Номер провадження: 11-сс/785/152/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30.01.2017 року м. Одеса

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Одеської області ОСОБА_2 , перевіривши на відповідність вимогам ст.ст. 392, 396 КПК України апеляційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 20.01.2017 року по кримінальному провадженню №0004626 від 02.06.2014 року,-

встановив:
Оскаржуваною ухвалою слідчого судді в рамках кримінального провадження №0004626 від 02.06.2014 рокуз правовою кваліфікацією за ч.3 ст.190 КК України скаргу потерпілих ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на бездіяльність прокурора Одеської області при розгляді їх скарги від 11.10.2016 року та зобов`язання прокурора виконати вимоги ст.ст.110, 308 КПК України при розгляді їх скарги від 11.10.2016 року у зазначеному кримінальному провадженні задоволено частково. Визнано бездіяльність прокурора при розгляді скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 11.10.2016 року, а в решті вимог залишено без задоволення.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати ухвалу та постановити нову, якою скасувати постанову прокурора Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_5 від 01.11.2016 року про визначення територіальної підслідності кримінального провадження №0004626 від 02.06.2014 року, також зобов`язати прокурора Одеської області ОСОБА_6 виконати вимоги ст.308 КПК України за їх скаргою від. 11.10.2016 року.
Перевіривши зміст та доводи апеляційної скарги, вважаю, що у відкритті провадження за апеляційною скаргоюслід відмовити, виходячи з наступного.
Порядок та перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку чітко визначено та регламентовано Главою 31 Кримінального процесуального кодексу України.
Відповідно до ч. 3 ст. 392 КПК України, у визначених цим Кодексом випадках, в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді.

Статтею 309 КПК України визначений вичерпний перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку на стадії досудового розслідування. Скарги на інші ухвали слідчого судді оскарженню не підлягають і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

При цьому суддя-доповідач враховує наступні вимоги діючого національного законодавства.

Права та свободи людини і громадянина, у відповідності до ст. 55 Конституції України, захищаються судом, при цьому кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади та місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з положеннями ст. 24 КПК України, які узгоджуються з приписами ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК України.

Разом з цим, специфіка кримінальної процесуальної діяльності визначає особливу процедуру оскарження дій (бездіяльності) і рішень осіб, які її здійснюють, водночас право на оскарження у кримінальному процесі забезпечується встановленням у нормах КПК порядку і строків принесення (у деяких випадках і розгляду) скарг на дії (бездіяльність) і рішення суду, слідчого судді, прокурора, слідчого.

Тому главою 26 КПК України і передбачений інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності на стадії досудового розслідування, який служить вихідною гарантією захисту прав учасників кримінального провадження і є однією із засад кримінального провадження.

Відповідно до вимог ст.309 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами задоволення клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання не може бути оскаржена в апеляційному порядку.
Суддя-доповідач враховує, що саме за допомогою чіткого визначення в Кримінальному процесуальному законі України порядку і переліку тих ухвал слідчого судді, які підлягають апеляційному оскарженню, знаходить свою реалізацію конституційний припис закріплений в п.8 ч.3 ст.129 Конституції України - забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках, на касаційне оскарження судового рішення. Тобто, з дослівного змісту зазначеної норми Основного Закону можна зробити висновок, що Законом встановлена можливість апеляційного оскарження всіх рішень суду першої інстанції, але тих, які ухвалені за результатами судового розгляду справи (судового провадження). При цьому суддя-доповідач враховує, що на теперішній час офіційного тлумачення, в тому числі Рішення Конституційного суду України, терміну «забезпечення права на апеляційний перегляд справи», в контексті положень п.8 ч.3 ст.129 Конституції України, не існує.
Відповідно до положень ст. 7 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом. Доступність правосуддя для кожної особи забезпечується відповідно до Конституції України та в порядку, встановленому законами України.
Таким чином, з системного аналізу наведених норм Основного Закону та кримінального процесуального закону можна зробити висновок, що у відповідності до положень п.8 ч.3 ст.129 Конституції України існує обмеження права на апеляційне оскарження судових рішень, яке встановлене ст.55 Конституції України та ст.24 КПК України.

Аналогічна правова позиція висловлена Конституційним Судом України у пп.3.3 п.3 мотивувальної частини рішення від 11.03.2011 року у справі №2-рп/2011, а саме Суд зазначив, що «Верховна Рада України в законах України визначає судочинство та судоустрій і підсудність справ як їх елемент, а також може встановлювати випадки, в яких не допускається апеляційне, касаційне оскарження рішення суду (п. 14 ч. 1 ст. 92, п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України).

З огляду на те, що в апеляційній скарзі захисника ініційоване питання щодо оскарження рішення слідчого судді, ухваленого під час досудового розслідування, що з урахуванням положень ст.ст. 3, 24, 309, ч.3 ст.392 КПК України, не є тотожнім апеляційному перегляду справи, який гарантований положеннями п.8 ч.3 ст.129 Конституції України, слід вважати, що таке оскарження не відповідає положенням ст. 55 Конституції України та ст.24 КПК України, відповідно до яких кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішеньсуду, слідчого суддів порядку, передбаченому КПК України.

Крім того, суддя-доповідач, вирішуючи питання щодо можливості апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали слідчого судді, враховує правові позиції Європейського суду з прав людини стосовно доступу до правосуддя.

Так, у низці рішень Європейського суду з прав людини, юрисдикцію якого в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визнано Україною, закріплено, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою, якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Осман проти Сполученого Королівства» (1998р.) зазначено, що обмеження не буде сумісним з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), «якщо воно не має правомірної мети і якщо відсутнє пропорційне співвідношення між вжитими засобами та поставленою метою».

У рішенні у справі «Скорик проти України» (2008р.) Європейський суд з прав людини нагадав, що «відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо в національному правовому порядку існує процедура апеляції, держава має гарантувати, що особи, які знаходяться під її юрисдикцією, мають право у апеляційних судах на основні гарантії, передбачені ст. 6 Конвенції.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги, права особи в інтересах якої подано апеляційну скаргу, закріплені у ст. 6 Конвенції, не порушені.

За аналізом правових позицій Конституційного Суду України, Верховного Суду України та Європейського суду з прав людини, які були сформовані під час розгляду й вирішення справ і втілились у судових рішеннях, можливо дійти ґрунтовного висновку, що їх правові позиції повністю збігаються, взаємодоповнюються та взаємооб`єднуються щодо забезпечення гарантування загальних принципів права особи на судовий захист, у тому числі забезпечення апеляційного оскарження рішень суду, за визначеною Конституцією України та Кримінальним процесуальним Кодексом України процедурою.

Приймаючи до уваги наведене, керуючись ч.1 ст.5 КПК України, яка визначає, що апеляційний суд зобов`язаний прийняти рішення згідно з положеннями КПК України, чинними на момент прийняття такого рішення та, виходячи зі змісту ст.309 КПК України, яка містить вичерпний перелік судових рішень, які відповідно до діючого КПК України, можуть бути оскаржені в апеляційному порядку під час досудового розслідування, виконуючи вимоги ч.4 ст.399 КПК України, суддя-доповідач приходить до висновку, що оскаржувана ухвала слідчого судді не може бути предметом перегляду апеляційним судом, а тому у відкритті провадження за апеляційною скаргою адвоката слід відмовити, повернувши апеляційну скаргу особі, яка її подала.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 5, 24, 309, 392, 399 КПК України, -
ухвалив:
Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою потерпілих ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 20.01.2017 року по кримінальному провадженню №0004626 від 02.06.2014 року, якою визнано бездіяльність прокурора Одеської області при розгляді скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 11.10.2016 року.

Копію ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження невідкладно надіслати особі, яка подала апеляційну скаргу.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її прийняття.

Суддя апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_2