Справа № 635/3742/17
Провадження № 1-кс/635/827/2017

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 серпня 2017 року Харківський районний суд Харківської області у складі:
Слідчого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
за участю прокурора - ОСОБА_3 ,
підозрюваного - ОСОБА_4 ,
захисника - адвоката - ОСОБА_5 ,
В С Т А Н О В И В:
До Харківського районного суду Харківської області із клопотанням на зміну запобіжного заходу у вигляді утримання під вартою на особисте зобов`язання звернувся підозрюваний ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 187 КК України.
Під час судового розгляду справи підозрюваний і його захисник змінили свої вимоги і просили змінити міру запобіжного заходу на домашній арешт із застосуванням до ОСОБА_4 електронних засобів контролю.
При цьому підозрюваний ОСОБА_4 обґрунтовував своє клопотання тим, що:
1. Пред`явлена ОСОБА_4 підозра являється не обґрунтованою і ґрунтується на доказах, отриманих незаконним шляхом внаслідок істотного порушення прав та свобод людини гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України та здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
Так, під час досудового слідства до нього працівниками поліції застосовувались недозволені методи розслідування, а саме: побиття та погрози, тортури і застосування кайданів під час допиту з тим щоб він себе обмовив та надав необхідні їм показання, незаконне затримання і утримання на протязі дня в кайданах в автомобілі та у період з 16 год. 30 хв. до 23 год. 50 хв. у Харківському відділенні поліції без складання протоколу його затримання. В ніч з 07 на 08 липня 2017 р. його допитували з порушенням його права на захист без участі захисника, роз`яснили йому його права лише на наступний день після його затримання.
З цього приводу підозрюваний ОСОБА_4 і його захисник звернулися до слідчого судді Червонозаводського району м. Харкова із заявою про внесення до ЄРДР інформації про порушення відносно працівників поліції які катували ОСОБА_4 та порушували його право на захист кримінального провадження. Розгляд вказаної справи призначений в Червонозаводському районному суді м. Харкова на 02.09.2017 р.
Вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, відповідно до ст. 178 ч. 1 п. 1) КПК України, являється обставиною яка враховується при обранні запобіжного заходу.
Вказане, на думку підозрюваного ОСОБА_4 і його захисника, у розумінні ст. 201 ч. 5 КПК України, являється новими обставинами, які раніше, при обранні міри запобіжного заходу у вигляді утримання під вартою 09.07.2017 р. не розглядалися слідчим суддею.
В судовому засіданні він вказав що непричетний до вчинення інкрімінованого йому злочину.
2. Ризики передбачені ст. 177 КПК слідчим та прокурором на сьогодняшній день, після більш ніж місяця утримання ОСОБА_4 під вартою, не доведені перед судом та грунтуються на припущеннях, без урахування даних про особу, що він являється несудимим, має на утриманні вагітну цивільну дружину ОСОБА_6 , хвору малолітню дитину ОСОБА_7 з діагнозом залізодефіцитна анемія, яка потребує лікування і хвору матір ОСОБА_7 , яка пережила тяжку онкологічну операцію.
На припущеннях грунтуються ризики того що він може переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого чи свідків або інших учасників кримінального провадження; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення в якому він підозрюється. Прокурором не доведено що є докази наявності ризиків передбачених ст. 177 ч. 1 КПК України і його заяви про наявність вказаних ризиків мають лише загальний характер. Так, прокурор не вказав на кого із свідків і яким чином може вплинути ОСОБА_4 і не наддав суду відповідних доказів, як і не наддав доказів і щодо наявності інших перелічених ним ризиків передбачених ст. 177 ч. 1 КПК України.
ОСОБА_4 вважає, що має постійне місце проживання, роботу, родину, міцні соціальні зв`язки та обов`язок утримувати вагітну дружину, хворих малолітню дитину та матір, у нього не має ні бажання ні намірів переховуватися від органів досудового слідства. Тим паче він жодного разу не ухилявся від явки до слідчого, а одразу із порушенням вказаного кримінального провадження був затриманий, до цього не отримував жодної повістки і не вчинив жодного порушення покладених на нього законом чи слідчим обов`язків та зобов`язується з`являтися по всім викликам до слідчого і суду. Вказане являється гарантією виконання покладених на нього законом і судом процесуальних обов`язків і відсутність ризиків того що він вчинить дії передбачені ст. 177 ч. 1 КПК України. Окрім цього, відсутня наявність повідомлення про підозру у вчиненні ОСОБА_4 іншого кримінального правопорушення. Він має гарну репутацію за місцем свого мешкання в с. Бабаї і це не спростовано під час досудового слідства. Закордонного паспорту він не має що підтверджується відсутністю відповідної відмітки у його паспорті громадянина України і він не може покинути межі України. Суду не надано даних про наявність у ОСОБА_4 яких-небудь міжнародних контактів, які б дозволяли йому покинути Україну.
При цьому, обставини що враховуються при обранні запобіжного заходу передбачені ст. 178 ч. 1 КПК України, такі як про вагітність дружини підозрюваного ОСОБА_4 являються новими, так як відповідні дані нею отримані 11.07.2017 р., (відповідно до протокола УЗ-дослідження Мереф`янської центральної лікарні від 11.07.2017 р.), тобто після того як до нього 09.07.2017 р. було обрано міру запобіжного заходу у вигляді утримання під вартою. Медична документація відносно малолітньої дитини ОСОБА_7 та матері ОСОБА_7 , також, у розумінні ст. 201 ч. 5 КПК України, являється новими обставинами, які раніше, при обранні міри запобіжного заходу у вигляді утримання під вартою 09.07.2017 р. не розглядалися слідчим суддею.
3. Прокурором, відповідно до ст. 176 ч. 3 КПК України, не доведено в судовому засіданні що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставинивідносно ОСОБА_4 , є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.
Вказане, на думку підозрюваного ОСОБА_4 і його захисника, у розумінні ст. 201 ч. 5 КПК України, являється новими обставинами, які раніше, при обранні міри запобіжного заходу у вигляді утримання під вартою 09.07.2017 р. не розглядалися слідчим суддею.
В судовому засіданні прокурор заперечував проти задоволення клопотання підозрюваного ОСОБА_4 та посилався на те що, відповідно до ст. 201 ч. 5 КПК України: «Слідчий суддя, суд має право залишити без розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу, подане раніше тридцяти днів з дня постановлення попередньої ухвали про застосування, зміну або відмову у зміні запобіжного заходу, якщо у ньому не зазначені нові обставини, які не розглядалися слідчим суддею, судом», та вказав, що 09.07.2017 р. при обранні запобіжного заходу ОСОБА_4 у вигляді утримання під вартою стороною обвинувачення було доведено наявність обґрунтованої підозри та ризиків передбачених ст. 177 ч. 1 п.п. 1) -3), 5) КПК України і із спливом часу при розгляді клопотання підозрюваного відповідно до ст. 201 КПК України вказані обставини доказувати повторно не потрібно.
Суд, вислухавши сторони кримінального провадження та дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується клопотання підозрюваного ОСОБА_4 , об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для їх розгляду і вирішенню по суті приходить до наступного.
08.07.2017 р. ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.
08.07.2017 р. ОСОБА_4 був затриманий в порядку ст. 208 КПК України.
09.07.2017 р. відносно підозрюваного ОСОБА_4 судом було обрано запобіжний захід у вигляді утримання під вартою.
08.08.2017 р. до суду надійшло клопотання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 201 КПК України, про зміну запобіжного заходу у вигляді утримання під вартою на більш м`який запобіжний захід. При цьому підозрюваний ОСОБА_4 посилався на вищевказані нові обставини, які не розглядалися слідчим суддею під час обрання відносно нього запобіжного заходу 09.07.2017 р.
Вирішуючи вказане питання відповідно до вимог ст. 201 ч. 4 КПК України, суд вважає, що такими новими обставинами, які дійсно не розглядалися слідчим суддею 09.07.2017 р., являються дані про те, що підозрюваного ОСОБА_4 застосовували фізичне насильство та погрози, тортури і застосування кайданів під час допиту з тим щоб він себе обмовив, його незаконне затримання і утримання на протязі дня в кайданах в автомобілі та у період з 16 год. 30 хв. до 23 год. 50 хв. у Харківському відділенні поліції без складання протоколу його затримання, а також те, що його в ніч з 07 на 08 липня 2017 р. допитували з порушенням його права на захист без участі захисника, роз`яснили йому його права лише на наступний день після його затримання, тобто під час розслідування неодноразово порушувалось його права на захист. Новою обставиною являється те що з відповідною скаргою ОСОБА_4 звернувся до Червонозаводського районного суду м. Харкова і розгляд його справи призначений судом на 02.09.2017 р.
Також новими обставинами на які посилається підозрюваний ОСОБА_4 суд вважає протокол УЗ-дослідження Мереф`янської центральної лікарні від 11.07.2017 р. відносно його дружини ОСОБА_6 , а також хвороби його малолітнього сина ОСОБА_7 залізодефіцитною анемією, а також даних про те, що його матір ОСОБА_7 , пережила тяжку онкологічну операцію і потребує подальшого лікування, а також про те, що всі вказані особи являються утриманцями ОСОБА_4 .
Суд вважає, що при таких обставинах, відповідно до ст. 201 КПК України, зі спливом місячного строку утримання ОСОБА_4 під вартою, з урахуванням нових обставин розглянутих судом, прокурором повинно бути доказано, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ст. 176 ч. 1 КПК України, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.
Відповідно до положень ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 , раніше підтверджувалась зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколом огляду місця події, протоколом допиту потерпілого ОСОБА_8 , протоколом допиту свідка ОСОБА_9 , протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину - ОСОБА_4 під час якого був вилучений належний йому мобільний телефон з якого він дзвонив особі по імені «Ярослав» з приводу вчинення вказаного злочину.
Однак, з урахуванням звернення підозрюваного ОСОБА_4 і його захисника до слідчого судді Червонозаводського району м. Харкова із заявою про внесення до ЄРДР інформації про порушення відносно працівників поліції ОСОБА_4 про те що, під час досудового слідства до нього працівниками поліції застосовувались недозволені методи розслідування, а саме: побиття та погрози, тортури і застосування кайданів під час допиту з тим щоб він себе обмовив та надав необхідні їм показання, незаконне затримання і утримання на протязі дня в кайданах в автомобілі та у період з 16 год. 30 хв. до 23 год. 50 хв. у Харківському відділенні поліції без складання протоколу його затримання. В ніч з 07 на 08 липня 2017 р. його допитували з порушенням його права на захист без участі захисника, роз`яснили йому його права лише на наступний день після його затримання, суд вважає передчасним робити висновки з питань які зараз являються предметом розгляду Червонозаводського районного суду м. Харкова. До вирішення цього питання виникають сумніви у обгрунтованості підозри відносно ОСОБА_4 . Окрім цього, прокурором суду за місяць утримання ОСОБА_4 під вартою не надано більш вагомих доказів обгрунтованості його підозри, таких як визнання іншими двома учасниками вказаного злочину своєї вини у вчиненні інкримінованого їм злочину та вказівку в їх показанніх на те, що ОСОБА_4 вчинив цей злочин за попередньою змовою із ними. Суду також не надано перехресного допиту між ОСОБА_4 з одного боку та іншими підозрюваними з іншого боку, не надано доказів які б прямо вказували на ОСОБА_4 як на особу яка вчинила злочин передбачений ст. 187 ч. 3 КК України. В той же час надані суду докази підозрюваний ОСОБА_4 вже зараз оскаржує як докази добуті незаконним шляхом. Прокурор в судовому засіданні не довів що метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою.
Іншим розповсюдженим фактором, що призвів до порушення статті 3 Конвенції у цій справі та у справах, які Європейський суд з прав людини розглядав раніше, є небажання працівників прокуратури оперативно та швидко вживати всіх належних заходів для встановлення фактів та обставин за скаргами про жорстоке поводження та забезпечення відповідних доказів. Під час перевірок працівники прокуратури рідко не обмежувались поясненнями працівників міліції. Версії подій працівників міліції мали перевагу, та жодних зусиль для перевірки їх за допомогою інших заходів не докладалось.
Ця справа разом з подібними до неї попередніми справами проти України, в яких Європейський суд з прав людини констатував порушення статті 3 Конвенції в процесуальному аспекті, також свідчить, що, незважаючи на загальну законодавчу заборону катування та нелюдського та такого, що принижує гідність, поводження в Україні, на практиці представники державних органів, відповідальні за таке жорстоке поводження, зазвичай уникають покарання (див., зокрема, рішення у справі «Тесленко проти України» (Teslenko v. Ukraine), п. 116). Відсутність у цьому відношенні будь-яких цілеспрямованих зусиль з боку державних органів підт римує обстановку практично повної безкарності за такі дії.
Про системний характер цих проблем також свідчать доповіді та дослідження у сфері дотримання прав людини в Україні, заснованими на інформації, отриманій як від національних органів, так і від різних національних та міжнародних організацій.
Відповідно Європейський суд з прав людини констатує, що ситуація у цій справі повинна бути визнана такою, що є результатом проблем системного характеру на національному рівні, що з огляду на основоположні цінності демократичного суспільства, яких вони стосуються, вимагають швидкого запровадження всебічних та комплексних заходів.
Європейський суд з прав людини вважав за необхідне наголосити на тому, що Україна має терміново реформувати правову систему, щоб забезпечити викорінення практики катування осіб, які тримаються під вартою, та забезпечити проведення ефективного розслідування відповідно до статті 3 Конвенції у кожній конкретній справі, в якій заявляється небезпідставна скарга на жорстоке поводження, та ефективне виправлення на національному рівні будь-яких недоліків такого розслідування. При цьому державні органи України повинні належним чином врахувати це рішення, відповідні практику Європейського суду з прав людини та рекомендації, резолюції та рішення Комітету міністрів.
Відповідно до ст. 6 ч. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р. (ратифіковану законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 р.): «Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку».
Згідно із ст. 62 ч. 1 - ч. 3 Конституції України: «Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може грунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь».
Відповідно до ст. 17 ч. 1- ч. 5 КПК України: «Особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи. Поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою».
Згідно із ст. 2 КПК України: «Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура».
Однак, прокурор не надав суду доказів того, що з урахуванням нових обставин які були повідомлені підозрюваним ОСОБА_4 про вагітність його дружини та хвороби його малолітнього сина і матері буде обґрунтованим застосування до нього виняткового запобіжного заходу у вигляді утримання під вартою та що інтереси об`ективності проведення окремих слідчих дій зі спливом місячного терміну утримання ОСОБА_4 під вартою вимагають подальшого застосування до нього саме такого вигляду запобіжного заходу та це негативно не вплине на його утриманців і проходження вагітності жінкою, що в цьому випадку не можна застосувати інший, більш виважений в даній ситуації запобіжний захід, який би з одного боку забезпечував виконання підозрюваним ОСОБА_4 виконання процесуальних обов`язків, а також запобігав спробам виникнення ризиків передбачених ст. 177 ч. 1 КПК України, а з іншої сторони надавав можливість уникнути обґрунтування підозри ОСОБА_4 доказами добутими незаконним шляхом із застосуванням насильства та тортур, а також порушення його права на захист і уникнути негативного впливу обраної відносно нього міри запобіжного заходу на його утриманців.
При вирішенні вказаного клопотання слідчий суддя керується положеннями ст. 5 ч. 1, ст. 13 Загальної декларації прав людини та ст. 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р. (ратифіковану законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 р.): «Кожен має право на свободу та на вільне пересування», що також передбачено ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст. 33 Конституції України.
Відповідно до п. 54 рішення Європейського суду з прав людини від 23.10.2012 р. у справі «Зенцов і інші проти Російської Федерації:» «До визнання винним обвинувачений повинен вважатися невинним, і мета даного положення, по суті, вимагає попереднього звільнення, якщо тривале утримання під вартою більш не являється обґрунтованим. Особа, обвинувачувана у вчиненні злочину, має бути завжди звільнена до суду, за винятком випадків, коли Держава може довести, що існують «істотні і достатні» причини для обґрунтування безперервного утримання під вартою.»
Відповідно до пункту 88 рішення Європейського суду з прав людини від 05.02.2013 р. у справі «Мхітарян проти Російської Федерації»: «На національній владі лежить обов`язок встановити існування конкретних фактів, які можуть стати підставою для продовження строку тримання під вартою. Перекладання на затриману особу тягаря доведення цих аргументів рівносильно скасування правила статті 5 Конвенції, яка оголошує взяття під варту винятком з права на свободу, яке допустимо тільки в суворо визначених обставинах. Національні судові органи повинні розглядати всі факти, які свідчать за і проти наявності явного вимоги суспільного інтересу, що виправдовує, з належним урахуванням принципу презумпції невинуватості, відступ від принципу поваги свободи особистості, і викладати їх в своїх рішеннях про відмову в задоволенні клопотань про звільнення осіб з- під варти.»
Відповідно до пункту 90 рішення Європейського суду з прав людини від 13.11.2012 р. у справі Королева проти Російської Федерації: «Існування обґрунтованої підозри про те, що затримана особа вчинила злочин, є умовою sine qua [non] ("Умова, без якого немає," тобто умова, без якого неможливо щось, необхідна умова) для визнання законності продовження терміну утримання під вартою, але, з часом цього стає мало, і Суд повинен в цьому випадку встановити, чи існували інші підстави для позбавлення волі.»
Слідчий суддя вважає, що з урахуванням нових обставин викладених ОСОБА_4 у своєму клопотанні, інших підстав для позбавлення його волі не вбачається, а у задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_3 про залишення клопотання підозрюваного ОСОБА_4 без розгляду на підставі ст. 201 ч. 5 КПК України у зв`язку із наявністю нових обставин повинно бути відмовлено.
ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні одного епізоду злочинної діяльності, раніше не судимий, має на утриманні вагітну дружину та малолітнього сина і матір, якім необхідна його турбота.
Відповідно до ст. 3 Конституції України: «Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави».
Слідчий суддя вважає, що 09.07.2017 р. при обранні підозрюваному ОСОБА_4 була досягнута рівноваги між загальними інтересами суспільства та правами обвинувачених передбаченими ст. 5 ч. 1 Конвенції та ст. 2 Протоколу № 4 Конвенції, а також вважає, що втручання в його особисту свободу на той період часу було обґрунтованим, але, зі спливом часу, та виникненням нових обставин, на які посилався підозрюваний ОСОБА_4 та його захисник відповідно до ст. 201 КПК України, зміна запобіжного заходу на домашній арешт із застосуванням до нього електронного засобу контролю буде адекватним і ефективним, а також пропорційним законній переслідуваній меті та забезпечить запобігання ризиків передбачених ст. 177 ч. 1 КПК України.
Вказані обмеження передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах громадської безпеки і підтримання публічного порядку, а також будуть достатніми запобіганню вчинення підозрюваним ОСОБА_4 інших злочинів.
Таким чином, з урахуванням викладеного, при зміні слідчим суддею вказаної міри запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_4 буде досягнута рівновага між загальними інтересами суспільства та правами обвинуваченого передбаченими ст. 5 ч. 1 п. b), п. с) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р. (ратифікованої законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 р.) та ст. 2 ч. 3 Протоколу № 4 цієї Конвенції, і, втручання в особисту свободу підозрюваного ОСОБА_4 буде являтися пропорційним законній переслідуваній меті.
Приймаючи до уваги викладене, керуючись ст. ст. 176-178, 181, 183, 194-197, 201, 202, 206, 372, 395 КПК України, слідчий суддя,-
У Х В А Л И В:
У задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_3 про залишення клопотання підозрюваного ОСОБА_4 без розгляду на підставі ст. 201 ч. 5 КПК України відмовити.
Клопотання підозрюваного ОСОБА_4 задовольнити.
Змінити підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Харкова, українцю, громадянину України, з середньою освітою, зареєстрованого та фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимому міру запобіжного заходу з утримання під вартою на домашній арешт з застосуванням засобів електронного контролю за адресою: АДРЕСА_1 строком на 60 діб, тобто до 08.10.2017 р. з 21 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв. наступного дня, та зобов`язати підозрюваного ОСОБА_4 :
- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора та Харківського районного суду Харківської області;
-не відлучатися від населеного пункту в якому він проживає без дозволу суду;
-повідомляти суд про зміну свого місця проживання, роботи;
-носити електронний засіб контролю;
-не залишати територію України без дозволу суду.
Негайно звільнити ОСОБА_4 із-під варти із зали суду,
Зобов`язати начальника Головного управління національної поліції України в Харківській області виконати ухвалу в частині забезпечення підозрюваного ОСОБА_4 та керівника Харківської місцевої прокуратури № 6 ОСОБА_10 засобами електронного контролю.
Нагляд за ефективним виконанням обраного судом запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із застосуванням засобів електронного контролю відносно підозрюваного ОСОБА_4 доручити та керівнику Харківської місцевої прокуратури № 6 ОСОБА_10 та прокурору ОСОБА_3 .
Копію ухвали негайно вручити прокурору ОСОБА_3 та начальнику Головного управління національної поліції України в Харківській області, начальнику Харківської установи виконання покарань Державної пенітенціарної служби України в Харківській області № 27 для виконання, а іншим учасникам судового провадження - для відома.
Встановити строк дії ухвали суду 60 днів, а саме до 08.10.2017 р.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Харківської області протягом п`яти днів з дня її проголошення, а ОСОБА_4 в той же строк, але з моменту вручення йому ухвали суду.
Слідчий суддя ОСОБА_1
Копію ухвали отримали:
«____»_____________ 2017р.____ год.____хв._____________________________
«____»_____________ 2017р.____ год.____хв._____________________________