11-кп/775/156/2017(м)
265/2556/16-к

Категорія: ч.2 ст.286 КК України Суддя 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 квітня 2017 року Колегія суддів судової палати у кримінальних
та справах про адміністративні правопорушення
Апеляційного суду Донецької області

у складі: головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
потерпілого ОСОБА_7
представника потерпілого ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_9
захисника ОСОБА_10

В С Т А Н О В И Л А :
Відповідно до вироку суду, ОСОБА_9 04 грудня 2015 року приблизно об 11.48год., керуючи технічно справним автомобілем «ЗАЗ 110557», номерний знак НОМЕР_1 , здійснюючи рух по проїжджій частині проспекту Перемоги з боку вулиці Зої Космодем`янської у напрямку вулиці Панфілова в Лівобережному районі міста Маріуполя Донецької області, проїжджаючи в районі будинку №74 по проспекту Перемоги, діючи необережно, в порушення вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України, проявляючи злочинну недбалість, будучи неуважним, не враховуючи і недостатньо стежачи за дорожньою обстановкою, не контролюючи рух транспортного засобу і небезпечно керуючи ним, своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості керованого ним автомобіля аж до його зупинки, внаслідок чого скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_7 , який в цей час перетинав проїжджу частину проспекту Перемоги, з права наліво відносно руху автомобілю, внаслідок чого спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді: відкритого осколкового фрагментарного перелому кісток правої гомілки у верхній третині зі зміщенням; відкритого осколкового перелому кісток лівої гомілки зі зміщенням; множинних саден, поверхневих ран, гематом, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент їх заподіяння.
Не погодившись з судовим рішенням, захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_10 подала апеляційну скаргу та доповнення до неї, в яких просить виправдати обвинуваченого у зв`язку з недоведеністю його вини, а у разі, якщо суд не дійде такого висновку, залишити без розгляду позовні вимоги потерпілого в частині відшкодування йому матеріальних збитків.
На обґрунтування зазначає, що позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди не підтверджені належним чином документально, суду були надані не оригінали чеків, а їх копії, також відсутня карта медичних призначень лікаря потерпілому і відсутні підтвердження того, що саме це лікування отримував хворий.
Крім того, при проведенні досудового розслідування у потерпілого не було претензій матеріального характеру до обвинуваченого, він себе вважав винним в дорожньо-транспортній пригоді, про що написав розписку, яка наявна в матеріалах провадження.
Сам потерпілий у судовому засіданні пояснював, що не пам`ятає точні обставини події, оскільки знаходився у стані алкогольного сп`яніння, але звертав увагу суду, що дорогу переходив у невстановленому місці.
Обвинувачений у судовому засіданні визнав себе частково винним у скоєному, оскільки ним вживалися всі необхідні заходи для запобігання ДТП, але потерпілий знаходився у стані алкогольного сп`яніння, поводився неадекватно, переходив дорогу у невстановленому місті, своєю поведінкою спровокував цю подію.
На думку апелянта, викликає сумніви проведення 04.03.2016 року слідчого експерименту за участю потерпілого, оскільки в зазначений час він знаходився у медичному закладі на стаціонарному лікуванні.
Суд першої інстанції без усунення протиріч в показаннях потерпілого, повинен був визнати недопустимим такий письмовий доказ, як слідчий експеримент за участю потерпілого.
Обвинувачений не був згоден з висновками експерта-автотехніка, вважав, що вихідні дані для проведення дослідження були вказані невірно, але ці протиріччя суд не усунув.
Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали свої апеляційні доводи, потерпілого та його представника, а також думку прокурора, які просили залишити апеляційну скаргу захисника обвинуваченого без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Обвинувачений ОСОБА_9 вину свою визнав частково в інкримінованому кримінальному правопорушенні, визнав, що він здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_7 , в результаті чого потерпілий отримав тяжкі тілесні ушкодження, але вважав, що сам потерпілий порушив Правила дорожнього руху і винен в ДТП.
Незважаючи на часткове визнання обвинуваченим своєї вини в інкримінованому кримінальному правопорушенні, висновки суду про доведеність його вини у порушенні правил безпеки дорожнього руху при керуванні транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження, за обставин та в обсязі, встановленому в судовому засіданні та наведеному в мотивувальній частині вироку, підтверджується сукупністю досліджених в судовому засіданні узгоджених між собою, стосовних, допустимих, достовірних та достатніх доказів.
В апеляційній скарзі та доповненнях до неї захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_10 оскаржує порушення обвинуваченим п.12.3 ПДР України, вважає, що потерпілий, який переходив дорогу у невстановленому місці, будучи у стані алкогольного сп`яніння, порушив Правила дорожнього руху, ці дії потерпілого призвели до дорожньо-транспортної пригоди. Крім того, вважає цивільний позов потерпілого про стягнення матеріальних збитків не обґрунтованим належними доказами.
Згідно ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Суд першої інстанції перевіряв в судовому засіданні доводи обвинуваченого ОСОБА_9 , у тому числі і зазначені захисником в апеляційній скарзі, які свого підтвердження не знайшли.
Вони спростовуються матеріалами кримінального провадження та добутими по кримінальному провадженню доказами, а саме показаннями самого обвинуваченого ОСОБА_9 про механізм дорожньо-транспортної пригоди, показаннями потерпілого ОСОБА_7 , який не заперечував, що переходив дорогу у невстановленому місці, в той день перебував у стані алкогольного сп`яніння, наїзд стався на проїзній частині, механізму наїзду він не пам`ятає, оскільки не бачив автомобіля, що здійснив наїзд; протоколами слідчих дій та іншими письмовими доказами, дослідженими судом першої інстанції.
В ході апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_9 підтвердив, що в ході слідчого експерименту він у присутності двох понятих виклав обставини наїзду на пішохода, давав показання про механізм ДТП, робилися заміри, які зафіксовані в протоколі та на підставі яких експертом проведено судову автотехнічну експертизу. Не заперечував, що називав швидкість свого руху перед наїздом на пішохода 60 км/год.
Потерпілий ОСОБА_7 не визнав апеляційних вимог захисника обвинуваченого, підтвердив, що під час його лікування за його участю проводився слідчий експеримент, його вивозили на автомобілі на місце ДТП, за допомогою статиста він вказав темп свого руху в момент подолання ним проїзної частини проспекту Перемоги в день ДТП, відповідав на запитання слідчого та пояснив обставини, при яких на нього був здійснений наїзд.
Як вбачається з висновку № 863 від 25 квітня 2016 року судової автотехнічної експертизи, вихідні дані, які були застосовані судовим експертом при вирішенні поставлених питань, бралися із показань обвинуваченого ОСОБА_9 , які він надавав в тому числі і під час слідчого експерименту. Під час дослідження експерт прийшов до висновку, що у даній дорожній обстановці водію ОСОБА_9 керуючи автомобілем ЗАЗ 110557, номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по проспекту Перемоги в місті Маріуполі, у разі виникнення небезпеки для руху - виходу на проїзну частину пішохода у стані алкогольного сп`яніння, необхідно було діяти відповідно до вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України. З технічної точки зору, водій ОСОБА_9 , виконуючи п.12.3 Правил дорожнього руху України, мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода, у зв`язку з чим його дії перебували у причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди (а/п 92-95).
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає неспроможними доводи захисту про невірність вихідних даних, наданих для проведення судової автотехнічної експертизи.
Судом першої інстанції вірно зроблено висновок, про те, що ОСОБА_9 при виконанні вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України мав технічну можливість запобігти ДТП та уникнути наїзду на пішохода, тому його дії перебували у причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди.
Зазначений висновок судом зроблено як на підставі показань самого обвинуваченого, так і показань потерпілого, які є послідовними і узгоджуються як між собою, так і з висновками судово-медичної та автотехнічної експертиз та з іншими доказами у справі. Суд першої інстанції правильно проаналізував вказані докази в їх сукупності та дав їм належну оцінку у вироку.
У даній дорожньо-транспортній ситуації пішохід ОСОБА_7 порушив вимоги п. 4.14 «а» Правил дорожнього руху України, а саме вийшов на проїзну частину не упевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху, але його дії не перебували у причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди, тому не є підставою для сумніву у правильності оцінки фактичних обставин кримінального правопорушення та кваліфікації дій водія ОСОБА_9 , оскільки при вказаних обставинах, у разі виникнення небезпеки для руху - виходу на проїзну частину пішохода у стані алкогольного сп`яніння, при виконанні водієм ОСОБА_9 вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України, а саме зменшенні швидкості аж до зупинки транспортного засобу, він уникнув би наїзду на пішохода та запобіг би ДТП.
Враховуючи викладене, колегія суддів не приймає до уваги апеляційні доводи про відсутність вини обвинуваченого ОСОБА_9 у дорожньо-транспортній пригоді.
Стосовно апеляційних вимог захисника в частині не обґрунтованого стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого матеріальних збитків, то колегія суддів не може з ними погодитися.
Відповідно до вимог ст. 129, 374 КПК України та роз`яснень, викладених у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» № 5 від 29.06.1990 року, з наступними змінами, постановляючи обвинувальний вирок, суд, в залежності від доведеності підстав та розміру цивільного позову, задовольняє цивільний позов повністю чи частково або відмовляє в ньому.
У мотивувальній частині обвинувального вироку зазначаються підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду.
При цьому, приймаючи рішення з цього питання на грунті ретельно досліджених законних підстав та розміру заявленого цивільного позову, суд має керуватися відповідним матеріальним законом.
Суд першої інстанції, вирішуючи питання про доведеність підстав та розміру відшкодування за цивільним позовом потерпілого, виходив з доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_9 у заподіянні потерпілому тяжких тілесних ушкоджень в результаті ДТП, підстав для відшкодування заподіяної матеріальної шкоди, взявши до уваги, що потерпілий проходив лікування, переніс значну кількість операцій, придбав ліки, надав на підтвердження своїх вимог копії квитанцій і чеків понесених ним матеріальних витрат (а/п 32-52) та дійшов висновку про стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого ОСОБА_7 матеріальної шкоди в сумі 15 832 грн. 92 коп.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції у відповідності до вимог діючого законодавства задоволено цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної шкоди та стягнуто з обвинуваченого на його користь матеріальну шкоду в розмірі 15 832,92 грн., враховуючи, що в результаті ДТП потерпілий отримав тяжкі тілесні ушкодження, переніс 11 операцій, тривалий час лікувався, став інвалідом 2 групи (а/п 32).
Колегія суддів вважає неспроможними апеляційні доводи про неналежність наданих на підтвердження розміру матеріальної шкоди доказів, а саме копій чеків, оскільки в ході апеляційного розгляду було оглянуто оригінали чеків, наданих потерпілим, які відповідають копіям, доданим до позовної заяви.
Крім того, колегією суддів також враховується, що відповідно до чеків, всі ліки придбано в період лікування потерпілого та за призначенням лікаря, згідно довідок № 39 та №40 від 14.03.2017р., в матеріалах провадження наявні докази на підтвердження знаходження потерпілого на стаціонарному лікуванні (а/п 17-18, 33), що також вбачається з висновку судово-медичної експертизи № 101 від 17.03.2016 року (а/п 80-81), розмір стягнутої матеріальної шкоди є співмірним тяжкості тілесних ушкоджень, які отримав потерпілий під час дорожньо-транспортної пригоди.
Доводи захисту про відсутність у потерпілого при проведенні досудового розслідування претензій матеріального характеру до обвинуваченого, оскільки потерпілий себе вважав винним в дорожньо-транспортній пригоді, про що 05.12.2015 року написав розписку, не є підставою для відмови у позові, який потерпілим заявлено перед початком судового розгляду.
Таким чином, на переконання колегії суддів, висновки суду першої інстанції про порушення обвинуваченим ОСОБА_9 правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження знайшли своє повне підтвердження в судовому засіданні. Заявлений потерпілим цивільний позов вирішено у відповідності з вимогами матеріального закону.
Враховуючи наведене, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційних вимог захисника. Судом першої інстанції матеріальний закон застосований правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при постановленні вироку не встановлено, апеляційних підстав для зміни або скасування вироку колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу з доповненнями захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 залишити без задоволення.
Вирок Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 05.01.2017 року щодо ОСОБА_9 залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4