Справа № 131/1498/16-к
Провадження №11-кп/772/707/2017
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Доповідач : ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 квітня 2017 року м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:
Головуючого : ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

зі секретарем: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на вирок Іллінецького районного суду Вінницької області від 16.02.2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000221 від 23.06.2016 року по обвинуваченню
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Голики Іллінецького району Вінницької області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, освіта неповна вища, неодруженого, приватного підприємця, раніше судимого:
-04 грудня 2015 року Іллінецьким районним судом Вінницької області за ч. 1 ст. 125 КК України до штрафу в розмірі 680 грн.,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.162 КК України,-
за участю сторін кримінального провадження

прокурора : ОСОБА_8

В с т а н о в и в :
Прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу , просив вирок Іллінецького районного суду Вінницької області від 16.02.2017 року змінити в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

У резолютивній частині вироку покладені на ОСОБА_7 обов`язки, передбачені ст.76 КК України , викласти в редакції Закону України від 07.09.2016 року , а саме : на підставі п.п. 1,2 ч.1 ст.76 КК України ( в редакції Закону від 07.09.2016 року) зобов`язати ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Виключити з резолютивної частини вироку вказівку про застосування щодо ОСОБА_7 положень п.2 ч.2 ст.76 КК України щодо невиїзду за межі України на постійне місце проживання без дозволу уповноваженого органу питань пробації та п.4 ч.2 ст. 76 КК України щодо виконання заходів, передбачених пробаційною програмою.

В решті вирок залишити без змін.

Вироком Іллінецького районного суду Вінницької області від 16.02.2017 року ОСОБА_7 визнано винним та призначено покарання за ч.1 ст.162 КК України 2 роки обмеження волі.
Відповідно до ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з іспитовим строком тривалістю 2 роки.
На підставі ст. 76 КК України покладено на засудженого ОСОБА_7 такі обов`язки :
- не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
- виконувати заходи, передбачені пробаційною программою.
У відповідності до ст. 71, 72 КК України вирок Іллінецького районного суду Вінницької області від 04.12.2015 року виконувати самостійно.
Як убачається з вироку ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за вчинення наступного.

23 червня 2016 року близько 00 год. 30 хвилин ОСОБА_7 , маючи умисел на незаконне проникнення до житла, а саме житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_3 , що належить на праві приватної власності громадянці ОСОБА_9 , прийшов до вищевказаного будинку.
Усвідомлюючи протиправність своїх дій, і бажаючи їх вчинити, без згоди громадянки ОСОБА_9 , яка в цей час перебувала у вказаному будинку шляхом злому вхідних дверей, проник до приміщення будинку та перебував всередині нього протягом декількох годин без дозволу на те останньої, тим самим порушив особисті права власника вказаного будинку, передбачені ст. 30 Конституції України, а саме право на недоторканність житла особи.
У зв`язку з протиправними діями ОСОБА_7 власниця житла ОСОБА_9 була змушена викликати працівників поліції, після приїзду яких ОСОБА_7 залишив житлове приміщення.
Неоспорюючи кваліфікацію дій ОСОБА_7 та доведеність його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.122 КК України, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 вважає, що вирок Іллінецького районного суду Вінницької області від 16.02.2017 року підлягає зміні через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, оскільки при визначені ОСОБА_7 покарання, суд всупереч Закону України « Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення виконання кримінальних покарань та реалізації прав засуджених», невірно застосував ст.76 КК України, так як ОСОБА_7 засуджено за кримінальне правопорушення, яке він вчинив 23.06.2016 року, тобто до дня набрання Законом України від 07.09.2016 року № 1492 VIII чинності, тому суд, мав покласти обов`язки, передбачені п.1,2 ч.1 ст.76 КК України в редакції Закону України від 07.09.2016 року без застосування обмежень щодо за виїзду за межі України, які погіршують становище обвинуваченого та застосування пробаційних програм, які набирають чинності з 01.01.2018 року.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_8 , який просив задоволити апеляційну скаргу, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 162 КК України у апеляційній скарзі не оспорюється.

Судом першої інстанції провадження розглянуто відповідно до вимог ст.349 КПК України.

Однак, при цьому наявні підстави для зміни вироку.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою зміну судового рішення є застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Суд при ухваленні вироку та звільненні обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком зобов`язаний був безальтернативно покласти на особу обов`язки, передбачені п.п. 1,2 ч.1 ст. 76 КК України ( в редакції Закону від 07.09.2016 року), тим паче, що такі обов`язки фактично були передбачені п.п. 3,4 ст. 76 КК України ( в редакції Закону від 14.04.2009 р.), тільки із зобов`язанням особи з`являтися та повідомляти не органи пробації, а кримінально виконавчу інспекцію.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.
Закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.
На підставі п.2 ч.2 ст.76 КК України (в редакції Закону України від 07.09.2016 року) визначено, що суд може зобов`язати засудженого не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, а п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України (в редакції Закону України від 14.04.2009 року ) визначалось, що суд може зобов`язати засудженого не виїжджати за межі України лише на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції.
З аналізу зазначених вище норм слідує, що закон України про кримінальну відповідальність, а саме нова редакція ст. 76 КК України від 07.09.2016 року, в частині заборони виїзду за межі України взагалі, а не тільки на постійне місце проживання, погіршує становище обвинуваченого ОСОБА_7 .
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження вироком Іллінецького районного суду Вінницької області від 16.02.2017 року року ОСОБА_7 засуджено за кримінальне правопорушення, яке він вчинив, 23.06.2016 року , тобто до набрання Законом України від 07.09.2016 № 1492-VIII чинності.
Суд першої інстанції, покладаючи обов`язок, передбачений п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України (в редакції Закону України від 07.09.2016 року ), а саме обов`язок не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, не врахував, що ОСОБА_7 вчинив злочин до набрання чинності Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення виконання кримінальних покарань та реалізації прав засуджених" , внаслідок чого погіршив становище обвинуваченого ОСОБА_7 .
Крім того, судом першої інстанції покладено на ОСОБА_7 обов`язок згідно п.4 ч.2 ст. 76 КК України , тобто виконання заходів, передбачених пробаційною програмою, хоча зазначений закон набирає чинності з 01.01.2018 року.
Таким чином, наявні підстави для виключення з резолютивної частини вироку вказівок про застосування п.2 ч.2 ст. 76 КК України та п.4 ч.2 ст.76 КК України .

Відповідно п.4 ч.1 ст.409 КПК України підставою для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Керуючись ст.ст. 404,405, 407, 409, 413, 419 КПК України, суд апеляційної інстанції , -
П о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу прокурора задоволити.
Вирок Іллінецького районного суду Вінницької області від 16.02.2017 року змінити в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

У резолютивній частині вироку покладені на ОСОБА_7 обов`язки, передбачені ст.76 КК України , викласти в редакції Закону України від 07.09.2016 року, а саме : на підставі п.п. 1,2 ч.1 ст.76 КК України ( в редакції Закону від 07.09.2016 року) зобов`язати ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Виключити з резолютивної частини вироку вказівку про застосування щодо ОСОБА_7 положень п.2 ч.2 ст.76 КК України щодо невиїзду за межі України на постійне місце проживання без дозволу уповноваженого органу з питань пробації та п.4 ч.2 ст. 76 КК України щодо виконання заходів, передбачених пробаційною програмою.

В решті вирок залишити без змін.

Судове рішення може бути оскаржено в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Відповідно ч.4 ст.532 КПК України судове рішення апеляційної інстанції, набирає законної сили з моменту проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Згідно з оригіналом:

Суддя: