Справа №718/969/17
Провадження №1-кп/718/76/17
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.06.2017 року Кіцманський районний суд Чернівецької області

у складі: головуючої-судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кіцмань кримінальне провадження № 0000180, внесене 01.04.2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Тарасівці, Новоселицького району, Чернівецької області, зареєстрованого АДРЕСА_1 та проживаючого АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше судимого 28.11.2008 року Новоселицьким районним судом Чернівецької області за ч.4 ст. 152 КК України до 9 років позбавлення волі, звільнений умовно-достроково 05.01.2016 року, невідбутий строк покарання 1 рік 4 місяці 26 днів,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,
В С Т А Н О В И В :

30 березня 2017 року біля 09 год.00 хв. ОСОБА_4 , переслідуючи корисливу мету особистого збагачення, направлену на таємне викрадення чужого майна, за допомогою ключа, якого він таємно взяв у дочки потерпілої ОСОБА_6 , без згоди господині, де переконавшись, що його ніхто не бачить, шляхом вільного доступу проник до житлового будинку, що по АДРЕСА_3 , який належить ОСОБА_5 , де діючи умисно, протиправно, таємно викрав гроші в сумі 10 500 гривень.

Відтак, дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 3 ст. 185 КК України, тобто в таємному викраденні чужого майна, крадіжці, поєднаній з проникненням в житло.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , після роз`яснення суті обвинувачення, свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.3 ст. 185 КК України, визнав повністю. Пояснив, що всі обставини, викладені у пред`явленому йому обвинуваченні відповідають дійсності. У вчиненому щиро розкаюється та просить суд його суворо не карати.

Потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні повідомила, що претензій до обвинуваченого не заявляє, викрадені в неї кошти в сумі 10500 гривні їй повернуто. Просила обвинувачего суворо не карати.
Враховуючи те, що обвинувачений не заперечував фактичні обставини та судом було встановлено, що він правильно розуміє зміст цих обставин, переконавшись у добровільності та істинності його позиції, суд, роз`яснивши всім учасникам судового провадження правові наслідки ч.3 ст. 349 КПК України та отримавши на це їх згоду, визнав не доцільним дослідження інших доказів по справі.

Виходячи з вимог ст. 337 КПК України, зокрема те, що судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, суд, розглянувши дане кримінальне провадження дійшов висновку, що кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 185 КК України є правильною, оскільки він вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжу), поєднану з проникненням в житло.

При призначенні обвинуваченому виду та міри покарання суд враховує загальні засади призначення покарання, тобто призначає покарання в межах, установлених у санкції частини статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин та відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 є щире каяття, повне відшкодування шкоди потерпілій.

Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_4 судом не встановлені.

Відповідно до ст. 65 КК України, п.1 постанови Пленуму ВСУ №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами станом на 6 листопада 2009 року), під час призначення покарання у кожному конкретному випадку суд має враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винуватого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно п.3 згаданої Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24.10.2003 року, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який, згідно із ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, вчиненим умисно, з корисливих мотивів; особу обвинуваченого, який офіційно не працює, не одружений, добре характеризується за місцем проживання, на обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває, раніше судимий за злочин проти статевої свободи 28.11.2008 року Новоселицьким районним судом Чернівецької області за ч.4 ст. 152 КК України, однак висновку не зробив, на шлях виправлення не став та скоїв новий злочин, перебуваючи на умовно-достроковому терміні, в період незнятої та непогашеної судимості.

Виходячи з наведеного та враховуючи думку потерпілої ОСОБА_5 , яка зазначила, що претензій до обвинуваченого не має, просила суворо його не карати, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 слід обрати покарання, достатнє і необхідне для його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів, у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 3 ст.185 КК України на мінімальний встановлений статтею строк, оскільки

суд, застосовуючи принцип індивідуалізації покарання, переконаний, що перевиховання та виправлення обвинуваченого не можливі без ізоляції від суспільства, що відповідає його особі та є достатнім для досягнення передбачених ч.2 ст.50 КК України цілей покарання.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 28.11.2008 року засуджений Новоселицьким районним судом Чернівецької області за ч.4 ст. 152 КК України до дев`яти років позбавлення волі, звільнений умовно-достроково 05.01.2016 року, невідбутий строк покарання становить 1 рік 4 місяці 26 днів (а.с. 34), однак не відбувши строк покарання при умовно-достроковому звільненні, вчинив новий корисливий злочин, а тому, згідно ч.4 ст.81 КК України у разі вчинення особою, до якої було застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, протягом невідбутої частини покарання нового злочину суд призначає їй покарання за правилами, передбаченими статтями 71 і 72 КК України.

Згідно із ч.1 ст.71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком у межах, встановлених у частині другій цієї статті. Невідбутою частиною покарання за попереднім вироком треба вважати покарання, від відбування якого особу звільнено умовно-достроково.

З огляду на вищезазначене, суд вважає за необхідне визначити остаточне покарання обвинуваченому шляхом часткового складання покарань, а саме до покарання, призначеного за ч.3 ст.185 КК України частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком суду, від відбуття якого обвинуваченого звільнено умовно-достроково з урахуванням правил, передбачених ст.72 КК України.

Питання щодо речових доказів суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 349, 370, 373, 374 КПК України, ст.ст. 12, 65-67, 71,72 КК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винним в скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Новоселицького районного суду Чернівецької області від 28.11.2008 року та остаточно ОСОБА_4 призначити покарання у виді 3 (трьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Раніше обраний запобіжний захід ОСОБА_4 у вигляді домашнього арешту скасувати, взявши його під варту негайно, сьогодні в залі суду.

Строк відбуття покарання рахувати з 19 червня 2017 року.

Речовий доказ: одна купюра номіналом 500 гривень, яка передана потерпілій ОСОБА_5 під відповідальну розписку - залишити останній за належністю (а.с. 35,36).

Вирок може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не заперечувалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України. З інших підстав вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Чернівецької області через Кіцманський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору та обвинуваченому.

Суддя: ОСОБА_1