Справа № 450/502/16-к Провадження № 1-кп/450/36/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.03.2017 Пустомитівський районний суд Львівської області в складі :

головуючого-судді ОСОБА_1
при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю прокурора ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5

представника (захисника) ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Пустомити матеріали обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесених в ЄРДР за №0000278 від 26.02.2015 р., відносно обвинувачених

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м.Львова, жителя АДРЕСА_1 , з середньою освітою, який не працює, навчається на юридичному факультеті Національного університету "Львівська політехніка", не одружений, не має на утриманні дітей, інвалід 3 групи, не військовозобов"язаний, не військовослужбовець, безпартійний, в порядку ст.89 КК України такий, що не має судимості,

у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст.125 ч.1, 122 ч.1, 126 ч.1 КК України,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , українки, громадянки України, уродженки м.Львова, жительки АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, пенсіонерки, не одруженої, яка не має на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей, не інваліда, безпартійної, раніше не судимої,

у вчиненні злочину, передбаченого ст.125 ч.1 КК України,-

в с т а н о в и в :
Обвинувачений ОСОБА_7 , 26.02.2015 р. в проміжу часу між 10 год. 30 хв. та 11 год. 00 хв., перебуваючи за місцем проживання в житловому будинку АДРЕСА_1 , маючи умисел на нанесення тілесних ушкоджень, на грунті постійних неприязних відносин, умисно наніс 1 удар рукою по обличчю та 1 удар ногою по руці потерпілої ОСОБА_9 , спричинивши останній легкі тілесні ушкодження.

20.03.2015 р., обвинувачений ОСОБА_7 , близько 20 год. 30 хв., перебуваючи за місцем проживання в житловому будинку АДРЕСА_1 , маючи умисел на нанесення тілесних ушкоджень, на грунті постійних неприязних відносин, під час конфлікту, умисно наніс близько 4-5 ударів кулаками рук по голові, обличчю і в область живота потерпілого ОСОБА_10 та удари руками і ногами по обличчю, голові та тілу потерпілої ОСОБА_9 , спричинивши останнім тілесні ушкодження середньої тяжкості.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою винність у вчиненому визнав частково та пояснив, що 26.02.2015 р. він знаходився у приміщенні правоохоронних органів, оскільки його викликали з приводу неодноразових конфліктів, які виникали між ним та його дідусем ОСОБА_10 , оскільки останній одружився з ОСОБА_9 і неодноразово здійснював побиття його колишньої дружини ОСОБА_8 , чинив їй перешкоди у користування житлом, в якому вони всі разом проживають та визначили певний порядок користування приміщеннями, а саме він з бабусей користуються 2 поверхом, його дідусь з ОСОБА_9 користуються 1 поверхом, вхід у будинок спільний. При вказаних конфліктах він постійно захищає бабусю ОСОБА_8 . Повернувшись близько 11 год. 00 хв. за місцем свого проживання у житловий будинок АДРЕСА_1 , йому відкрила двері ОСОБА_9 , яка з невідомих причин розпочала на нього кричати, з якою у нього виникла словесна перепалка і жодних тілесних ушкоджень він їй не спричиняв. В подальшому, 20.03.2015 р. близько 20 год. 30 хв., він знаходився на 2 поверсі вказаного будинку, а його бабуся ОСОБА_8 та дідусь ОСОБА_10 на 1 поверсі, які сперечались з приводу перекриття у підвалі води. Суперечка тривала близько 30 секунд і припинилась. Спустившись на 1 поверх він побачив, що його бабуся лежить на підлозі, а тому між ним та дідусем розпочалась шарпанина, під час якої він його штовхнув і ОСОБА_10 впав на ОСОБА_9 , яка знаходилась поруч. Після цього ОСОБА_10 та ОСОБА_9 впали обидвоє на підлогу. Під час шарпанини він оборонявся від дідуся і міг випадково вдарити останнього та ОСОБА_9 рукою або ліктем руки. За медичною допомогою в цей день він не звертався. Крім цього, 28.05.2015 р. близько 15 год. 00 хв., він знаходився на території вказаного вище житлового будинку, куди прийшла 2 невідомі особи чоловічої статі, які мали намір взяти в оренду будинок у якому він проживає. Зазначені особи викрутили йому руки з метою залякування. Від вказаних осіб він вирвався та забіг на 2 поверх житлового будинку і через вікно такого з ними сварився. Жодних інших протиправних дій він не вчиняв, ніяких бійок не було, жодними предметами ні в кого не кидав. При цьому конфлікті були присутні його бабуся, матір, які нікого не зачіпали, та дідусь. Просить застосувати до нього якнайм"якше покарання, оскільки є інвалідом 3 групи внаслідок отримання черепно-мозкової травми, вважає себе невинним, так як захищав бабусю.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_8 свою винність у вчиненому не визнала та пояснила, що 26.02.2015 р. близько 11 год. 00 хв. вона знаходилась за місцем свого проживання в житловому будинку АДРЕСА_1 у якому проживає разом з внуком ОСОБА_7 на 2 поверсі, а її колишній чоловік ОСОБА_10 з дружиною ОСОБА_9 проживають на 1 поверсі, вхід спільний. У вказаний час вона почула крики на 1 поверсі і спустившись вниз побачила внука ОСОБА_7 , який повернувся додому, та ОСОБА_9 , які сперечались та сварились. Внука вона забрала наверх і жодної бійки не спостерігала. В подальшому, у березні місяці, вона знаходилась на 1 поверсі вказаного житлового будинку, де під час конфлікту з ОСОБА_10 він її вдарив і вона впала на пілогу. Внук ОСОБА_7 почув крики і збіг на 1 поверх, де у нього розпочався конфлікт з дідом ОСОБА_10 . Що відбувалось під час вказаного конфлікту вона не пригадує, однак бачила, що внук ОСОБА_7 вдарив рукою в обличчя діда ОСОБА_10 . При вказаних подіях була присутня ОСОБА_9 , яка в подальшому лежала на підлозі, однак чи наносив такій удари ОСОБА_7 вона не пригадує. Сходи у будинку були вкриті кров"ю. Будь-кому ударів вона не наносила, а лише запитала у ОСОБА_9 для чого вона прийшла у вказаний будинок проживати і створила такі неприязні відносини в їх колишній родині. Крім цього, у травні місяці 2015 р., вона знаходилась на території вказаного вище житлового будинку, куди прийшла 2 невідомі особи чоловічої статі. Між вказаними особами та її внуком виник конфлікт, під час якого жодної бійки не було і будь-якими предметами ОСОБА_7 ні в кого не кидав. При цьому конфлікті ще був ОСОБА_10 та їх спільна донька. Вважає себе невинною, оскільки жодних тілесних ушкоджень нікому не спричиняла.

Незважаючи на часткове визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_7 , його винність за ст.ст.125 ч.1, 122 ч.1 КК України стверджується наступними доказами :

-показаннями потерпілого ОСОБА_10 даними в судовому засіданні про те, що він з дружиною ОСОБА_9 проживає у належному йому житловому будинку АДРЕСА_1 на 1 поверсі, а його колишня дружина ОСОБА_8 з внуком ОСОБА_7 на 2 поверсі, вхід спільний. Між ними неприязні відносини і постійно виникають конфліктні ситуації. В лютому 2015 р. йому на мобільний телефон подзвонила дружина ОСОБА_9 і повідомила, що ОСОБА_7 її побив. Приїхавши додому він побачив пошкодження обличчя у його дружини ОСОБА_9 , а тому звернулись з приводу вказаних подій у правоохоронні органи. В подальшому, у березні 2015 р., ввечері, він з дружиною прийшов додому і внук ОСОБА_7 розпочав його побиття на 1 поверсі, а саме наніс приблизно 3-4 удари кулаками рук по голові та обличчю і приблизно 3-4 удари ногами по тілу. Від нанесених ударів він впав на підлогу, після чого його внук ОСОБА_7 розпочав руками побиття дружини ОСОБА_9 , яка знаходилась поруч і також впала на підлогу. При цій бійці знаходилась ОСОБА_8 , яка лише підбурювала внука ОСОБА_7 на побиття його і дружини. Під час вказаної події, ОСОБА_7 продовжував здійснювали побиття ОСОБА_9 , яка вже лежала на підлозі, знаходилась без свідомості, не подавала признаків життя і він подзвонив у правоохоронні органи, повідомивши при цьому, що його дружину вбили. Він не мав можливості перешкодити вчиненню вказаних протиправних дій, оскільки лежав на підлозі і не міг піднятись внаслідок отриманих тілесних ушкоджень. Через незначний час приїхали працівники правоохоронних органів. Автомобілем швидкої допомоги його з дружиною забрали в лікарню. Жодних перешкод у користуванні житловим будинком АДРЕСА_1 ні він, ні його дружина ОСОБА_9 , його внукові ОСОБА_7 та колишній дружині ОСОБА_8 не чинили і не чинять. Стосунки з внуком у нього погіршились після його одруження з ОСОБА_9 , а до цього часу він дуже любив онука, наполіг на зміну останньому прізвища " ОСОБА_11 ", так як не має сина і бажав продовження роду з вказаним прізвищем. Усе своє майно до вказаних подій мав намір залишити внуку. Просить застосувати якнайсуворіше покарання його онукові ОСОБА_7 , оскільки такі дії з його сторони щодо діда є неприпустимими у суспільстві;

-показаннями потерпілої ОСОБА_9 даними в судовому засіданні про те, що вона з чоловіком ОСОБА_10 проживає у належному останньому житловому будинку АДРЕСА_1 на 1 поверсі, а її чоловіка колишня дружина ОСОБА_8 з внуком ОСОБА_7 на 2 поверсі, вхід спільний. Між ними неприязні відносини і постійно виникають конфліктні ситуації. В лютому 2015 р. вона знаходилась у вказаному будинку, в який повернувся ОСОБА_7 після відвідування правоохоронних органів з приводу побиття ним ОСОБА_10 . Відчинивши йому двері, ОСОБА_7 зі злості вдарив її в обличчя долонею руки, спричинивши синець, а при спробі нанесення ще удару в область живота, вона відхилилась і отримала такий удар в руку. Після цього вона подзвонила до чоловіка ОСОБА_10 , який приїхав і вони звернулись у правоохоронні органи. В подальшому, 20.03.2015 р., ввечері, вона з чоловіком прийшла додому і ОСОБА_7 розпочав на 1 поверсі побиття ОСОБА_10 , а коли вона заступилась і розбороняючи втрутилась у бійку, то ОСОБА_7 розпочав її побиття та наніс 2 удари в обличчя, від чого вона втратила свідомість. Прийшовши до свідомості, вона побачила, що лежить на підлозі, а ОСОБА_7 наносить їй удари ногами по тілу в область голови, грудей та живота. Після вказаних подій кров у коридорі витерла ОСОБА_8 , а через деякий час приїхали працівники правоохоронних органів. Автомобілем швидкої допомоги її з чоловіком забрали в лікарню. ОСОБА_7 завжди стверджував, що її з чоловіком вб"є. Просить застосувати якнайсуворіше покарання до ОСОБА_7 , оскільки такі дії з його сторони щодо неї і діда є неприпустимими у суспільстві;

-показаннями свідка ОСОБА_12 даними в судовому засіданні про те, що у 2015 р. він працював на посаді оперативного працівника ДСБЕЗ Львівської області і перебуває у товариських відносинах з потерпілим ОСОБА_10 , який 20.03.2015 р. подзвонив йому на мобільний телефон та повідомив, що його вбивають. Приїхавши до нього додому у житловий будинок АДРЕСА_1 , разом з ОСОБА_13 , він побачив ОСОБА_10 з дружиною ОСОБА_9 у яких обличчя було дуже сильно побито, а на підлозі багато крові. Предмети в кухні на 1 поверсі були у крові. Вони повідомили йому, що їх побив ОСОБА_7 , який разом з ОСОБА_8 закрились в кімнаті на 2 поверсі і нікого туди не пускали. В подальшому, після приїзду слідчо-оперативної групи, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 відчинили двері. ОСОБА_7 , який знаходився в спокійному стані і у якого були збиті кисті кулаків рук, повідомляв, що шкодує що не вбив, а ОСОБА_8 стверджувала, що вона передбачала настання таких наслідків;

-показаннями свідка ОСОБА_14 даними в судовому засіданні про те, що у 2015 р. він працював на посаді оперативного працівника Пустомитівського РВ ГУМВС України у Львівській області і в березні 2015 р. в складі слідчо-оперативної групи виїхав на місце події у житловий будинок АДРЕСА_1 , де зі слів оперативного чергового внук вбив діда. На 1 поверсі вказаного будинку знаходились потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_9 у яких обличчя було дуже сильно побито, а ванна і коридор були в крові. ОСОБА_10 повідомив, що до побиття причетний ОСОБА_7 , який разом з ОСОБА_8 проживають на 2 поверсі. Двері на 2 поверх були зачиненими і працівники слідчо-оперативної групи довго вмовляли їх відчинити. ОСОБА_7 , у якого ніби були збиті кисті кулаків рук, повідомляв, що заступився за ОСОБА_8 , і побив потерпілих, наносив удари руками і ногами, а також сказав, що мало їм дав. Ззовні ОСОБА_7 був спокійним, повідомляв про його проблеми з головою і що йому нема чого втрачати. Стверджував, що такі події можуть повторитись, а тому потерпілим необхідно виїхати з будинку. При спілкуванні з ОСОБА_8 , остання не висловлювала жодного жалю щодо наслідків вказаної події. Автомобілем швидкої допомоги потерпілих забрали в лікарню;

-показаннями свідка ОСОБА_13 даними в судовому засіданні про те, що він одружений на доньці потерпілої ОСОБА_9 . У березні 2015 р. йому подзвонив ОСОБА_10 і повідомив, що його побив ОСОБА_7 , а тому треба взяти свідка ОСОБА_12 та приїхати до нього додому у житловий будинок АДРЕСА_1 . Підібравши свідка ОСОБА_12 , який по дорозі повідомляв з телефону правоохоронні органи про побиття, вони на автомобілі приїхали за вказаною вище адресою. В будинку на вході були сліди крові, у коридорі на 1 поверсі також, ОСОБА_10 знаходився у ванні, а ОСОБА_9 в кухні. Обличчя у потерпілих було побитим. З 2 поверху доносились крики, а саме голос, який стверджував, що мало йому дав. Зі слів потерпілих йому стало відомо, що ОСОБА_7 бив ОСОБА_10 руками і ногами, ОСОБА_9 розпочала захищати ОСОБА_10 і при цьому ОСОБА_7 побив її. Внаслідок побиття ОСОБА_9 втратила свідомість. В цей день ОСОБА_7 та ОСОБА_8 він не бачив. Працівники правоохоронних органів мали намір виламати двері на 2 поверсі, оскільки їм не відкривали. Із-за дверей доносився жіночий голос, який повідомляв, що мало йому дали і ще треба добавити. Автомобілем швидкої допомоги потерпілих забрали в лікарню;

-показаннями свідка ОСОБА_15 даними в судовому засіданні про те, що у 2015 р. вона працювала на посаді дільничого інспектора Пустомитівського РВ ГУМВС України у Львівській області і в березні 2015 р. в складі слідчо-оперативної групи виїхала на місце події у житловий будинок АДРЕСА_1 , де зі слів оперативного чергового внук вбив діда і бабу, а в подальшому уточнив, що тільки діда. Потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_9 були з явними ознаками тілесних ушкоджень, наявна на тілі кров, голова в обидвох була пошкоджена. Підлога на 1 поверсі була у крові, розмазана ніби її мили. Під час допиту ОСОБА_9 , остання повідомила, що її побив ОСОБА_16 . На 2 поверсі двері були зачиненими, які невідомі особи не хотіли відкривати, однак після їх відкриття там знаходились ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , під час допиту яких останні повідомляли, що ОСОБА_10 і ОСОБА_9 мають намір їх виселити з будинку та внук захищає бабусю. ОСОБА_7 факт побиття потерпілих заперечував;

-показаннями свідка ОСОБА_17 даними в судовому засіданні про те, що у 2015 р. він працював на посаді слідчого Пустомитівського РВ ГУМВС України у Львівській області і в березні 2015 р. в складі слідчо-оперативної групи виїхала на місце події у житловий будинок АДРЕСА_1 , де зі слів оперативного чергового відбулось вбивство. Під час допиту ОСОБА_8 та ОСОБА_7 останній повідомляв про постійні конфлікти між ними і ОСОБА_10 , їх бійку, під час якої ОСОБА_8 їх розбороняла;

-висновком судово-медичної експертизи №16/2015 розпочатої 26.02.2015 р. та закінченої 02.03.2015 р., яким встановлено, що у ОСОБА_9 виявлено синець на обличчі та синець на кисті правої руки, які утворились від дії тупих предметів і могли виникнути при обставинах на які вказує потерпіла, а саме 26.02.2015 р. близько 10 год. 30 хв. під час нанесення їй удару в обличчя та удару по руці обвинуваченим ОСОБА_7 ;

-висновком судово-медичної експертизи №91/2015 розпочатої та закінченої 07.04.2015 р., яким встановлено, що у ОСОБА_9 виявлено перелом виличної кістки зліва, гемосинус, струс головного мозку, масивний синяк лівої половини обличчя, синяки правої лобної та виличної ділянок, крововилив в білкову оболонку лівого ока, рани лівої надбрівної ділянки та верхньої губи справа, синяк передньої поверхні нижньої частини шиї та ділянки грудини, синяки на лівому та правому плечах, які утворились від неодноразового контакту з тупими предметами, могли бути причинені 20.03.2015 р. від ударів тупими предметами, у своїй сукупності не характерні для падіння на площину (як вільного, так і з прискоренням), відносться : перелом виличної кістки - до тілесного ушкодження середньої тяжкості по ознаці тривалого розладу здоров"я; струс головного мозку - до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров"я; рани, синяки - до легкого тілесного ушкодження;

-висновком судово-медичної експертизи №95/2015 розпочатої 06.04.2015 р. та закінченої 14.04.2015 р., яким встановлено, що у ОСОБА_10 виявлено контузію правого ока, гіфему, гемофтальм правого ока, ускладнені початковою атрофією зорового нерва та зниженням гостроти зору на праве око до 0,1 Д, птоз (часткове опущення повіки) правого ока, синяки на повіках обох очей, дві рани верхніх повік правого та лівого ока, синяки лівої лобної ділянки, лівої вушної мушлі, які утворились від неодноразового контакту з тупими предметами, могли бути причинені 20.03.2015 р. від ударів рукою або іншим тупим предметом, не характерні для вільного падіння або падіння з прискоренням на площину з висоти росту, відносяться : контузія правого ока, гемофтальм, гіфема правого ока, ускладнені зниженням гостроти зору до 0,1 - до тілесного ушкодження середньої тяжкості по ознаці тривалого розладу здоров"я; рани, синяки - до легкого тілесного ушкодження;

-протоколом проведення слідчого експерименту від 24.11.2015 р. із фототаблицею, проведеного з участю потерпілого ОСОБА_10 , яким встановлено механізм спричинення 20.03.2015 р. тілесних ушкоджень, а саме нанесення потерпілому обвинуваченим ОСОБА_7 удару правою рукою в ліве око, наступного удару правою рукою в праве око і коли ОСОБА_10 почав сповзати (опускатись тілом) по дверях на пілогу, отримав кулаком руки приблизно 2-3 удари в область живота; в подальшому обвинувачений ОСОБА_7 наніс потерпілій ОСОБА_9 декілька ударів по голові; коли потерпіла ОСОБА_9 знаходилась у лежачому стані на підлозі і сходах обвинувачений ОСОБА_7 наносив їй удари ногами в область голови;

-протоколом проведення слідчого експерименту від 24.11.2015 р. із фототаблицею, проведеного з участю потерпілої ОСОБА_9 , яким встановлено механізм спричинення 20.03.2015 р. тілесних ушкоджень, а саме нанесення обвинуваченим ОСОБА_7 неодноразових ударів по голові і тілу потерпілого ОСОБА_10 від яких останній почав сповзати (опускатись тілом) по дверях на пілогу; в подальшому нанесення обвинуваченим ОСОБА_7 декілька ударів руками в ліву сторону обличчя потерпілої, від чого вона впала на підлогу і сходи, втративши при цьому на незначний час свідомість; після повернення свідомості, знаходячись на пілозі і сходах, обвинувачений ОСОБА_7 наносив ОСОБА_9 удари кулаками рук по тілу та голові, а в подальшому продовжив вказані дії ногами;

-висновком додаткової судово-медичної експертизи №407/15 розпочатої 15.12.2015 р. та закінченої 23.12.2015 р., яким встановлено, що у ОСОБА_10 виявлено контузію правого ока з крововиливами в передню камеру ока (гіфему) в склисте тіло (гемофтальм), ускладнені початковою атрофією зорового нерва та зниженням гостроти зору на праве око до 0,1, птоз (часткове опущення повіки) правого ока, струс головного мозку, синяки на повіках обох очей, рани верхніх повік правого та лівого ока, синяки лівої лобної ділянки, лівої вушної мушлі, які утворились від неодноразового контакту з тупими предметами, у своїй сукупності не характерні для одноразового вільного падіння на площину з висоти росту, відносяться : контузія правого ока (гемофтальм, гіфема, птоз), ускладнені зниженням гостроти зору до 0,1 - до тілесного ушкодження середньої тяжкості по ознаці тривалого розладу здоров"я; струс головного мозку - до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров"я; рани, синяки - до легкого тілесного ушкодження. Ушкодження у ОСОБА_10 могли бути причинені 20.03.2015 р. при обставинах, на які вказує він та ОСОБА_9 під час проведення слідчих експериментів з їх участю, а саме могли бути наслідком не менше, як чотирьох ударів, які потерпілому наніс ОСОБА_7 рукою або іншим тупим предметом з обмеженою поверхнею, яким саме визначити неможливо, в ділянки правої та лівої орбіт, ліву лобну ділянку та ділянку лівої вушної мушлі;

-висновком додаткової судово-медичної експертизи №406/15 розпочатої 15.12.2015 р. та закінченої 23.12.2015 р., яким встановлено, що у ОСОБА_9 виявлено перелом лівої виличної кістки, гемосинус, струс головного мозку, масивний синяк лівої половини обличчя, 2 синяки правої лобної та підорбітально-виличної ділянок, крововилив в білкову оболонку лівого ока, рана лівої надбрівної ділянки, 2 рани на шкірі та червоній смужці верхньої губи в центрі та справа, рана слизової оболонки верхньої губи справа, синяк передньої поверхні нижньої частини шиї та ділянки грудини, 1 синяк зовнішньої поверхні середньої третини лівого плеча, 4 синяки передньо-зовнішньої поверхні верхньої третини та середньої третини правого плеча. Перелом лівої виличної кістки відноситься до тілесного ушкодження середньої тяжкості по ознаці тривалого розладу здоров"я; струс головного мозку відноситься до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров"я; рани, синяки відносяться до легкого тілесного ушкодження. Ушкодження у ОСОБА_9 утворились від неодноразового контакту з тупими предметами, могли бути причинені 20.03.2015 р. Перелом лівої виличної кістки, гемосинус (крововилив в пазуху кістки) є наслідком прямої дії тупого предмету з обмеженою поверхнею на ліву виличну ділянку обличчя. Струс головного мозку є наслідком дії тупих предметів на праву або (та) ліву лобні ділянки голови. Масивний синяк лівої половини обличчя міг бути наслідком одноразового або неодноразового прикладання сили та дії тупих предметів на ліву половину обличчя. Рани верхньої губи є наслідком двохразового контакту з тупими предметами. Рана лівої надбрівної ділянки є наслідком одноразового контакту з тупим предметом. Синяки ділянок шиї та грудини, правого та лівого плечей є наслідком дії тупих предметів в кількості не менше шести. Всі ушкодження, які малися у ОСОБА_9 утворились не менше, як від дванадцятиразового контакту з тупими предметами. Ушкодження у ОСОБА_9 могли бути наслідком ударів руками, ногами або іншими тупими предметами. Категорично визначити, від дії яких саме тупих предметів були причинені тілесні ушкодження, немає можливості у зв"язку з відсутністю індивідуальних ознак. Ушкодження у ОСОБА_9 могли бути причинені за обставин, на які вона вказує під час проведення слідчого експерименту, а саме : ушкодження на обличчі (рани, синці, перелом виличної кістки, струс головного мозку) могли бути причинені від удару рукою з невідомим у руці предметом в ділянку лівої щоки та скули та наступних ударів руками по голові, які з її слів наніс їй ОСОБА_7 , коли вона знаходилась біля свого чоловіка, а також наступних ударів руками та ногами, які їй наносив ОСОБА_7 коли вона лежала на сходах, що могло спричинити також ушкодження на тулубі та верхніх кінцівках. Ушкодження в ділянці обличчя ОСОБА_9 могли бути причинені від ударів ногами в ділянку голови, які їй наносив, згідно показів ОСОБА_10 під час слідчого експерименту, ОСОБА_7 , коли ОСОБА_9 лежала на сходах, голова її знаходилась між перилами сходів, а ОСОБА_7 знаходився ззовні від сходів;

-показаннями судово-медичного експерта ОСОБА_18 даними в судовому засідання про те, що надані ним висновки додаткових судово-медичних експертизи щодо спричинення потерпілим тілесних ушкоджень грунтуються на свідченнях, які надані обвинуваченими та потерпілими органу досудового слідства, а також під час слідчого експерименту на якому він був присутній.

В судове засідання неодноразово викликався для допиту свідок ОСОБА_19 , щодо такого здійснювались систематичні приводи, які правоохоронними органами не виконувались, однак в подальшому орган обвинувачення відмовився від допиту зазначеного свідка і зі згоди сторін кримінального провадження, така відмова була прийнята судом.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_20 пояснив, що з родиною ОСОБА_11 він проживає по сусідству, однак жодні обставини вчинення злочинів йому невідомі.

Судом встановлено, що 26.02.2015 р., обвинувачений ОСОБА_7 , в проміжу часу між 10 год. 30 хв. та 11 год. 00 хв., умисно наніс 1 удар рукою по обличчю та 1 удар ногою по руці потерпілої ОСОБА_9 , спричинивши останній легкі тілесні ушкодження, а не 2 удари рукою по обличчю та 1 удар ногою в живіт в період часу близько 11 год. 00 хв., як стверджує орган обвинувачення, що в цілому не впливає на кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 .

Також суд встановив, що 20.03.2015 р., обвинувачений ОСОБА_7 , близько 20 год. 30 хв., умисно наніс близько 4-5 ударів кулаками рук по голові, обличчю і в область живота потерпілого ОСОБА_10 , а не лише 4-5 ударів кулаками рук по голові та обличчю, як стверджує орган обвинувачення, що знову ж в цілому не впливає на кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 .

Суд критично оцінює показання обвинуваченого ОСОБА_7 в частині захисту ним бабусі, який стверджував, що не винуватий, однак просив застосувати до нього якнайм"якше покарання, і вважає, що такий своєї винності не визнав, а такі дані з метою уникнення ним належної кримінальної відповідальності, спростовуються наведеними вище доказами і мотивами.

Посилання захисника ОСОБА_5 на обставини ухвалення процесуального рішення щодо злочинів, в яких обвинувачуються його підзахисні, є безпідставними, оскільки висновок від 10.06.2015 р. про припинення перевірки даних фактів і проведення профілактичної роботи з ОСОБА_8 та ОСОБА_7 не передбачений вимогами чинного КПК України.

Що стосується посилань захисника ОСОБА_5 на застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру, відповідно до вимог ст.ст.20, 93 КК України, то такі не заслуговують на увагу і спростовуються висновком №96 від 19.02.2016 р. судово-психіатричного експерта, яким встановлено обмежену осудність ОСОБА_7 в період інкримінованих йому дій, який не потребує застосуванню примусових заходів медичного характеру.

Таким чином, аналізуючи зібрані по кримінальному провадженні докази, суд вважає доведеною винність обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочинів і його дії слід кваліфікувати за ст.125 ч.1 КК України, оскільки він спричинив умисне легке тілесне ушкодження потерпілій ОСОБА_9 , та ст.122 ч.1 КК України, оскільки він спричинив умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження потерпілим ОСОБА_10 і ОСОБА_9 .

У відповідності до вимог ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Статтею 85 КПК України визначено, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачені ст.91 КПК України, і такими є зокрема винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ст.92 КПК України обов"язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Згідно ст.93 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом. Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом. Сторона захисту, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, здійснює збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів.

Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке грунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв"язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" від 23.02.2006 р. передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, у справі "Бербера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії " від 06 грудня 1988 p. (п.146) Європейский Суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов"язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину, а обов"язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного.

Частина 5 ст. 9 КПК України передбачає, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Зокрема, суд оцінюючи всі докази за даним кримінальним провадженням в їх сукупності, враховує, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (п.53 рішення ЄС від 20.09.12 р. у справі "Федорченко та Лозенко проти України"). Також має враховуватися якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (п.86 рішення ЄС від 11.07.13 р. у справі "Вєренцов проти України").

Відповідно до ст.62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчинені злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов"язаний доводити свою невинуватість у вчинені злочину. Обвинувачення не може грунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно роз"яснень, даних у п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 29.06.1990 р. "Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку" недопустимим є обвинувальний ухил при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного. Коли зібрані докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов"язаний постановити виправдувальний вирок.

У відповідності до ст.373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим. Обвинувальний вирок не може грунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Суд приходить до висновку, що з врахуванням наведеного вище, наявних доказів, органом обвинувачення не доведено винність обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні ним злочину, передбаченого ст.126 ч.1 КК України, і такого слід виправдати за недоведеністю його участі у вчиненні злочину з наступних підстав.

Органом обвинувачення обвинувачується ОСОБА_7 у вчиненні ним 28.05.2015 р. близько 15 год. 00 хв. умисного завдання насильницьких дій, які спричинили фізичний біль і не спричинили тілесні ушкодження потерпілому, а саме на подвір"ї житлового будинку АДРЕСА_1 поцілив дерев"яним бруском у праву руку ОСОБА_10 .

Однак, згідно наданих в судовому засіданні показань потерпілим ОСОБА_10 , останній мав намір здади в оренду 1 поверх житлового будинку АДРЕСА_1 , оскільки спільне життя в такому з ОСОБА_7 і ОСОБА_8 є нестерпним. В травні 2015 р., знаходячись на подвір"ї вказаного будинку разом з майбутнім орендарем ОСОБА_21 , який оглянув 1 поверх приміщення, і його колегою ОСОБА_22 , він побачив, як з вікна другого поверху почав до них кричати ОСОБА_7 , висловлювався нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою. В подальшому підійшли ОСОБА_8 та його дочка, які зайняли позицію ОСОБА_7 . Коли він, ОСОБА_21 та ОСОБА_22 рухались в напрямку виходу з території вказаного будинковолодіння, то ОСОБА_7 розпочав з вікна кидати дерев"яними брусками для каміну, два з яких пролетіли поруч, а одне попало йому в ліву руку, зокрема бокову частину лівого плеча. Про вказані обставини він повідомив у правоохоронні органи.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_21 підтвердив свідчення ОСОБА_10 , однак пояснив, що дерев"яних брусків було два, останнє з яких потрапило в руку потерпілого, однак яку саме не пригадує і не уточнив.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_22 підтвердив свідчення ОСОБА_10 , однак пояснив, що дерев"яних брусків було два, перше з яких потрапило в руку потерпілого, однак яку саме не пригадує і не уточнив, а друге у ворота.

Допитані в судовому засіданні обвинувачені ствердили, що жодні дерев"яні бруски ОСОБА_7 у потерпілого ОСОБА_10 не кидав.

Отже, з врахуванням показань обвинувачених, свідків ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , а також самого потерпілого ОСОБА_10 , який стверджував про попадання дерев"яного бруска у ліву його руку, зокрема бокову частину лівого плеча, жодних доказів вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 злочину, передбаченого ст.126 ч.1 КК України, органом обвинувачення не здобуто, такі є надуманими і не відповідають дійсності.

Що стосується обвинувачення ОСОБА_8 за ст.125 ч.1 КК України, яка заперечує свою винність і причетність до вказаного злочину, то суд приходить до висновку, що з врахуванням наведених вище мотивів, наявних доказів, органом обвинувачення не доведено винність обвинуваченої ОСОБА_8 і таку слід виправдати за недоведеністю її участі у вчиненні злочину з наступних підстав.

Органом обвинувачення обвинувачується ОСОБА_8 у вчиненні нею 20.03.2015 р. близько 20 год. 30 хв., у житловому будинку АДРЕСА_1 , умисного легкого тілесного ушкодження потерпілій ОСОБА_9 , шляхом нанесення неодноразових ударів руками та ногами по тілу останньої.

Однак, згідно наданих в судовому засіданні показань потерпілим ОСОБА_10 , обвинувачена ОСОБА_8 наносила потерпілій ОСОБА_9 , яка лежала на підлозі, лише удари ногами по тілу, а саме в область грудей і голови. Протоколом проведення слідчого експерименту від 24.11.2015 р. із фототаблицею, проведеного з участю потерпілого ОСОБА_10 , останній стверджував, що обвинувачена ОСОБА_8 наносила удари потерпілій ОСОБА_9 , яка лежала на підлозі, лише ногами ззаді в область спини.

Відповідно до показань потерпілої ОСОБА_9 даними в судовому засіданні, коли вона знаходилась на підлозі, то обвинувачена ОСОБА_8 нанесла їй приблизно 3 удари ногами в голову, груди та область живота. Протоколом проведення слідчого експерименту від 24.11.2015 р. із фототаблицею, проведеного з участю потерпілої ОСОБА_9 , остання стверджувала, що обвинувачена ОСОБА_8 спустившись по сходах з 2 поверху нанесла їй декілька ударів кулаками рук.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 пояснив, що потерпілий ОСОБА_10 повідомив йому лише про його побиття та побиття потерпілої ОСОБА_9 обвинуваченим ОСОБА_7 , а щодо причетності до бійки обвинуваченої ОСОБА_8 свідку нічого невідомо.

Всупереч наведеному, допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 пояснив, що потерпілий ОСОБА_10 повідомив йому про причетність до побиття потерпілої ОСОБА_9 обвинуваченої ОСОБА_8 .

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 пояснив, що потерпілий ОСОБА_10 повідомив йому, що його побили обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , а також остання побила потерпілу ОСОБА_9 , однак в які частини тіла наносились удари не повідомляв.

Свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_17 в судовому засіданні пояснили, що про причетність обвинуваченої ОСОБА_8 до бійки їм ніхто не повідомляв.

Отже, усі показання в частині причетності ОСОБА_8 до спричинення легких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_9 , є суперечливими, сумнівними, які неможливо усунути і тлумачаться судом на користь обвинуваченої, яка заперечує свою винуватість.

З вказаних підстав, суд не бере до уваги висновок додаткової судово-медичної експертизи №406/15 розпочатої 15.12.2015 р. та закінченої 23.12.2015 р., яким не виключено спричинення синців на правому плечі потерпілої ОСОБА_9 від ударів руками або ногами обвинуваченою ОСОБА_8 , згідно показів потерпілого ОСОБА_10 , наданих під час слідчого експерименту.

Обираючи обвинуваченому ОСОБА_7 , який не визнав свою винність, міру покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, один з яких у відповідності до вимог ст.12 КК України є невеликої тяжкості, інший середньої тяжкості, особу винного, який в порядку ст.89 КК України є таким, що не має судимості, посередньо характеризується по місцю проживання і навчання, на наркологічному обліку не перебуває, та враховуючи відсутність пом"якшуючих покарання обставин, обтяжуючу покарання обставину, як вчинення злочину щодо осіб пенсіонерів похилого віку, з врахуванням перебування обвинуваченого на психіатричному обліку і висновку №96 від 19.02.2016 р. судово-психіатричного експерта, яким встановлено обмежену осудність ОСОБА_7 в період інкримінованих йому дій, який не потребує застосуванню примусових заходів медичного характеру, є інвалідом 3 групи, приходить до переконання обрати покарання в межах санції ст.125 ч.1 КК України у виді штрафу, а в межах санкції ст.122 ч.1 КК України у виді обмеження волі, та із застосуванням вимог ст.70 ч.1 КК України визначити остаточне покарання у виді обмеження волі.

Суд вважає, що виправлення обвинуваченого є неможливим без ізоляції від суспільства, з врахуванням відсутності щирого каяття, неприпустимості у суспільстві вчинення протиправних дій щодо близького родича, який займався його вихованням і забезпеченням необхідного побуту, зверхнього ставлення ОСОБА_7 в судовому засіданні до потерпілих і звертання до них нецензурною лайкою, які згідно наданих ними фотознимків і здобутих судом доказів перенесли значні фізичні та моральні страждання.

Крім цього, ізоляція від суспільства на певний термін, не позбавить обвинуваченого ОСОБА_7 належного у державі медичного нагляду і необхідності спостережяння певної категорії лікарів.

Процесуальні витрати та речові докази по справі відсутні, а заходи забезпечення кримінального провадження не обирались.

З врахуванням викладеного вище, судом повно та всебічно досліджено всі надані сторонами кримінального провадження докази, які з власної ініціативи суду здобувати заборонено вимогами КПК України.

Керуючись ст.ст.369, 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд,-

з а с у д и в :
ОСОБА_8 , обвинувачену за ст.125 ч.1 КК України, визнати невинуватою та виправдати за недоведеністю її участі у вчиненні злочину.

ОСОБА_7 , обвинуваченого за ст.126 ч.1 КК України, визнати невинуватим та виправдати за недоведеністю його участі у вчиненні злочину.

Визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.125 ч.1 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п"ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян - 850,00 гривень.

Визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.122 ч.1 КК України, та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року 6 (шість) місяців обмеження волі.

Відповідно до ст.70 ч.1 КК України остаточну міру покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_7 1 (один) рік 6 (шість) місяців обмеження волі.

На вирок може бути подано апеляцію до Апеляційного суду Львівської області через Пустомитівський районний суд Львівської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1