Справа № 305/2034/14-к
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

17.05.2017 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4
та учасників судового розгляду: прокурора ОСОБА_5 ,
виправданого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, одружений, на утриманні має трьох неповнолітніх дітей, військовозобов`язаний, працюючий сільським головою с. Луг Рахівського району Закарпатської області, не судимий,
виправданий за ч. 1 ст. 190 та ч. 1 ст. 364 КК України в зв`язку з відсутністю складу кримінальних правопорушень.
Обраний щодо ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання до вступу вироку в законну силу залишено без змін.
Процесуальні витрати на залучення судового експерта в розмірі 1722 грн. віднесено за рахунок Державного бюджету України.
Накладений на підставі ухвали слідчого судді від 17.07.2014 арешт на майно ОСОБА_6 скасовано.
Ухвалено, що після набрання вироком законної сили речові докази: грошові кошти в сумі 2500 гривень, що знаходяться на зберіганні в Рахівському відділенні АТ «Ощадбанк» - повернути ОСОБА_9 ; грошові кошти в сумі 2003 гривні, що знаходяться на зберіганні в Рахівському відділенні АТ «Ощадбанк» - повернути ОСОБА_6 ; мобільний телефон марки «Нокія» із двома сім-картками, що знаходиться в кімнаті речових доказів Рахівського РВ УМВС України у Закарпатській області повернути ОСОБА_6 як власнику; лазерний компакт-диск CD «Verbatim» 126RG22D8205184C2, носії цифрової інформації картки micro SDHC об`ємом 8 Гб, № 98 т та об`ємом 4 Гб № 100 т, які знаходяться при матеріалах провадження залишити при матеріалах кримінального провадження; журнал особистого прийому громадян, журнал реєстрації заяв і звернень, журнал реєстрації наказів, трудова книжка, що знаходяться на зберіганні у ОСОБА_6 повернути до Лужанської сільської ради; змиви з долонь та контрольний аркуш, внутрішню частину кишені штанів, що знаходяться у кімнаті речових доказів Рахівського РВ УМВС України в Закарпатській області знищити.
Органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачується в зловживанні службовим становищем, тобто умисному, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самого себе, використанні службовою особою службового становища всупереч інтересам служби, якщо воно завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам окремих громадян та державним інтересам, а також у шахрайстві, тобто заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою. Так, ОСОБА_6 , працюючи на посаді Лужанського сільського голови Рахівського району Закарпатської області, повноваження якого визнано рішенням № 374 позачергової 27-ї сесії V1 скликання Лужанської сільської ради Рахівського району від 03 червня 2014 року, якому згідно вказаного рішення присвоєно 9 ранг (в межах 1V категорії) посадової особи місцевого самоврядування, будучи службовою особою, наділеною організаційно-розпорядчими функціями, здійснюючи відповідно до положень Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» функції представника влади і місцевого самоврядування, 24 червня 2014 року, скориставшись тим, що до нього як до сільського голови звернувся ОСОБА_9 з питанням здійснення роздрібної торгівлі продуктами харчування (овочами і фруктами) на території с. Луг Рахівського району, вирішив використати в даній ситуації своє службове становище у власних корисливих інтересах для особистого протиправного збагачення, а також використати дану ситуацію у власних корисливих інтересах, які полягали в заволодінні грошовими коштами ОСОБА_9 , шляхом зловживання його довірою.
При цьому, сільський голова ОСОБА_6 під час указаної розмови з ОСОБА_9 , яка відбувалася в с. Луг Рахівського району, будучи обізнаним про те, що питання про надання дозволу на торгівлю на території села, не відноситься до повноважень сільської ради, оскільки чинним законодавством не передбачено видачу сільськими радами та їх виконавчими комітетами дозволів на роздрібну торгівлю, зловживаючи довірою ОСОБА_9 , який знав його як сільського голову, і по цій причині повністю йому довіряв, запевнив останнього в тому, що за неправомірну вигоду в розмірі 4000 грн., він як сільський голова, посприяє у наданні йому сільською радою законного дозволу на роздрібну торгівлю продуктами харчування (овочами та фруктами) та виділення йому для цього відповідного торгівельного місця на території с. Луг Рахівського району, на що ОСОБА_9 погодився, оскільки повністю довіряв ОСОБА_6 і був переконаний, що останній як сільський голова оформить документи про дозвіл на роздрібну торгівлю продуктами харчування (овочами і фруктами) у встановленому законом порядку.
У подальшому, сільський голова ОСОБА_6 , на підставі заяви ОСОБА_9 про надання йому дозволу на торгівлю в с. Луг, яку останній йому особисто передав, зловживаючи своїм службовим становищем, умисно, з корисливих мотивів, з метою одержання неправомірної вигоди від ОСОБА_9 , усупереч інтересам служби, безпідставно видав розпорядження Лужанського сільського голови № 21 від 01.07.2014 «Про погодження сезонного продажу овочів та фруктів», згідно якого погодив ОСОБА_9 сезонний продаж овочів та фруктів у центрі с. Луг навпроти сільського клубу, терміном з 01.07.2014 по 31.10.2014, який 03.07.2014 особисто передав ОСОБА_9 ..
На підставі вказаного розпорядження, ОСОБА_9 , у період з 07.07.2014 по 15.07.2014, здійснював роздрібну торгівлю продуктами харчування (овочами і фруктами) у визначеному в розпорядженні місці, а саме, по вул. Миру в с. Луг Рахівського району, навпроти сільського будинку культури. 15.07.2014 приблизно о 17-ї годині сільський голова ОСОБА_6 , доводячи до кінця свій злочинний намір про одержання від ОСОБА_9 неправомірної вигоди, знаходячись у службовому кабінеті Лужанської сільської ради за адресою с. Луг, вул. Миру, 107 Рахівського району, одержав від ОСОБА_9 частину раніше обумовленої суми неправомірної вигоди в розмірі 2500 грн., за надання останньому дозволу на роздрібну торгівлю продуктами харчування (овочами і фруктами) й виділення торгівельного місця на території с. Луг Рахівського району, після чого, був викритий працівниками міліції на місці вчинення злочину.
Таким чином, сільський голова ОСОБА_6 з метою одержання від ОСОБА_9 неправомірної вигоди в розмірі 2500 грн., використав своє службове становище, всупереч інтересам служби, чим у такий спосіб завдав істотну шкоду охоронюваним законом його правам та інтересам у вигляді завданих ОСОБА_9 матеріальних збитків на вказану суму та державним інтересам у вигляді підриву престижу і авторитету органів місцевого самоврядування в особі Лужанської сільської ради Рахівського району, яка повинна діяти відповідно до наданих їй законом повноважень.
В а п е л я ц і й н и х с к а р г а х:
- перший заступник керівника Тячівської місцевої прокуратури ОСОБА_8 вказує на те, що вирок є незаконним, необґрунтованим та невмотивованим у зв`язку з невідповідністю викладених у ньому висновків фактичним обставинам кримінального провадження та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Вважає, що при прийнятті рішення про відсутність у діях ОСОБА_6 складу інкримінованих йому кримінальних правопорушень суд не дотримався вимог ст. ст. 370, 374 КПК України й не взяв до уваги докази, які б могли істотно вплинути на його висновки. Посилається на те, що дослідженими в судовому засіданні показаннями потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , письмовими та речовими доказами вину ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень доведено повністю. В обґрунтування доводів посилається на те, що, прийшовши до висновку щодо ймовірної провокації працівників правоохоронних органів у частині схиляння ОСОБА_6 або інших працівників Лужанської сільської ради до отримання ними неправомірної вигоди з метою подальшого їх викриття, суд першої інстанції не врахував те, що негласні слідчі (розшукові) дії в даному кримінальному провадженні проведені відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства. Тому апелянт вважає, що будь-яка провокація ОСОБА_6 або інших працівників Лужанської сільської ради до отримання ними неправомірної вигоди з метою подальшого їх викриття з боку працівників правоохоронних органів виключається; висновок суду про те, що правова кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_6 є невірною, не відповідають вимогам закону України про кримінальну відповідальність та фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки вказане кримінальне провадження було розпочато за первинною правовою кваліфікацією - ч. 2 ст. 368 КК України, а в подальшому, за результатами досудового розслідування, на підставі здобутих у порядку ст. ст. 480, 481 КПК України об`єктивних доказів ОСОБА_6 було повідомлено про підозру в скоєнні передбачених ч. 1 ст. 364 та ч. 1 ст. 190 КК України кримінальних правопорушень, про що відповідні відомості внесені до ЄРДР; приймаючи рішення про відсутність у діяннях ОСОБА_6 складу інкримінованих йому кримінальних правопорушень, суд не вказав у вироку про наявність чи відсутність у діяннях останнього складу іншого кримінального правопорушення; висновок суду щодо наявності повноважень у сільського голови видавати дозволи на погодження місця торгівлі, у тому числі, на сезонний продаж товарів, не ґрунтується на вимогах закону, є безпідставним, оскільки надання такого дозволу головами сільських рад жодним нормативно-правовим актом не передбачено, а посилання суду з цього приводу на положення ч. 12 ст. 10 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» є помилковим і таким, що суперечить його точному змісту, оскільки ст. 10 цього Закону складається лише із двох частин та наведених у вироку положень не містить. Просить вирок скасувати; ухвалити новий, яким ОСОБА_6 визнати винним і призначити йому покарання за ч. 1 ст. 364 КК України у виді позбавлення волі на строк три роки з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування, а також пов`язані з державною службою, строком на три роки, та зі штрафом у розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, за ч. 1 ст. 190 КК України у виді обмеження волі на строк три роки, на підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно до відбуття призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк три роки з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування, а також пов`язані з державною службою, строком на три роки, та зі штрафом у розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; процесуальні витрати в сумі 1722 грн. за проведення судово-хімічної експертизи стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь держави ; цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 задовольнити;
- потерпілий ОСОБА_9 вказує на те, що вирок є незаконним та необґрунтованим у зв`язку з неповнотою судового розгляду та невідповідністю викладених у вироку висновків фактичним обставинам кримінального провадження. Посилається на те, що висновки суду щодо провокації неправомірної вигоди є помилковими з огляду на наступне: наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що отриманню ОСОБА_6 коштів у сумі 2500 грн. передувала домовленість про їх передачу й, що останній неодноразово мав можливість відмовитись від неправомірної вигоди, однак не зробив цього; для проведення негласних слідчих (розшукових) дій орган досудового розслідування отримав його ОСОБА_9 заяву про ознаки протиправних діянь ОСОБА_6 , оскільки він виявив у діях останнього стійке, самостійно сформоване бажання вчинити кримінальне правопорушення; подальше проведення негласних слідчо-розшукових дій відповідало вимогам КПК, оскільки на меті такої діяльності було виявлення, запобігання та розкриття корупційних кримінальних правопорушень. Крім того, вказує на те, що, виправдовуючи ОСОБА_6 суд не врахував висновки Європейського Суду з прав людини в справах «Сєкєйра проти Португалії», Мілінііне проти Литви», «Горгиєвський проти колишньої Югославської Республіки Македонії» та в ухвалі щодо неприйнятності справи «Шеннон проти Сполученого Королівства», де, розглядаючи випадки повідомлення приватними особами про злочин, який готується, суд підтвердив висновки про відсутність провокації вчинення злочину з метою його викриття, зокрема, вказавши, що «поліцією може бути віддане розпорядження про «приєднання» до злочинної діяльності, а не про ініціацію такої, у зв`язку з чим, дії поліції залишилися в межах агентурної роботи, а не агентів-провокаторів при можливому порушенні п. 1 ст. 6 Конвенції. Також посилається на те, що суд порушив його процесуальні права, оскільки прийняв рішення без його участі, та не вирішив питання про долю поданого ним цивільного позову. Просить вирок скасувати, ухвалити новий, яким ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні передбачених ч. 1 ст. 190 та ч. 1 ст. 364 КК України кримінальних правопорушень, та задовольнити цивільний позов у повному обсязі.
У запереченні на апеляційні скарги обвинувачений ОСОБА_6 вказує на те, що вимоги апелянтів не відповідають фактичним обставинам справи. Посилається на те, що пред`явлене йому обвинувачення суперечить показанням свідків, зокрема, секретаря Лужанської сільської ради ОСОБА_10 , землевпорядника Лужанської сільської ради ОСОБА_11 , працівниці філії «Ощадбанку» ОСОБА_14 , а також заступника голови Рахівської районної державної адміністрації ОСОБА_15 .. Крім того, вказує на те, що ОСОБА_9 неодноразово вчинював протиправні діяння, які зареєстровані в підрозділах УМВС України в Закарпатській області; неодноразово звертався із заявами про вчинені щодо нього протиправні діяння, які зареєстровані в підрозділах УМВС України в Закарпатській області. Також посилається й на те, що про провокаційний характер дій ОСОБА_9 у даному кримінальному провадженні свідчать матеріали аудіо-відео спостереження особи, яке проведено в ході негласних слідчих (розшукових) дій, з яких убачається, що ОСОБА_9 систематично провокує його та інших службових осіб Лужанської сільської ради до одержання неправомірної вигоди в будь-якій формі. Крім того, вказує на те, що хронологічний перебіг подій суперечить кваліфікації його дій за ст. 190 КК України, оскільки розпорядження № 21 сільського голови с. Луг «Про погодження ПП ОСОБА_9 сезонного продажу овочів та фруктів на території с. Луг» було передано ОСОБА_9 03.07.2014 і із цього дня ОСОБА_9 розпочав торгівлю, а гроші йому передав 15.07.2014, що підтверджено наданими ОСОБА_9 під час судового засідання показаннями, а сам факт передачі ОСОБА_6 грошей є провокацією правоохоронних органів. Просить вирок залишити без змін.
Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, про основні доводи апеляційних скарг, пояснення учасників судового розгляду : прокурора, який підтримав апеляційні скарги; обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які судове рішення вважали законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що вирок суду підлягає до скасування з призначенням кримінального провадження до розгляду в суді першої інстанції.
Так, відповідно до ст. ст. 370, 371, 373, 374 КПК України судове рішення (вирок), який ухвалюється іменем України, є найважливішим актом правосуддя в кримінальних справах, повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, у тому числі ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням, передбачених цим Кодексом, вимог щодо кримінального провадження, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, з наведенням у ньому належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення. Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення. У мотивувальній частині вироку в разі визнання особи винуватою зазначаються : формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення ; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений ; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви не врахування окремих доказів ; мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення ; обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання ; мотиви призначення покарання, звільнення від відбування покарання, застосування примусових заходів медичного характеру при встановленні стану обмеженої осудності обвинуваченого, застосування примусового лікування відповідно до статті 96 Кримінального кодексу України, мотиви призначення громадського вихователя неповнолітньому; підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
Відповідно до п. п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України в складеному слідчим і затвердженому прокурором обвинувальному акті має міститись виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Колегія суддів уважає, що при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_6 судом першої інстанції допущена неповнота та поверховість при дослідженні його фактичних обставин ; постановлений вирок містить істотні недоліки, у зв`язку із чим його не можна визнати законним та обґрунтованим, що під час розгляду справи не дана належна оцінка обвинувальним актам, направленому прокурором до суду та зміненому під час судового розгляду кримінального провадження, що призвело до порушення права наступних осіб обвинуваченого на захист та потерпілого ОСОБА_9 на підтримання обвинувачення. Тому апеляційні скарги в частині незаконності та необґрунтованості вироку підлягають до задоволення з таких підстав.
Так, дослідивши викладені в обвинувальному акті відомості колегія суддів прийшла до висновку, що у вказаному вище процесуальному документі не зазначено формулювання обвинувачення, яке слідчий та прокурор вважали встановленими ( т. 1, а. с. 1 5 ).
З матеріалів судового провадження також убачається, що 24.05.2016 у даному кримінальному провадженні прокурором ОСОБА_8 складено новий обвинувальний акт, який затверджено керівником Тячівської місцевої прокуратури ОСОБА_16 .. Крім того, з матеріалів судового провадження вбачається, що прокурор ОСОБА_8 не приймав участь у розгляді даного кримінального провадження, у тому числі під час підготовчого судового засідання, при дослідженні доказів 04.11.2014; 02.12.2014; 24.12.2014; 02.04.2015; 27.04.2015; 19.06.2015; 19.11.2015 ; 18.02.2016 ; 17.03.2016 ; 04.04.2016; 25.05.2016 (т. 1, а. к. п. 50, 91, 112, 155, 163 ; т. 2, а. к. п. 42 ; 46; 49; 56 ; 63 ; 87).
У порушення вимог ст. 338 КПК України, приєднавши до справи наданий прокурором ОСОБА_8 новий обвинувальний акт, судом не були враховані вказані вище обставини справи та вимоги закону право на зміну обвинувачення саме прокурором, який приймає участь у розгляді справи, а також вимоги частини другої цієї норми права потерпілому ОСОБА_9 не вручена копія обвинувального акта ; не роз`яснені вимоги закону щодо підтримання обвинувачення.
Відповідно до частини 2 ст. 318 КПК України судовий розгляд здійснюється в судовому засіданні з обов`язковою участю сторін кримінального провадження, крім випадків, передбачених цим Кодексом. У судове засідання викликаються потерпілий та інші учасники кримінального провадження.
Указані вимоги закону судом першої інстанції також не були дотримані.
Так, з матеріалів кримінального провадження, у тому числі обвинувального акту, убачається, що потерпілим у кримінальному провадженні є ОСОБА_9 , якому злочином завдана матеріальна шкода в розмірі 2500 гривень.
Крім того, з матеріалів судового провадження вбачається, що судовий розгляд справи, зокрема, пред`явлені стороною обвинувачення докази досліджувались за відсутності потерпілого ОСОБА_9 , у тому числі, потерпілий не приймав участь у підготовчому судовому засіданні та судових засіданнях, які мали місце 04.11.2014; 24.12.2014 ; 02.04.2015; 27.04.2015; 19.06.2015; 17.08.2015; 10.09. 2015 ; 19.11.2015 ; 18.02.2016 ; 17.03.2016 ; 04.04.2016; 25.05.2016 ; 15.07. 2016 (т. 1, а. к. п. 50, 112, 155, 163 ; т. 2, а. к. п. 42 ; 46; 49; 56 ; 63 ; 87; 99). З наявних у судовому провадженні поштових відправлень убачається, що повідомлення потерпілого ОСОБА_9 про час та місце слухання справи повернуті до суду, без вручення останньому (т. 1, а. к. п. 55, 58, 96, 97, 124, 129, 135, 157), у тому числі в справі відсутні дані про те, що потерпілий ОСОБА_9 повідомлений про час та місце судових засідань, які мали місце 19.06.2015; 17.08.2015; 19.11.2015; 18.02.2016; 17.03.2016; 15.07. 2016, що потерпілий ОСОБА_9 не приймав участь у судових дебатах(т. 2, а. к. п. 42, 46, 63, 67).
Указане свідчить про те, що потерпілий ОСОБА_9 був позбавлений права безпосередньо допитувати як свідків обвинувачення, так і свідків захисту.
Крім того, указані вище порушення вимог кримінального процесуального закону колегія суддів вважає істотними, такими, що призвели до порушення права обвинуваченого на захист, права потерпілого на отримання копії обвинувального акта та права на підтримання обвинувачення й такими, що тягнуть скасування судового рішення.
Крім того, у резолютивній частині вироку суд першої інстанції не послався на передбачені кримінальним процесуальним законом підстави виправдання - конкретні положення закону й статті (частини статті) Кримінального процесуального Кодексу України, на підставі яких прийняв рішення про виправдання ОСОБА_17 за злочини передбачені ч. 1 ст. 364 ; ч. 1 ст. 190 КК України (т. 2, а. к. п. 113).
Як у вступній, так і резолютивній частині вироку не вказується на редакцію Закону - ч. 1 ст. 364 КК України, відповідно до якої були кваліфіковані дії ОСОБА_6 ; не враховано, що інкриміновані ОСОБА_6 діяння мали місце у період з 24 червня по 15 липня 2014 року до внесення до ст. 364 КК України змін Законом України № 770- У111 від 10.11.2015 року.
Указане свідчить про те, що, постановляючи 15 липня 2016 року за ч. 1 ст. 364 КК України вирок щодо ОСОБА_6 , судом не визначено норму кримінального закону, який підлягає застосуванню щодо ОСОБА_6 , яким інкримінується вчинення діяння, що мало місце у вказаний вище період.
У порушення вимог ст. 374 КПК України та роз`яснень, які Пленум Верховного Суду України дав у п. 17 постанови від 29 червня 1990 року № 5 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку« ( зі змінами, внесеними постановами Пленуму Верховного Суду України від 4 червня 1993 року № 3 та від 3 грудня 1997 року №12), суд у мотивувальній частині вироку не вмотивував висновки про прийняття одних і відхилення інших доказів, а лише формально послався на зміст цих доказів, у тому числі не вказав на мотиви не врахування окремих доказів, а саме, на підстави, з яких відхилив показання потерпілого ОСОБА_9 про те, що ОСОБА_6 з метою заволодіння коштами потерпілого, обманював його, стверджуючи, що видасть йому дозвіл на торгівлю у с. Луг Рахівського району, не давши їм ретельний аналіз, не з`ясувавши які факти та обставини ці докази підтверджують.
Указане також свідчить про неповноту при дослідженні пред`явлених стороною обвинувачення доказів, про невідповідність викладених у вироку висновків суду фактичним обставинам справи, про невмотивованість висновків суду викладених у виправдувальному вироку щодо ОСОБА_6 .
Належним чином не обґрунтованим та передчасним колегія суддів визнає викладений у вироку висновок суду першої інстанції про «ймовірну провокацію правоохоронних органів-схиляння ОСОБА_6 або інших співробітників Лужанської сільської ради до отримання ними неправомірної вигоди, з метою подальшого їх викриття». У підтвердження вказаного висновку у вироку суд не посилається на будь-які докази, дані про наявність таких у справі відсутні.
Під час допиту ОСОБА_6 як прокурором, так і судом не з`ясовувалось які саме відомості власноручно були викладені ОСОБА_6 у його поясненнях, які він після його затримання та доставки до Рахівського райвідділу поліції надав працівнику поліції ОСОБА_18 ..
У порушення вимог ст. 357 КПК України судом першої інстанції не досліджувались речові докази, у тому числі гроші, які потерпілий ОСОБА_9 передав ОСОБА_6 та інші речові докази.
Направивши до суду обвинувальний акт та пред`явивши зібрані під час досудового розслідування докази -протоколи отримання грошових коштів від 15.07.2014; про результати здійснення негласних слідчих (розшукових) дій від 21.07.2014, прокурор у порушення вимог ст. 290 КПК України не надав ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 01.07.2014, на підставі якої щодо ОСОБА_6 проводились негласні слідчі (оперативно-розшукові заходи) дії. З урахуванням наведеного, висновок суду першої інстанції про порушення слідчим порядку збирання доказів є передчасним, належним чином не вмотивованим.
Указані обставини також не дають можливим апеляційному суду прийти до висновку про те, що слідчим дотримані вимоги КПК України при збиранні доказів, що вказані вище докази є допустимими.
Отже, судом першої інстанції допущено порушення вимог кримінального процесуального закону, яке колегія суддів апеляційного суду Закарпатської області не може виправити, використовуючи свої повноваження.
Відповідно до ст. ст. 412, 415 КПК України до істотних порушень вимог Кримінального процесуального кодексу України, які в будь-якому випадку тягнуть скасування судового рішення із призначенням нового розгляду кримінального провадження віднесено розгляд кримінального провадження за відсутності потерпілого, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання.
У зв`язку з наведеним, указані вище порушення вимог ст. 364 КПК України, які допустив суд першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_6 , відповідно ст. ст. 412, 415 КПК України є істотними, і такими, що тягнуть скасування судового рішення із призначенням нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.
Крім того, відповідно до положень ч. 2 ст. 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не вправі вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.
Тому доводи апеляційних скарг про незаконність вироку в зв`язку з недотриманням вимог кримінального процесуального закону, підлягають до ретельної перевірки, відповідної оцінки та належного вмотивування під час нового судового розгляду в суді першої інстанції, визнаються частково обґрунтованими.
Під час нового розгляду суду першої інстанції необхідно усунути вказані недоліки, повно і всебічно розглянути матеріали кримінального провадження, дати належну оцінку пред`явленим сторонами обвинувачення та захисту доказам у їх сукупності і прийняти рішення з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону.
Підлягають до ретельної перевірки та відповідної оцінки й показання ОСОБА_6 про те, що докази у кримінальному провадженні сфальсифіковані за вказівкою бувшого начальника Рахівського райвідділу міліції ОСОБА_19 , з метою не допустити переобрання ОСОБА_6 головою с. Луг Рахівського району, а також пояснення адвоката ОСОБА_7 про те, що повідомлення ОСОБА_6 , усупереч вимог ст. 480 КПК України, не було здійснено прокурором Закарпатської області, що прокурор ОСОБА_20 не мала повноважень на прийняття участі в розгляді справи.
Ураховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги, які подали заступник керівника Тячівської місцевої прокуратури ОСОБА_8 та потерпілий ОСОБА_9 , підлягає частковому задоволенню, вирок до скасування з направленням кримінального провадження на новий судовий розгляд в іншому складі.
Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
апеляційні скарги, які подали перший заступник керівника Тячівської місцевої прокуратури ОСОБА_8 та потерпілий ОСОБА_9 , задовольнити частково.
Вирок Рахівського районного суду Закарпатської області від 15 липня 2016 року, ухвалений у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні передбачених ч. 1 ст. 190 та ч. 1 ст. 364 КК України кримінальних правопорушень, скасувати, призначивши новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції в іншому складі.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді :