154/1394/17
1-кп/154/122/17
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2016 року м. Володимир - Волинський

Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Володимир-Волинський в режимі відеоконференції з Рівненським міським судом Рівненської області кримінальне провадження № 0000051 по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Великий Олексин Рівненського району Рівненської

області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, раніше не судимого, колишнього військовослужбовця військової частини польова пошта НОМЕР_1 , у військовому званні солдат, тимчасово не працюючого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

05 лютого 2015 року Рівненським ОМВК Рівненської області ОСОБА_4 призвано на військову службу під час мобілізації до Збройних Сил України.
Згідно наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 10.09.2015 № 198 солдат ОСОБА_4 прибув з відрядження з військової частини НОМЕР_2 АДРЕСА_1 та приступив до виконання службових обов`язків на посаді номер обслуги 4 механізованої роти 2 механізованого батальйону.
Згідно до положень ч. 1 п. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби для громадян призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період, вважається день відправлення у військову частину з районного (міського) військового комісаріату.
Згідно п. п. 1, 3 ч. З ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).
Вимоги ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язують кожного захищати Вітчизну, суверенітет і територіальну цілісність України.
Будучи військовослужбовцем за мобілізацією солдат ОСОБА_4 відповідно до вимог ст.ст. 11, 16, 17, 30, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний був неухильно додержуватись Конституції та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період функціонування органів державної влади, Збройних Сил України та інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, органів місцевого самоврядування, органів управління у справах цивільної оборони і сил цивільної оборони, а також галузей національної економіки, підприємств, установ та організацій, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні, або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Указами Президента України від 1 березня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України» від 2 березня 2014 року «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України та «Про часткову мобілізацію» від 14 січня 2015 року Збройні Сили України приведені у повну бойову готовність, а в державі оголошено часткову мобілізацію.
Статті 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, а також необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місця служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).
Однак, ОСОБА_4 діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, не маючи наміру назавжди ухилитися від проходження військової служби, не отримавши дозволу відповідного начальника о 08.30 годині 26.02.2016 самовільно залишив військову частину - польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ).
В подальшому, з 08.30 години 26.02.2016 по 09.00 годину 28.03.2016 ОСОБА_4 усвідомлюючи, що він є військовослужбовцем Збройних Сил України, перебуває на військовій службі за мобілізацією, тобто є військовослужбовцем військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , до місця розташування зазначеної військової частини без поважних причин не з`являвся та не приступав до виконання службових обов`язків, а вказаний час проводив на власний розсуд.
Протягом зазначеного періоду командуванню частини чи органи військового управління про своє місцезнаходження ОСОБА_4 не повідомляв, органами влади не затримувався, жодних перешкод для прибуття його до місця розташування військової частини - польова пошта НОМЕР_1 не мав, а проводив службовий час на власний розсуд в АДРЕСА_1 .
28.03.2016 солдат ОСОБА_4 о 09.00 годині добровільно прибув до розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) чим припинив вчинення кримінального правопорушення та продовжив проходження військової служби.
Обвинувачений в судовому засіданні свою вину в інкримінованому йому злочині визнав повністю. У вчиненому щиро розкаюється та просить суд суворо не карати.

На підставі ч.3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників процесу, судом визнано недоцільним дослідження доказів, стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій немає та роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням документів, які характеризують його як особу.

Дії обвинуваченого, котрі виразились у самовільному залишенні військовослужбовцем (крім строкової служби) військової частини без поважних причин в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, кваліфікуються за ч.4 ст.407 КК України.

Обираючи міру покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме, що даний злочин відноситься до тяжких злочинів.

Обставини, що обтяжують покарання відсутні.

Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття у вчиненому та активне сприяння розкриттю злочину.

З врахуванням вищенаведеного, особи винного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується по місцю проживання, являється учасником бойових дій та антитерористичної операції, має на утриманні двох малолітніх дітей, а також те, що він самостійно та добровільно з?явився в розпорядження військової частини, а тому злочином шкоди заподіяно не було, суд вважає можливим при призначенні покарання ОСОБА_4 за ч.4 ст.407 КК України, застосувати дію ст.69 КК України та перейти до іншого, більш м?якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч.4 ст.407 КК України у виді штрафу.

Процесуальні витрати та речові докази по справі відсутні.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

Керуючись ст.ст. 69 КК України, ст.ст. 349, 370-371, 373-374 КПК України, суд
УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання із застосуванням дії ст.69 КК України у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн.

Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Волинської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Копію вироку негайно після його проголошення скерувати обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1