопорушення є тяжким і призвело до настання тяжких наслідків для потерпілої, у виді тяжкої відкритої черепно-мозкової травми з переломом зводу черепа тощо. Також прокурор просить врахувати поведінку ОСОБА_11 під час судового провадження, а саме те, що він намагався шляхом надання недостовірних даних про наявність на його утриманні неповнолітньої дитини уникнути кримінальної відповідальності, свою вину визнав частково, заперечував встановлені під час досудового розслідування та судового провадження обставини, у вчиненому не розкаявся.
В апеляційній скарзі представник потерпілої ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 просить скасувати вирок у частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, та ухвалити новий вирок, призначивши обвинуваченому максимальний термін покарання за ч.2 ст.286 КК України 8 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. В обґрунтування вимог зазначає, що внаслідок кримінального правопорушення потерпілій було спричинено тяжкі тілесні ушкодження, обвинувачений не в повній мірі визнав свою вину, щирого каяття в його діях не було, оскільки перед потерпілою він не вибачився та не виявив перед нею свого жалю та бажання виправити ситуацію, заперечував встановлені обставини кримінального провадження, не дивлячись на те, що його вина підтверджена зібраними у справі доказами, які наведені у вироку. Також вказує на те, що обвинувачений оскаржував механізм утворення і ступінь тяжкості тілесних ушкоджень потерпілої, вважав, що вони утворилися внаслідок невдалого падіння, і така позиція, на думку апелянта, спрямована на зменшення або уникнення відповідальності обвинуваченого за скоєне. Крім того, захисник вказує і на те, що стороною захисту було надано до суду підроблену копію свідоцтва про народження дитини, на підставі якого обвинувачений просив застосувати до нього амністію. Просить також врахувати, що обвинувачений не отримав у встановленому законом порядку посвідчення водія транспортного засобу відповідної категорії, має ряд адміністративних стягнень за розпивання пива, алкогольних напоїв у громадських місцях та куріння тютюнових виробів у заборонених місцях. Крім того, захисник наголошує на тому, що твердження обвинуваченого у суді щодо надання потерпілій допомоги не відповідають дійсності, оскільки він лише одноразово сплатив 13000грн., коли потерпіла знаходилась у реанімації, після чого жодного разу не поцікавився станом її здоров`я, в той час як потерпіла отримала групу інвалідності, її життєдіяльність повністю порушена, постійно проходить довготривалий курс лікування, її родина несе витрати по її лікуванню та утриманню.
В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_10 просить змінити вирок та пом`якшити призначене ОСОБА_11 покарання із застосуванням ст.69, 75 КК України, звільнивши його відбування покарання з випробуванням, та зменшити суму моральної шкоди, яка належить стягненню з обвинуваченого на користь потерпілої. Як вказує захисник, протягом судового провадження обвинувачений пояснював, що він визнає свою провину у ДТП, але зазначав і про те, що з боку потерпілої також, на його думку, було порушення Правил дорожнього руху, оскільки вона переходила проїжджу частину не на пішохідному переході, а тому показання свідків, на думку захисника, в цій частині є неспроможними. При цьому, як вказує захисник, обвинуваченим було зроблене все можливе для уникнення зіткнення та запобігання будь-яких тілесних ушкоджень потерпілій. Захисник зазначає, що обвинувачений розуміє та усвідомлює, що спричинив своїми не умисними діями тяжкі тілесні ушкодження потерпілій, чим приніс їй та її близьким родичам фізичні та моральні страждання, він щиро покаявся, особисто відвідував у лікарні потерпілу, надавав їй посильну матеріальну компенсацію, яку потерпіла витратила на власний розсуд, в сумі 13000грн. Також захисник просить врахувати, що після настання пригоди, у зв`язку з різким погіршенням стану здоров`я внаслідок переживань, обвинувачений довгий час не працював, хоча має постійне місце роботи він є ФОП та надає послуги з ремонту автомобілів, неодноразово звертався за медичною допомогою, проходить лікування з приводу погіршення психологічного стану. Захисник також зазначає, що ОСОБА_11 має 10-річний водійський стаж керування легкового автомобіля. Також вважає, що суд необґрунтовано не врахував у якості пом`якшуючих покарання обставин наявність у обвинуваченого постійного місця роботи, часткову компенсацію спричинених збитків, поведінку обвинуваченого безпосередньо після ДТП, а саме те, що він знаходився поруч та всіляко допомагав потерпілій до приїзду швидкої допомоги. Також, на думку захисника, суд безпідставно не врахував, що обвинувачений має неповнолітню дитину, хоч батьком якої, за вказівкою матері на підставі ч.1 ст.135 СК України, він і не значиться у свідоцтві про народження, що не протирічить факту його батьківства. Крім того, захисник зазначає, що окрім неповнолітньої дитини, на утриманні ОСОБА_11 перебуває непрацездатна, хвора мати ОСОБА_13 , 1954р.н., яка є пенсіонером та потребує догляду та допомоги, а також його рідна сестра, яка є матір`ю одиначкою та виховує трьох малолітніх дітей. На думку захисника, судом не виважено та не справедливо визначено розмір спричиненої потерпілій моральної шкоди, оскільки така сума не відповідає дійсним обставинам справи відносно ступеню винуватості ОСОБА_11 , а також глибини душевних та моральних страждань, погіршення здібностей потерпілої або позбавлення її можливості реалізації цих здібностей. Захисник при цьому просить врахувати, що обвинувачений має намір відшкодувати спричинені матеріальні збитки у повному обсязі, та міг би відшкодувати і моральну шкоду, якщо б не був ізольований від суспільства у місця позбавлення волі.
Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу захисника та заперечували проти задоволення апеляційних скарг сторони обвинувачення, прокурора, який підтримав та просив задовольнити апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні, а також апеляційну скаргу представника потерпілої, потерпілу та її представника, які просили задовольнити подану представником потерпілої апеляційну скаргу з викладених в ній підстав, а також апеляційну скаргу прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_11 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, а саме у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій ОСОБА_8 тяжкі тілесні ушкодження, що є небезпечними для життя в момент спричинення, за обставин, викладених у вироку, та про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені дослідженими судом першої інстанції доказами. Фактичні обставини справи, доведеність винуватості ОСОБА_11 в інкримінованому йому правопорушенні та юридична кваліфікація його дій в апеляційних скаргах не оспорюються, а тому не є предметом апеляційного розгляду відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України. За встановлених у вироку обставин злочину, які ніхто з учасників кримінального провадження не заперечував у суді апеляційної інстанції, юридична кваліфікація дій ОСОБА_11 за ч.2 ст.286 КК України є правильною.
Призначаючи ОСОБА_11 покарання у виді позбавлення волі, яке він має відбувати реально, суд врахував, що вчинений ним злочин є необережним, однак віднесений до категорії тяжких, який потяг за собою настання тяжких наслідків. Судом враховано і дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем реєстрації та мешкання характеризується позитивно, не працює.

Обставин, які пом`якшували або обтяжували покарання обвинуваченому, судом не встановлено.

Також судом враховано конкретні обставини справи, а саме те, що обвинувачений визнав свою вину частково, щирого каяття в його діях не вбачалось, оскільки ОСОБА_11 не вважав за потрібне навіть формально вибачитись перед потерпілою, більш того, його поведінка взагалі не ґрунтувалась на виявленні жалю до потерпілої з приводу вчиненого ним та бажанні виправити ситуацію. Крім того, у вироку вказано, що позиція обвинуваченого щодо заперечення обставин дорожньо-транспортної пригоди залишилась незмінною під час розгляду справи, що судом розцінено у вироку як сумніви обвинуваченого у власній винуватості та намагання зменшити або уникнути відповідальність за скоєне.

Колегія суддів вважає, що суд надав правильну оцінку викладеним обставинам та призначив ОСОБА_11 покарання, яке відповідає вимогам ст.65 КК України. В той же час, доводи захисника, викладені в його апеляційній скарзі, щодо необхідності пом`якшення покарання із застосуванням ст.ст.69, 75 КК України, не є обґрунтованими, виходячи з наступного.

Так, захисник вказує на необхідність врахування обставин дорожньо-транспортної пригоди та дій потерпілої ОСОБА_8 , яка перетинала проїжджу частину поза межами пішохідного переходу. Однак ці обставини були детально перевірені судом першої інстанції і не знайшли свого підтвердження з підстав, докладно наведених у вироку. Крім того, висновком експерта №766/13 від 25.10.2013р. встановлено, що водій мотоцикла «Кавасакі» ОСОБА_11 повинен був діяти відповідно до вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України, і порушення ним цих вимог з технічної точки зору знаходились у причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної події, а крім того, в даній дорожній ситуації водій ОСОБА_11 мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода ОСОБА_8 шляхом виконання зазначених вимог.

Стосовно доводів захисника, що ОСОБА_11 щиро розкаявся у вчиненому, особисто відвідував потерпілу у лікарні та надав їй посильну матеріальну компенсацію у розмірі 13000грн. колегія суддів зазначає наступне. Розкаяння передбачає визнання особою факту вчинення злочину, дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого розкаяння особи у вчиненні злочину повинен знайти своє закріплення в матеріалах кримінального провадження: в протоколах допиту обвинуваченого, потерпілого, свідків, письмовій заяві потерпілого, довідках установ та організації. Колегія суддів приходить до висновку, що у справі відсутні дані, які вказують на відверту і щиру поведінку ОСОБА_11 , намаганні останнього відшкодувати завдані злочином збитки та які можуть свідчити, що обвинувачений дійсно щиро розкаявся. Що стосується вимог п. 2 ст. 66 КК України, то добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди включає в себе реальне відшкодування у повному обсязі спричинених злочином втрат фізичного, матеріального та морального характеру. Та обставина, що ОСОБА_11 надав потерпілій ОСОБА_8 частку грошових коштів у рахунок відшкодування завданої злочином шкоди, не є достатньою підставою для пом`якшення призначеного покарання.

Та обставина, що після ДТП обвинувачений через погіршення свого психологічного стану не працює, на що посилається захисник в апеляційній скарзі, жодним чином не впливає на покарання.

Наявність у ОСОБА_11 10-річного водійського стажу керування легковим автомобілем не може враховуватись в якості обставини, що пом`якшує покарання, оскільки під час вчинення злочину він керував мотоциклом «Кавасакі», не маючи права керування таким транспортним засобом та не отримавши у встановленому порядку посвідчення водія відповідної категорії.

Те, що обвинувачений постійно працює як фізична особа підприємець, а також його сімейні обставини, а саме перебування, зі слів захисника, на його утриманні матері та сестри, не дають підстав для пом`якшення покарання, оскільки не впливають на ступінь тяжкості вчиненого ним злочину.

Посилання захисника на те, що ОСОБА_11 є батьком неповнолітньої дитини, були належним чином перевірені судом першої інстанції. Так, судом досліджено свідоцтво про народження ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якому до актового запису про народження відомості про батька ОСОБА_15 внесені на підставі ч.1 ст.135 СК України, тобто за вказівкою матері. При цьому судом встановлено, що мати дитини ОСОБА_16 перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради та згідно з Законом «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» їй призначено допомогу на дитину як одинокій матері. Сам факт батьківства обвинуваченого не може свідчити, що останній утримує дитину, і жодних підтверджень цьому стороною захисту не надано, а тому ця обставина не може бути такою, яка б пом`якшувала призначене йому покарання.

Також захисник в апеляційній скарзі вказує і на те, що суд недостатньо врахував поведінку ОСОБА_11 безпосередньо після вчинення злочину, а саме те, що він знаходився поруч та всіляко допомагав потерпілій до приїзду лікарів швидкої допомоги. Така обставина свідчить про виконання ним свого громадського обов`язку щодо незалишення потерпілої від вчиненого ним злочину у небезпеці, однак в сукупності з викладеними вище даними про його поведінку в подальшому під час досудового розслідування, судового провадження, в тому числі при апеляційному розгляді, під час якого ОСОБА_11 ухилявся від суду, не може істотно впливати на призначене йому покарання.

Отже, обставин, які б пом`якшували покарання обвинуваченого та істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого злочину, наявність яких є обов`язковою умовою застосування положень ст.69 КК України, про що просить захисник в апеляційній скарзі, не встановлено.

Вчинений обвинуваченим злочин відповідно до ст.12 КК України є тяжким, з досліджених даних про особу ОСОБА_11 та обставин справи не вбачається виключних обставин, які б давали підстави вважати про можливість його виправлення без відбування покарання з випробуванням, не є такими і зазначені захисником в апеляційній скарзі, а тому підстави для пом`якшення покарання відповідно до ст.69 КК України та звільнення від його відбування з іспитовим строком відповідно до ст.75 КК України відсутні.

Таким чином, призначене обвинуваченому покарання колегія суддів вважає таким, що відповідає вимогам ст.ст.50,65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення та попередження нових злочинів.

Стосовно доводів прокурора та представника потерпілої щодо необхідності призначення ОСОБА_11 покарання в максимальних межах санкції інкримінованого йому злочину, у виді 8 років позбавлення волі, колегій суддів не вбачає підстав для їх задоволення.

Так, доводи, на які посилаються прокурор та представник потерпілої в апеляційних скаргах, були належним чином враховані судом при ухваленні вироку та призначенні покарання, зокрема тяжкість та ступінь суспільної небезпеки злочину, поведінка обвинуваченого, часткове відшкодування ним спричиненої потерпілій шкоди. З урахуванням, зокрема, цих обставин, відсутності обставин, які б обтяжували покарання, суд дійшов про необхідність призначення ОСОБА_11 покарання у межах санкції інкримінованого йому злочину, яке він має відбувати реально, що відповідає принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора та представника потерпілої не містять в собі доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції щодо розміру призначеного обвинуваченому покарання. При таких обставинах, підстави для скасування вироку суду у зв`язку з невідповідністю призначеного обвинуваченому покарання ступеню тяжкості злочину та його особі відсутні.
Стосовно вимог захисника про зменшення суми спричиненої потерпілій ОСОБА_8 моральної шкоди колегія суддів не вбачає підстав для їх задоволення. Так, судом враховано, що внаслідок вчинення злочину потерпілій були завдані тяжкі тілесні ушкодження, що є небезпечними для життя в момент спричинення, вона тривалий час перебувала в лікарні, відчувала та продовжує відчувати сильний фізичний біль та фізичні страждання, не спроможна повноцінно виконувати елементарні побутові речі, як результат погіршились її здібності, порушені нормальні життєві зв`язки, вона позбавлена можливості вести активний спосіб життя, вимушено не працює, повністю залежить від турботи та утримання близьких. Отже, з урахуванням характеру правопорушення, фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілої, позбавлення можливості їх реалізації, ступеня вини обвинуваченого, стану здоров`я потерпілої, тяжкості вимушених змін у її життєвих та виробничих відносинах, часу і зусиль, необхідних для відновлення попереднього фізичного стану, колегія суддів вважає, що визначений судом розмір грошового відшкодування спричиненої потерпілій моральної шкоди є цілком обґрунтованим та справедливим, а тому підстави для його зменшення, як про це просить захисник, відсутні.
Враховуючи, що у відношенні обвинуваченого був застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк попереднього ув`язнення ОСОБА_11 підлягає зарахуванню у строк покарання у порядку ч.5 ст.72 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги прокурора, представника потерпілої ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 , захисника адвоката ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Московського районного суду м.Харкова від 15 грудня 2015 року у відношенні ОСОБА_11 без змін.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_11 у строк покарання попереднє ув`язнення з 12 грудня 2016 по 31 січня 2017 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, а засудженим, який тримається під вартою в той же строк з дня вручення йому копії ухвали.
Судді:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_5