АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
з участю прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження №0004523 відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Подільського районного суду м. Києва від 01 лютого 2017 року

в с т а н о в и л а:

Вироком Подільського районного суду м. Києва від 01 лютого 2017 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та йому призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів та витрат, пов`язаних із залученням експерта.

Суд визнав доведеним, що ОСОБА_7 приблизно о 09 год. 14.07.2016 року, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходився біля будинку №16/13 по вул. Межова в м. Києві, де помітив раніше знайомих йому _________________________________________________________________

Справа №11-кп/796/1056/2017 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_8
Категорія: ч. 1 ст. 121 КК України Доповідач ОСОБА_1
ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , з якими почав розмову та сумісне вживання алкогольних напоїв, під час чого у ОСОБА_7 на ґрунті раптово виниклої особистої неприязні виник намір на спричинення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень.
Реалізуючи свій злочинний намір, знаходячись біля будинку АДРЕСА_2 , приблизно о 09 год. 26 хв., ОСОБА_7 , діючи умисно, на ґрунті раптово виниклої особистої неприязні, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, взяв у руку ніж, який мав при собі, підійшов до потерпілого ОСОБА_9 , який також перебував в стані алкогольного сп`яніння, та умисно завдав останньому удар ножем в область черева. Після чого ОСОБА_7 з місця вчинення злочину зник.
В результаті умисних дій ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_9 спричинено колото-різане поранення передньої черевної стінки - рана в ділянці правого підребер`я по середньо-ключичній лінії, від якої направлений рановий канал, що йде рівно по відношенню до рани, за ходом ушкоджує шкіру, підшкірно-жирову клітковину, товщу м`язів живота, проникає в черевну порожнину з розвитком гемоперитонеуму та наскрізь ушкоджує край правої долі печінки.
Відповідно висновку експерта №1423/е від 05.08.2016 року, характер та морфологічні властивості виявленого тілесного ушкодження, відомі часові дані та обставини події дозволяють стверджувати про те, що вони могли утворитися від однократної дії гострого предмету, якому притаманні колюче-ріжучі властивості, не виключається, внаслідок дії клинка ножа, за строком спричинення може відповідати терміну 14.07.2016 до 09 години 26 хвилин.
Виявлене тілесне ушкодження відноситься до тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 , вважаючи вирок суду незаконним та необґрунтованим, просить його змінити в бік пом`якшення, та врахувавши всі обставини, що пом`якшують вину ОСОБА_7 , застосувати ст. 69 КК України.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання не враховано такі пом`якшуючі обставини, як визнання ним своєї вини у повному обсязі, щире каяття, принесення вибачень потерпілому, що він раніше не судимий, має постійне місце роботи та проживання, за яким характеризується позитивно, а також не враховано і стан здоров`я обвинуваченого, який знаходиться під наглядом лікарів з діагнозом: ВІЛ-інфекція 1V кл. Ст.ЗЗТБ у вигляді фібріозу та щільних вогнищ, в/частки правої легені, хронічний гепатит (токсичний+НСУ), та потребує кваліфікованої медичної допомоги, що в умовах позбавлення волі є неможливим.
Крім того, судом не було враховано і те, що потерпілий ОСОБА_9 ніяких претензій до обвинувачуваного не має та просив його покарати без позбавлення волі.

При цьому, судом безпідставно врахована обставина,яка обтяжує вину ОСОБА_7 - стан алкогольного спяніння, оскільки стан алкогольного спяніння ОСОБА_7 належним чином не підтверджено, а було встановлено судом згідно показів свідка ОСОБА_11 та потерпілого ОСОБА_9 , які також знаходилися в стані алкогольного спяніння і обєктивно не могли встановити в якому стані знаходився ОСОБА_7 , при тому, що обвинувачений стан спяніння заперечує, а будь-які інші докази, які б підтверджували стан його спяніння відсутні.
Таким чином, на думку апелянта, судом при призначенні покарання ОСОБА_7 безпідставно не застосовано ст. 69 КК України та призначено покарання, яке не відповідає його особі та є несправедливим через його суворість.

Інші учасники судового провадження даний вирок не оскаржують.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку доводів апеляційної скарги, а також заперечення прокурора проти її задоволення, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 в умисному заподіянні тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, є обгрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджені дослідженими в судовому засіданні та наведеними у вироку доказами в їх сукупності, які оцінені судом відповідно до положень ст. 94 КПК України, і в цій частині стороною захисту вирок суду не оспорюється.

За встановлених судом фактичних обставин, кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 121 КК України є правильною і також в апеляційній скарзі не заперечується.

Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який є тяжким, а також дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, але в силу ст. 55 КК України (1960 року), хоча судом і правильно встановлено цю обставину, але помилково вказано про погашення попередніх судимостей ОСОБА_7 , виходячи з положень ст. 89 КК України, а також враховано судом і те, що ОСОБА_7 позитивно характеризується за місцем роботи та проживання, не перебуває на обліку у відповідних лікарів-спеціалістів та наявність у нього ряду тяжких хвороб.

При цьому, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 обґрунтовано визнав та врахував обставиною, що його обтяжує - вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, з чим погоджується і колегія суддів, вважаючи доводи захисника в цій частині безпідставними.

Так, на перебування ОСОБА_7 під час вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння вказав під час допиту в суді свідок ОСОБА_10 , пояснивши про спільне вживання горілки ним разом з потерпілим ОСОБА_9 та обвинуваченим ОСОБА_7 , під час якого ОСОБА_7 і наніс удар ножем ОСОБА_9 в область черева.

Також під час розгляду справи в суді першої інстанції, після зміни прокурором обвинувачення, і сам ОСОБА_7 підтвердив сумісне вживання ним спільно з потерпілим та свідком ОСОБА_10 спиртного.

Між тим, захисник ОСОБА_6 , вказуючи в апеляційній скарзі на підтвердження перебування ОСОБА_7 під час вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння лише потерпілим та свідком ОСОБА_10 , мотивів, з яких суд має не приймати до уваги такі ж показання ОСОБА_7 не наводить. До того ж та обставина, що і потерпілий, і свідок ОСОБА_10 перебували в стані алкогольного сп`яніння, як на тому наголошує захисник, жодним чином не вказує на неправдивість їх показань, як в частині спільного вживання з ОСОБА_7 спиртних напоїв, так і щодо інших встановлених судом обставин вчинення ним злочину відносно потерпілого ОСОБА_9 .
Отже, на переконання колегії суддів, зазначену обставину, суд першої інстанції обґрунтовано визнав такою, що обтяжує покарання ОСОБА_7 , а у апеляційній скарзі захисника переконливі доводи на спростування висновків суду в цій частині відсутні.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про неврахування судом такої пом`якшуючої покарання ОСОБА_7 обставини, як його щире каяття, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими, оскільки з урахуванням непослідовної позиції ОСОБА_7 в суді першої інстанції щодо його відношення до інкримінованого злочину та обставин його вчинення, суд визнав позицію ОСОБА_7 нещирою та не знайшов підстав для визнання наявності такої пом`якшуючої обставини, як щире каяття, з чим погоджується і колегія суддів, виходячи з такої ж позиції ОСОБА_7 щодо його відношення до інкримінованого злочину і в суді апеляційної інстанції, та яка не свідчить про критичну оцінку ним своєї поведінки, визнання своєї провини і готовність нести покарання.

З урахуванням наведених вище обставин, колегія суддів вважає, що, на противагу твердженням захисника в апеляційній скарзі, суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання дотримався вимог ст. 65 КК України, і, врахувавши при цьому і всі ті обставини, на які посилається апелянт, прийшов до правильного висновку про необхідність призначити ОСОБА_7 покарання саме у виді позбавлення волі, так як його виправлення, перевиховання та попередження вчинення ним нових злочинів неможливе без ізоляції від суспільства, та обґрунтовано призначив йому таке покарання у мінімальних межах, передбачених санкцією ч. 1 ст. 121 КК України, з урахуванням в т.ч. і віку, і стану здоров`я обвинуваченого, який має ряд тяжких, невиліковних хвороб.

При цьому, колегія суддів звертає увагу й на те, що для призначення більш мякого покарання, ніж передбачено законом, згідно з ст. 69 КК України, необхідна наявність двох підстав:1) наявність декількох обставин, що помякшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину; 2) наявність обставин, що певним чином позитивно характеризують підсудного.

Між тим, обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 , ні судом першої інстанції, ні апеляційним судом не встановлено, а зазначені захисником дані про особу обвинуваченого, як то, що він раніше не судимий, має постійне місце роботи та проживання, за яким характеризується позитивно, та має незадовільний стан здоров`я, не лише були враховані судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання у мінімальному розмірі, але й не є тими обставинами, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, та які б давали підстави для призначення йому покарання у виді позбавлення волі в меншому розмірі, ніж призначив суд першої інстанції.

За викладеним вище, колегія суддів, визнаючи вирок суду законним та обґрунтованим, а покарання необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення нових злочинів, вважає за необхідне залишити вирок суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Подільського районного суду м. Києва від 01 лютого 2017 року відносно ОСОБА_7 без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим - в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Судді:

______________________ _____________________ _____________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3