Ухвала
іменем україни
22 серпня2017 рокум. Київ

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі колегії:

головуючоїОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурораОСОБА_5 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження № 0000240 за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Аношкіно Троїцького району Луганської області, зареєстрованого та проживаючого на АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК, за касаційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Троїцького районного суду Луганської області від 09 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Луганської області від 23 січня 2017 року,
в с т а н о в и в:

Вироком Троїцького районного суду Луганської області від 09 вересня 2016 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 125 КК до покарання у виді арешту на строк 3 місяці.

До вступу вироку в законну силу ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_8 1711,73 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 5000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Згідно з вироком ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено за те, що він 29 червня 2014 року близько 12 години, перебуваючи на території вигону, розташованого з південно-західної сторони АДРЕСА_2 , в ході сварки з ОСОБА_8 умисно наніс останньому численні удари палицею по голові та спині, завдавши потерпілому легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку).

Ухвалою апеляційного суду Луганської області від 23 січня 2017 року вирок місцевого суду залишено без зміни.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину і особі засудженого внаслідок суворості, просить вирок місцевого суду та ухвалу суду апеляційної інстанції щодо ОСОБА_6 скасувати, а кримінальне провадження закрити. Вказує на недопустимість покладених в основу обвинувального вироку доказів та їх недостатність для доведення винуватості засудженого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК. Призначене засудженому покарання у виді арешту на строк 3 місяці вважає невиправдано суворим. Крім того, посилається на безпідставне застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Представник потерпілого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 подала заперечення на касаційну скаргу захисника, в яких посилаючись на законність і обґрунтованість судових рішень щодо ОСОБА_6 , просить залишити їх без зміни.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора ОСОБА_5 , який заперечив проти задоволення касаційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у касаційній скарзі й запереченнях доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга захисника не підлягає задоволенню на таких підставах.

Відповідно до вимог ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.

Отже, касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Натомість зазначені обставини були предметом перевірки суду апеляційної інстанції.

Залишаючи без задоволення апеляцію захисника ОСОБА_7 в частині неповноти судового розгляду та невідповідності висновків місцевого суду фактичним обставинам справи, апеляційний суд в ухвалі навів докладні мотиви прийнятого рішення і не встановив істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції повно і всебічно розглянути справу та дати правильну юридичну оцінку діям засудженого.

За встановлених судом фактичних обставин кримінального провадження дії ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 125 КК кваліфіковані правильно.

В основу вироку суд обґрунтовано поклав показання потерпілого ОСОБА_8 про обставини спричинення йому тілесних ушкоджень, показання свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , дані протоколів слідчих дій, а також дані висновку комісійної судово-мединої експертизи щодо характеру заподіяних потерпілому тілесних ушкоджень.

Вказані докази є логічними, послідовними, узгоджуються між собою та не викликають у суду сумнівів у їх правдивості. Об`єктивних підстав недовіряти цим доказам, вважати їх недопустимими, в тому числі і показання допитаних в судовому засіданні свідків, які були очевидцями злочину, у суду не було.

Таким чином, перевіривши матеріали справи, суд дійшов вмотивованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, за який його засуджено.

Вирок суду є законним, обґрунтованим та відповідає вимогам ст. 374 КПК.

Суд апеляційної інстанції відповідно до вимог ст. 419 КПК дав належну оцінку викладеним в апеляційній скарзі захисника доводам, які є аналогічними доводам його касаційної скарги, та обґрунтовано відмовив у їх задоволенні.

Посилання захисника у касаційній скарзі на непроведення судом перехресного допиту між обвинуваченим, потерпілим та свідками є неспроможними. Цими доводами захисник фактично вказує на неповноту судового розгляду, що згідно приписів статтей 433, 438 КПК не є предметом перевірки суду касаційної інстанції та відповідно підставою для скасування оскаржуваних судових рішень. Крім того, відповідне клопотання захисник заявив вже після закінчення судового слідства.

Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Як убачається з матеріалів справи, обираючи ОСОБА_6 покарання, суд врахував тяжкість вчиненого злочину, який є злочином невеликої тяжкості, дані про особу винного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, вину не визнав, не розкаявся у вчиненому, посередньо характеризується за місцем проживання. Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання судом не встановлено.

Повною мірою врахувавши вказані обставини, суд дійшов обґрунтованого висновку про призначення ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 125 КК у виді трьох місяців арешту, яке є співрозмірним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Необґрунтованими колегія суддів також вважає і доводи захисника про незаконність обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки такий захід засудженому обрано після постановлення остаточного судового рішення у справі, з метою забезпечення його виконання.

За таких обставин, касаційна скарга захисника не підлягає задоволенню.

Керуючись п. 6 розділу XII «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів»,статтями 434, 436, 441, 442 КПК, суд
п о с т а н о в и в:

Вирок Троїцького районного суду Луганської області від 09 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Луганської області від 23 січня 2017 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3