АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/790/226/17 Головуючий І-ої інстанції
Категорія: ч.2 ст.186, ч.2 ст.187 КК України Доповідач: ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
7 березня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

при секретарі ОСОБА_6 ,

за участю: прокурора ОСОБА_7 ,

потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

захисників адвокатів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

обвинувачених ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ,

законних представників неповнолітніх обвинувачених ОСОБА_18 , ОСОБА_19
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , захисників адвокатів ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 на вирок Дзержинського районного суду м.Харкова від 22 лютого 2016 року,-
В С Т А Н О В И Л А :
Зазначеним вироком
ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Радужне Володимирської області, РФ, громадянин України, українець, з середньо - спеціальною освітою, не одружений, раніше не судимий, військовозобов`язаний, не працюючий, який зареєстрований та мешкає за адресою : АДРЕСА_1 , -

визнаний винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст.187 КК України та йому призначено покарання:
- за ч.2 ст.186 КК України 4 роки позбавлення волі;
- за ч.2 ст.187 КК України 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного майна.
У відповідності до ст. 70 КК України, за сукупністю скоєних злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_14 призначено покарання 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного майна, з відбуттям покарання у кримінально виконавчій установі закритого типу.
Строк відбуття покарання ОСОБА_14 постановлено рахувати з 23 липня 2015 року.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано ОСОБА_14 строк його попереднього ув`язнення в період з 23 липня 2015 року по 22 лютого 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м.Харкова, громадянин України, українець, з середньою освітою, не одружений, військовозобов`язаний, не працюючий, який зареєстрований та мешкає за адресою : АДРЕСА_2 , раніше судимий 11.03.2014 року вироком Дзержинського райсуду м. Харкова за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, з застосуванням ст.ст. 75, 76, 104 КК України, із звільненням від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки та покладенням відповідних обов`язків, -
визнаний винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст.187 КК України та йому призначено покарання:
- за ч.2 ст.186 КК України 4 роки позбавлення волі;
- за ч.2 ст.187 КК України 7 років позбавлення волі без конфіскації належного майна.
У відповідності до ст.70 КК України, за сукупністю скоєних злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_15 призначено покарання 7 років позбавлення волі без конфіскації належного майна.
У відповідності до ст.ст.71, 103 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання ОСОБА_15 частково приєднано невідбуту ним частину покарання за попереднім вироком Дзержинського райсуду м. Харкова від 11.03.2014 року у виді 1 року позбавлення волі, та остаточно ОСОБА_15 призначено покарання 8 років позбавлення волі без конфіскації належного майна, з відбуттям покарання у спеціальній виховній установі.
Строк відбуття покарання ОСОБА_15 постановлено рахувати з 23 липня 2015 року.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано ОСОБА_15 строк його попереднього ув`язнення в період з 23 липня 2015 року по 22 лютого 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець м.Харкова, громадянин України, українець, з середньою освітою, не одружений, військовозобов`язаний, учень Харківського професійного ліцею будівництва, працюючий стажистом оцінщиком ПІК «ААЗ ТРЕЙДИНГ Ко», раніше не судимий, зареєстрований за адресою : АДРЕСА_3 , мешкає за адресою : АДРЕСА_4 . -
визнаний винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст.187 КК України та йому призначено покарання:
- за ч.2 ст.186 КК України 4 роки позбавлення волі;
- за ч.2 ст.187 КК України 7 років позбавлення волі без конфіскації належного майна.
У відповідності до ст. 70 КК України, за сукупністю скоєних злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_16 призначено покарання 7 років позбавлення волі без конфіскації належного майна, з відбуттям покарання у спеціальній виховній установі.
ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженець м.Харкова, громадянин України, українець, з середньою освітою, не одружений, військовозобов`язаний, не працюючий, раніше не судимий, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_5 , -
визнаний винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст.187 КК України та йому призначено покарання:
- за ч.2 ст.186 КК України 4 роки позбавлення волі;
- за ч.2 ст.187 КК України 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного майна.
У відповідності до ст. 70 КК України, за сукупністю скоєних злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_17 призначено покарання 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного майна, з відбуттям покарання у кримінально виконавчій установі закритого типу.
Строк відбуття покарання ОСОБА_17 постановлено рахувати з 23 липня 2015 року.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано ОСОБА_17 строк його попереднього ув`язнення в період з 23 липня 2015 року по 22 лютого 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід, обраний щодо ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 залишено без змін - тримання під вартою.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід, обраний щодо ОСОБА_16 , у виді домашнього арешту, змінено на тримання під вартою, взято його під варту з залу суду.
Строк відбуття покарання ОСОБА_16 постановлено рахувати з 22 лютого 2016 року.
Постановлено стягнути на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів з: ОСОБА_14 в розмірі 322 гривні 24 копійки; ОСОБА_15 в розмірі 322 гривні 24 копійки; ОСОБА_16 в розмірі 240 гривень 40 копійок; ОСОБА_17 в розмірі 219 гривень 94 копійки.
Долю речових доказів вирішено в порядку ст.100 КПК України.
Як встановив суд, 28 квітня 2015 року, близько 23 години 50 хвилин, ОСОБА_14 разом з ОСОБА_17 , неповнолітніми ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , перебуваючи поблизу будинку № 20-А, розташованого по вул. Дерев`янко в Дзержинському районі м. Харкова, діючи умисно та узгоджено, за попередньою змовою в групі осіб, маючи сумісний умисел, направлений на вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, настигли потерпілого ОСОБА_8 та вчинили на нього розбійний напад з метою заволодіння належним йому майном. При цьому, застосовуючи щодо потерпілого ОСОБА_8 насильство, небезпечне для його життя та здоров`я, яке виразилось в сумісному нанесенні підсудними ОСОБА_14 , ОСОБА_17 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 потерпілому ОСОБА_8 множинних ударів рукам та ногами в область голови та тулуба, заподіяли йому тілесні ушкодження, а саме : закриту тупу травму носу у вигляді поперечного перелому кісток носу без зміщення, яка належить до легких тілесних ушкоджень, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6-ти днів, але не більше 3-х тижнів ( 21 дня ); рубець, який став результатом загоєння забитої рани та викликав незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6-ти днів, який відноситься до легких тілесних ушкоджень, тим самим подавили опір потерпілого ОСОБА_8 , вимагали передати наявні у останнього речі. Після чого, заволоділи належним потерпілому ОСОБА_8 майном, а саме : мобільним телефоном марки « LG-D724 » моделі « G3S » вартістю 3720 гривень; мобільним телефоном марки « Samsung Galaxy ACE » вартістю 2300 гривень; грішми в розмірі 15 гривень; рюкзаком вартістю 300 гривень, гаманцем фірми « Petek » вартістю 700 гривень; курткою фірми « Колінс » вартістю 400 гривень, а всього разом на загальну суму 7435 гривень та з місця вчинення злочину з викраденим зникли, заподіявши потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду у вказаній сумі.
Крім того, 29 квітня 2015 року близько 00 години 05 хвилин, ОСОБА_14 разом з ОСОБА_17 , неповнолітніми ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , перебуваючи поблизу будинку № 88/90, розташованого по вул. Леніна в Дзержинському районі м. Харкова, діючи умисно, та узгоджено, за попередньою змовою в групі осіб, маючи сумісний умисел, направлений на повторне вчинення відкритого викрадення чужого майна, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, настигли потерпілого ОСОБА_20 та вчинили на нього напад з метою відкритого викрадення належного йому майна. При цьому, застосовуючи щодо потерпілого ОСОБА_20 насильство, яке не є небезпечним для його життя та здоров`я, яке виразилось в сумісному нанесенні підсудними ОСОБА_14 , ОСОБА_17 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 потерпілому ОСОБА_20 множинних ударів ногами в область голови та тулуба, з заподіянням фізичного болю, тим самим подавили опір потерпілого ОСОБА_20 , вимагали передати наявні у останнього речі. Після чого, відкрито викрали належне потерпілому ОСОБА_20 майно, а саме : мобільний телефон марки « Nokia 6280 » вартістю 240 гривень; гроші в розмірі 80 гривень, а всього разом на загальну суму 320 гривень та з місця вчинення злочину з викраденим зникли, заподіявши потерпілому ОСОБА_20 матеріальну шкоду у вказаній сумі.
Крім того, 29 квітня 2015 року, близько 01 години, ОСОБА_14 разом з неповнолітніми ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , перебуваючи поблизу будинку № 09, розташованого по вул. Шекспіра в Дзержинському районі м. Харкова, діючи умисно, та узгоджено, за попередньою змовою в групі осіб, маючи сумісний умисел, направлений на повторне вчинення відкритого викрадення чужого майна, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, настигли потерпілого ОСОБА_21 та вчинили на нього напад з метою відкритого викрадення належного йому майна. При цьому, застосовуючи щодо потерпілого ОСОБА_21 насильство, яке не є небезпечним для його життя та здоров`я, яке виразилось в сумісному нанесенні підсудними ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 потерпілому ОСОБА_21 множинних ударів ногами в область голови, заподіяли йому тілесні ушкодження, а саме : синець на голові та садно на правій ушній раковині, які викликали незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6-ти днів та відносяться до легких тілесних ушкоджень, тим самим подавили опір потерпілого ОСОБА_21 , вимагали передати наявні у останнього речі. Після чого, відкрито викрали належне потерпілому ОСОБА_21 майно, а саме : мобільний телефон марки « Nokia 6700 Classic ( Black ) вартістю 754 гривни; грішми в розмірі 20 гривень, а всього разом на загальну суму 774 гривни та з місця вчинення злочину з викраденим зникли, заподіявши потерпілому ОСОБА_21 матеріальну шкоду у вказаній сумі.
Крім того, 04 травня 2015 року, близько 22 години 50 хвилин, ОСОБА_14 разом з ОСОБА_17 , неповнолітнім ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , перебуваючи поблизу будинку № 55, розташованого по вул. О.Яроша в Дзержинському районі м. Харкова, діючи умисно, та узгоджено, за попередньою змовою в групі осіб, маючи сумісний умисел, направлений на повторне вчинення відкритого викрадення чужого майна, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, настигли потерпілого ОСОБА_22 та вчинили на нього напад з метою відкритого викрадення належного йому майна. При цьому, застосовуючи щодо потерпілого ОСОБА_22 насильство, яке не є небезпечним для його життя та здоров`я, яке виразилось в сумісному нанесенні підсудними ОСОБА_14 , ОСОБА_17 , ОСОБА_15 потерпілому ОСОБА_22 множинних ударів ногами в область голови, заподіяли йому тілесні ушкодження, а саме : синці, садно, травматичну припухлість м`яких тканин з синцем на голові, які викликали незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6-ти днів та відносяться до легких тілесних ушкоджень, тим самим подавили опір потерпілого ОСОБА_22 , вимагали передати наявні у останнього речі. Після чого, відкрито викрали належне потерпілому ОСОБА_22 майно, а саме : мобільний телефон марки « Mysaga » моделі « М1» з карткою пам`яті на 2 ГБ, вартістю 752 гривни, та з місця вчинення злочину з викраденим зникли, заподіявши потерпілому ОСОБА_22 матеріальну шкоду у вказаній сумі.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_15 адвокат ОСОБА_10 просить змінити вирок, перекваліфікувати дії ОСОБА_15 з ч.2 ст.187 КК України на ч.2 ст.186 КК України та призначити обвинуваченому більш м`яку міру покарання з урахуванням його неповнолітнього віку. Зазначає, що згідно з поясненнями ОСОБА_15 , потерпілого ОСОБА_8 бив лише він, інші обвинуваченні у його побитті участі не брали, тілесні ушкодження потерпілому були ним заподіяні у зв`язку з тим, що останній його образив. Так, захисник вказує, що ОСОБА_15 підійшов до потерпілого не з метою побиття та крадіжки його речей, а щоб попросити цигарку, на що потерпілий його образив. Тільки з цього моменту, як зазначає захисник, у ОСОБА_15 раптово виник умисел на заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень, у відповідь на його образу, що підтвердили всі обвинувачені. Викрадення майна потерпілого, як вказує захисник, здійснено після його побиття, попереднього зговору, направленого на розбійний напад та вчинення решти грабежів, як зазначає захисник, у обвинувачених не було, вони діяли спонтанно, зустрічали потерпілих, били їх та забирали майно. Крім того, захисник вважає, що з урахуванням встановлених судом даних про особу обвинуваченого, обставин, які пом`якшують покарання та відсутності обставин, які його обтяжують, призначене йому покарання є занадто суворим.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_14 адвокат ОСОБА_12 просить змінити вирок та перекваліфікувати дії обвинуваченого по епізоду відносно потерпілого ОСОБА_8 з ч.2 ст.187 КК України на ч.2 ст.186 КК України, а також пом`якшити призначене обвинуваченому покарання, застосувавши ст.ст.69, 75 КК України, звільнивши його з-під варти в залі суду. Вказує, що з пояснень обвинуваченого ОСОБА_14 вбачається, що потерпілому ОСОБА_8 він не наносив удари. Вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_15 по спричиненню потерпілому легких тілесних ушкоджень не були пов`язані з заволодінням його майном, а були спричинені внаслідок неприязних відносин, які виникли раптово, при цьому ОСОБА_14 , як і інші співучасники, визнав, що змови між ними на скоєння розбійного нападу не було, лише скориставшись положенням потерпілого вони відкрито заволоділи його майном. Також вказує і на те, що ні ОСОБА_14 , ні ОСОБА_16 , ні ОСОБА_17 не могли припустити, що внаслідок одного удару ОСОБА_15 у обличчя потерпілого, у останнього станеться поперечний перелом кісток носу, що спричинить короткочасний розлад здоров`я, який автоматично кваліфікується як розбійний напад, таким чином вважає, що ОСОБА_15 вийшов за межі домовленості на скоєння грабежу, якщо такий був, та своїми неузгодженими з співучасниками діями спричинив зазначені тілесні ушкодження потерпілому, тобто саме його неузгодженими діями вчинено розбійний напад, і це, на думку захисника, свідчить про ексцес виконавця. Вважає, що висновок суду про те, що між обвинуваченими виник єдиний умисел на вчинення інкримінованого їм злочину необґрунтованим, оскільки ці обставини не підтверджені жодним з обвинувачених та дослідженими судом доказами. Сам потерпілий, як зазначає захисник, в первинних поясненнях вказував, що не бачив облич осіб, які начебто його били, однак пізніше в додатковому допиті заявив, що зможе їх упізнати, а крім того, пояснення потерпілого щодо кількості нанесених йому ударів не узгоджуються з висновками судово-медичної експертизи. Захисник наголошує на тому, що мотив виник у обвинувачених спонтанно, раптово і був направлений тільки на відкрите заволодіння майном, при цьому потерпілий вже лежав на землі, і якщо вони і били його, то своїми діями не могли скоїти злочин, передбачений ч.2 ст.187 КК України, їх ударів не зафіксовано у висновку судово-медичної експертизи, отже їх не було. Також просить врахувати, що матір`ю обвинуваченого ОСОБА_14 відшкодовано потерпілому збитки у повному обсязі, у зв`язку з чим останній не має до обвинуваченого будь-яких претензій, а крім того, збитки у повному обсязі відшкодовані всім іншим потерпілим, у вчинених злочинах обвинувачений розкаявся. Зазначає, що обвинувачений проживає разом з матір`ю, без батька, та з меншою сестрою у віці 7 років, закінчив ПТУ, влаштуватись на роботу не зміг, за місцем проживання характеризується позитивно, раніше до кримінальної відповідальності не притягався, у скоєнні злочинів, передбачених ч.2 ст.186 КК України визнав свою вину та глибоко розкаюється.
В апеляційній скарзі в зміненій редакції захисник обвинуваченого ОСОБА_17 адвокат ОСОБА_13 просить змінити вирок, перекваліфікувати дії ОСОБА_17 з ч.2 ст.187 КК України на ч.2 ст.186 КК України та призначити обвинуваченому покарання більш м`яке покарання із застосуванням ст.69 КК України. Зазначає, що висновки суду про те, що дії обвинувачених по епізоду відносно потерпілого ОСОБА_8 були попередньо узгоджені з співучасниками, носили цілеспрямований характер, мали єдиний злочинний мотив заволодіння майном потерпілого з застосуванням насильства, не підтверджені обвинуваченими, а інших доказів щодо наявності змови на напад на потерпілого не встановлено. вказує, що з пояснень обвинувачених слідує, що ОСОБА_17 , ОСОБА_16 та ОСОБА_23 не могли припустити, що ОСОБА_15 нанесе удар потерпілому в обличчя, що спричинить короткочасний розлад його здоров`я, тобто дії ОСОБА_15 були для них неочікувані і не узгоджені, оскільки він вчинив інші дії для досягнення цілей, які не охоплювались умислом інших співучасників, тобто в даному випадку, на думку захисника, має місце ексцес виконавця і повинні бути застосовані наслідки, передбачені п.5 ст.29 КК України. Просить врахувати, що це був перший епізод по пограбуванню, в якому брав участь ОСОБА_17 , і ці співучасники не були зорганізовані у групу для скоєння злочинів. Зазначає, що ОСОБА_17 визнав себе винним у скоєнні ним пограбувань, щиро розкаявся, добровільно відшкодував матеріальну та моральну шкоду, активно сприяв розкриттю злочинів, надав своїм діям належну оцінку, готовий нести покарання, раніше не порушував закон, має постійне місце мешкання, позитивно характеризується, що на думку захисника, свідчить про можливість досягти його виправлення та перевиховання при призначенні більш м`якого покарання.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_17 просить змінити вирок та з урахуванням обставин, які пом`якшують покарання, застосувати щодо нього положення ст.69 КК України. Зазначає, відповідно до ст.66 КК України, обставинами, які пом`якшують його покарання, є щире каяття у вчинених злочинах, добровільне відшкодування збитків потерпілим, тяжке захворювання. Просить врахувати, що під час знаходження у місцях позбавлення волі він захворів на тяжке захворювання туберкульоз, що згідно з чинним законодавством є підставою для звільнення його від відбування покарання. Також зазначає, що раніше він не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, свою вину визнав у повному обсязі, щиро розкаявся, спричинені злочинами збитки відшкодовані потерпілим у повному обсязі, у зв`язку з чим вони не мають до обвинуваченого будь-яких претензій.
В апеляційній скарзі в зміненій редакції захисник обвинуваченого ОСОБА_16 адвокат ОСОБА_11 просить змінити вирок, пом`якшивши ОСОБА_16 покарання із застосуванням ст.ст.69, 75 КК України та звільнити його від відбування покарання з випробуванням. Вважає, що суд недостатньо врахував, що ОСОБА_16 раніше не судимий, на момент скоєння злочинів був неповнолітнім, навчається та офіційно працює, характеризується позитивно. Крім того, просить врахувати те, що потерпілим добровільно відшкодовано спричинені злочинами збитки, будь-яких претензій вони не мають. Також зазначає і про те, що під час досудового розслідування та судового провадження у відношенні ОСОБА_16 застосовувався запобіжний захід у виді домашнього арешту, будь-яких правопорушень обвинувачений не скоював.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_16 просить змінити вирок, призначити йому покарання з застосуванням ст.ст.69, 75 КК України. Просить врахувати, що він раніше не судимий, скоїв злочин у неповнолітньому віці, навчається у ліцеї, працює, має позитивні характеристики, умови домашнього арешту не порушував. Зазначає, що злочини вчиняв несвідомо, розкаюється у вчиненому. В доповненні до апеляційної скарги вказав, що свою вину у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.186 КК України визнає, однак інкримінованого йому злочину за ч.2 ст.187 КК України він не скоював. Суд, на його думку, визнаючи його винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, обґрунтував свої висновки лише неправдивими показаннями потерпілого ОСОБА_8 та не взяв до уваги показання обвинуваченого ОСОБА_15 .

Заслухавши доповідь судді, обвинувачених, їх захисників та законних представників неповнолітніх обвинувачених, які просили задовольнити подані стороною захисту апеляційні скарги з викладених в них підстав, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг сторони захисту, потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які частково підтримали апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_11 в інтересах ОСОБА_16 , та заперечували проти задоволення інших апеляційних скарг, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України за обставин, викладених у вироку, та юридична кваліфікація дій обвинувачених є правильними, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені наявними у справі доказами, які досліджувались судом. Фактичні обставини справи, доведеність винуватості в інкримінованому злочині, передбаченому ч.2 ст.186 КК України та юридична кваліфікація їх дій в апеляційних скаргах не оспорюються, а тому не є предметом апеляційного розгляду.
Винуватість обвинувачених ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 у вчиненні інкримінованого їм злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України по відношенню потерпілого ОСОБА_24 при обставинах, наведених у вироку суду, відповідає фактичним даним кримінального провадження і повністю підтверджується сукупністю досліджених судом першої інстанції доказів.

Аналізуючи доводи сторони захисту про неправильну кваліфікацію дій обвинувачених, відсутність попередньої змови між обвинуваченими на вчинення розбійного нападу, відсутність умислу на заволодіння майном потерпілого ОСОБА_24 , колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Обвинувачені ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 під час допиту в суді першої інстанції вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України визнали частково, пояснивши, що 28.04.2015р. вони всі разом знаходились на вул.Дерев`янко в м.Харкові, де зустріли раніше незнайомого ОСОБА_8 , до якого підійшов ОСОБА_15 з метою попросити у нього цигарку, всі ж інші обвинувачені знаходились на відстані близько 10 метрів від них. Несподівано для обвинувачених, ОСОБА_15 наніс потерпілому удари кулаком руки в область носа, від якого той впав на землю. Після чого обвинувачені підбігли до ОСОБА_8 та ОСОБА_15 , почали прохати останнього припинити побиття потерпілого. Обвинувачений ОСОБА_15 схопив належний потерпілому рюкзак, куртку, після чого всі вони з місця скоєння злочину втекли. Майном розпорядились спільно на власний розсуд, зокрема продали один з телефонів та гроші розподілили між собою. Крім ОСОБА_15 , ніхто з обвинувачених потерпілого не бив. Як пояснив ОСОБА_15 , тілесні ушкодження потерпілому ним були заподіяні у зв`язку з тим, що потерпілий його образив. Обвинувачені також зазначили і про те, що у попередній зговір на вчинення розбійного нападу на ОСОБА_8 вони не вступали.
Стосовно таких стверджень обвинувачених суд у вироку зазначив, що вони спростовуються показаннями потерпілого ОСОБА_8 та сукупністю дослідженим судом доказів, а тому такі показання обвинувачених суд розцінив критично, як спосіб захисту від пред`явленого обвинувачення.
Переглянувши вирок суду в межах поданих апеляційних скарг, колегія суддів не вбачає підстав для їх задоволення, оскільки викладені в них доводи не спростовують висновків суду у вироку за результатами з`ясування обставин справи.

Поряд з частковим визнанням обвинуваченими своєї вини у скоєному, винуватість кожного з них в обсязі обвинувачення, визнаного судом доведеним, підтверджується рядом доказів.

Так, потерпілий ОСОБА_8 під час допиту у суді пояснив, що 28.04.2015р. він зустрів раніше не знайомих йому обвинувачених ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , останні попросили у нього підкурити. Коли він відмовив у їх проханні, ОСОБА_15 наніс йому удар кулаком руки в область носа, від якого потерпілий впав на землю, після чого всі обвинувачені почали наносити йому множинні удари руками та ногами в область голови та тулуба, при цьому вимагали віддати їм мобільний телефон та гроші, зірвали з плечей рюкзак з речами та зняли куртку, обшукали його одяг, взуття, шию з метою знайти цінне майно. Потерпілий наполягав на тому, що всі обвинувачені діяли узгоджено, як єдина група, напад вчинили одночасно та всі разом, ними було нанесено в загальній кількості близько 20 ударів. Також зазначив, що він побоювався за своє життя, так як дії обвинувачених становили реальну загрозу для нього. Внаслідок нападу обвинувачені заволоділи належним йому майном.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи №3229-ая/15 від 21 липня 2015 року, у потерпілого ОСОБА_8 виявлено тілесні ушкодження: закрита тупа травма носу у вигляді поперечного перелому кісток носу без зміщення, яка належить до легких тілесних ушкоджень, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6-ти днів, але не більше 3-х тижнів (21 дня); рубець, який ймовірніше всього став результатом загоєння забитої рани, який викликав незначні скороминущі наслідки тривалістю не більше 6-ти днів і за цією ознакою відноситься до легких тілесних ушкоджень. Ці тілесні ушкодження утворилися від ударної травматичної дії тупих твердих предметів, та могли бути отримані: закрита тупа травма носу у вигляді поперечного перелому кісток носу без зміщення не пізніше дати звернення та встановлення ушкоджень у лікувальному закладі; рубець, який ймовірніше всього став результатом загоєння забитої рани протягом 2-3 місяців до моменту огляду.

Під час проведення слідчого експерименту 21.08.2015р. потерпілий ОСОБА_8 детально пояснив обставини вчинення розбійного нападу, вказав механізм та локалізацію нанесених йому множинних ударів, обставини заволодіння належним йому майном.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи №3849-ая/15 від 08 вересня 2015 року, тілесні ушкодження, які виявлені у ОСОБА_8 , а саме закрита тупа травма носу у вигляді поперечного перелому кісток носу без зміщення; рубець, який ймовірніше всього став результатом загоєння забитої рани могли утворитися при обставинах, на які потерпілий вказував під час проведення слідчого експерименту, тобто не суперечить об`єктивним судово-медичним даним, які були виявлені при проведенні судово-медичної експертизи в частині способу спричинення та механізму утворення виявлених у нього тілесних ушкоджень. Крім того, у висновку експерта вказано, що відповісти на питання з приводу способу спричинення та механізму утворення тілесних ушкоджень в ділянці спини, тазу та ніг, на які вказував потерпілий, не виявилось можливим, оскільки вони не підтверджуються об`єктивними судово-медичними даними, а саме наявністю будь-яких тілесних ушкоджень в вищезазначених ділянках.

Допитаний під час судового розгляду судово-медичний експерт ОСОБА_25 в повному обсязі підтвердила вищевказані висновки судово-медичних експертиз.

Встановлені судом конкретні обставини вчинення злочину щодо потерпілого ОСОБА_8 підтверджують те, що дії обвинувачених безпосередньо на місці вчинення злочину дійсно були узгодженими на направленими на досягнення конкретного злочинного результату заволодіння майном потерпілого шляхом нападу, поєднаного із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

Доводи сторони захисту про те, що дії обвинуваченого ОСОБА_15 , який застосував до потерпілого ОСОБА_8 насильство, небезпечне для життя чи здоров`я, не були узгоджені з іншими співучасниками, тому злочин не був вчинений групою осіб за попередньою змовою, є необґрунтованими.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.24 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про злочини проти власності» від 06.11.2009р. №10, якщо група осіб за попередньою змовою мала намір вчинити крадіжку чи грабіж, а один з її учасників застосував або погрожував застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я потерпілого, то дії цього учасника належить кваліфікувати як розбій, а дії інших осіб відповідно як крадіжку чи грабіж за умови, що вони безпосередньо не сприяли застосуванню насильства або не скористалися ним для заволодіння майном потерпілого.

Як встановлено з показань потерпілого ОСОБА_8 які він підтвердив і в суді апеляційної інстанції, ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 напали на нього зненацька та всі разом, перед нападом будь яких конфліктів між ним та обвинуваченими не було. Після нападу всі обвинувачені почали наносити йому множинні удари руками та ногами в область голови та тулуба, при цьому вимагали передати наявні у нього речі, обшукували його одяг, з метою знайти цінне майно. Побиття припинили лише після заволодіння та викрадення майна. Всі обвинувачені діяли узгоджено, як єдина група, напад вчинили одночасно та всі разом, наносили множинні удари зі значною силою, що давало йому підставу реально побоюватися за своє життя та здоров`я.

Будь-які підстави вважати такі показання потерпілого ОСОБА_8 неправдивими відсутні, оскільки його показання узгоджуються з сукупністю досліджених судом доказів, які наведені вище.

Судом першої інстанції ретельно перевірялась версія сторони захисту щодо раптово виниклих неприязних відносин між потерпілим ОСОБА_8 та обвинуваченим ОСОБА_15 , однак ці обставини не знайшли свого підтвердження, про що обґрунтовано зазначив суд у вироку. Так, раніше вони не були знайомі, будь-яких конфліктів між потерпілим та обвинуваченим не відбувалось. Відмова потерпілого на прохання ОСОБА_15 дати йому цигарку не може розцінюватись як виникнення між ними конфлікту та неприязних відносин.

В суді першої інстанції обвинувачені зазначали, про те, що під час вчинення злочину щодо потерпілого ОСОБА_8 вони розуміли, що діють як група осіб, а також факт того, що фізична перевага була на їх боці.

Колегія суддів враховує те, що обсяг вчинених кожним з обвинувачених дій, їх взаємна узгодженість з діями співвиконавців і спрямованість на заволодіння майном потерпілого, а також те, що дії кожного з обвинувачених повністю чи частково утворювали об`єктивну сторону складу інкримінованого злочину і у сукупності з діями всіх обвинувачених знаходяться у причинному зв`язку із злочинним результатом, а тому кожен з них був співвиконавцем у вчиненні розбійного нападу за попередньою змовою групою осіб. Крім того, ті обставини, що лише внаслідок дій обвинуваченого ОСОБА_15 були спричинені потерпілому тілесні ушкодження, не може свідчити про непричетність інших обвинувачених до вчинення розбійного нападу, оскільки вони безпосередньо сприяли застосуванню насильства до потерпілого та скористалися ним для заволодіння його майном, долю якого в подальшому вирішили спільно на власний розсуд. Доводи обвинувачених, що вони намагалися зупинити дії ОСОБА_15 спростовуються викривальними показаннями потерпілого.

Отже, суд першої інстанції, надавши оцінку усім доказам у кримінальному провадженні щодо характеру, мотиву, послідовності і узгодженості дій обвинувачених, обстановки в момент скоєння злочину, характеру і локалізації виявлених у ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, дійшов обґрунтованого висновку, що дії обвинувачених були заздалегідь обумовлені та спрямовані на здійснення розбійного нападу на ОСОБА_8 , за попередньою змовою групою осіб. При цьому кожний з обвинувачених виконав ту частину дій, які група вважала необхідними для реалізації спільного умислу на вчинення розбійного нападу.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги сторони захисту не містять в собі доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, як щодо доведеності вини обвинувачених у вчиненні інкримінованих їм злочинів, так і правильності юридичної кваліфікації скоєного ними.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону в ході судового провадження та неповноти судового розгляду не вбачається.
Колегія суддів вважає необґрунтованими викладені в апеляційних скаргах доводи щодо невідповідності призначеного ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 покарання ступеню тяжкості вчинених ними злочинів та даним про їх особу.
Так, суд належним чином врахував суспільну небезпечність та тяжкість вчинених злочинів, дані про особу обвинувачених.
При призначенні покарання ОСОБА_14 враховано те, що він раніше не судимий, однак на час ухвалення вироку в провадженні Дергачівського районного суду Харківської області перебувало кримінальне провадження з обвинувальним актом по обвинуваченню його у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.185 КК України, не працює, за місцем мешкання та останнім місцем навчання характеризується з задовільної сторони, на диспансерному обліку в ОНД та МПНД не перебуває.
При призначенні покарання ОСОБА_15 судом враховано те, що він на момент вчинення злочинів був неповнолітнім, раніше був засудженим за вчинення корисливих злочинів та знов вчинив умисні злочини в період іспитового строку встановленого при звільненні від відбуття покарання, визначеного попереднім вироком суду, не працює, за місцем мешкання характеризується посередньо, на диспансерному обліку в ОНД та МПНД не перебуває, за місцем мешкання має задовільні житловопобутові умови життя.
При призначенні покарання ОСОБА_17 враховано, що він раніше не судимий, не працює, за місцем мешкання та останнім місцем навчання характеризується з задовільної сторони, на диспансерному обліку в ОНД та МПНД не перебуває.
В якості обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченим, судом враховано їх щире каяття, добровільне відшкодування завданого збитку. Крім того, до таких обставин щодо ОСОБА_15 віднесено вчинення ним злочинів у неповнолітньому віці.
Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинувачених ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 в судовому засіданні не встановлено, а у відношенні ОСОБА_15 такою обставиною визнано рецидив злочинів.
Також судом враховані конкретні обставини вчинення злочинів, а саме те, що розбійний напад на потерпілого ОСОБА_8 , відкрите викрадення майна потерпілих були вчинені протягом вкрай короткого часу, в громадському місці, із корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, з застосуванням насильства щодо потерпілих, що свідчить про аморальну поведінку, зухвале ігнорування обвинуваченими правопорядку, нехтування загально прийнятних норм поведінки в суспільстві, тому їх протиправні дії становлять підвищену суспільну небезпеку, що свідчить про наявність ризику вчинення ними інших кримінальних правопорушень в разі застосування кримінального покарання, не пов`язаного з ізоляцією від суспільства.
В достатній мірі врахувавши викладені обставини, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що виправлення та перевиховання обвинувачених можливо лише в умовах ізоляції їх від суспільства, з призначенням їм покарання, у мінімальних межах санкцій ст.ст. 186 ч. 2, 187 ч. 2 КК України.
Виходячи з обставин кримінального провадження, даних про особи обвинувачених, їх матеріальний стан, відношення до вчиненого злочину, у відношенні обвинувачених ОСОБА_14 та ОСОБА_17 застосовано додаткове покарання у вигляді конфіскації всього належного їм майна.
Враховуючи наведене, а також кількість епізодів вчинених обвинуваченими умисних, корисливих злочинів, значний ступінь їх суспільної небезпеки та наслідки, а саме спричинення потерпілим матеріальних збитків та застосування до них насильства, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченим ОСОБА_14 , ОСОБА_17 , ОСОБА_15 покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції закону за злочини, у вчиненні яких їх визнано винуватими, за видом і розміром в повній мірі відповідає ступеню тяжкості вчинених ними злочинів і даним про їх особи, є обґрунтованим та справедливим, а тому підстав для його пом`якшення із застосуванням ст.69, 75 КК України, як про це просять обвинувачені та захисники в апеляційних скаргах, колегія суддів не вбачає. Та обставина, що потерпілим відшкодовані спричинені матеріальні збитки, що визнано судом такою, що пом`якшує покарання, істотно не знижує ступінь тяжкості вчинених злочинів, з урахуванням інших викладених вище обставин.
Разом з тим, колегія суддів вважає такими, що заслуговують на увагу доводи обвинуваченого ОСОБА_16 та його захисника про необхідність застосування положень ст.69 КК України.
Так, судом встановлено, що на момент вчинення злочинів ОСОБА_16 був неповнолітнім, раніше не судимий, працює та навчається, за місцем мешкання та місцем навчання характеризується з позитивної сторони, на диспансерному обліку в ОНД та МПНД не перебуває, за місцем мешкання має задовільні житловопобутові умови життя.
Щире каяття обвинуваченого у вчинених злочинах та добровільне відшкодування спричинених потерпілим збитків, а також вчинення злочину у неповнолітньому віці визнане судом обставинами, які пом`якшують покарання.
Обставин, які б обтяжували покарання, судом не встановлено.
З урахуванням перелічених обставин суд дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_16 покарання в межах санкцій закону за інкримінованими йому злочинами.

Однак, колегія суддів вважає за необхідне у даному випадку при призначенні ОСОБА_16 покарання застосувати положення ст.69 КК України, відповідно до яких за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції (частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.
Так, судом не в повній мірі враховано роль ОСОБА_16 у вчинених злочинах, менша кількість скоєних ним епізодів злочинної діяльності, а також те, що він характеризується виключно позитивно, офіційно працює, визнав свою вину у вчинених злочинах, що поряд з викладеними вище обставинами, які пом`якшують покарання, істотно знижують ступінь тяжкості вчинених злочинів. Отже, з урахуванням вище наведених даних про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, скоїв злочини у неповнолітньому віці, допомагає матері, позитивно характеризується, має твердий намір стати на шлях виправлення, позиції потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 які в судовому засіданні суду апеляційної інстанції просили пом`якшити покарання призначене ОСОБА_16 , відсутності тяжких наслідків та обставин що обтяжують покарання, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч.1 ст.69 КК України призначити йому покарання за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції цього злочину, і приходить до висновку, що таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення і перевиховання обвинуваченого, а також попередження скоєння ним нових злочинів. В той же час, підстав для застосування ще і вимог ст. 75 КК України, колегія суддів не вбачає.
Враховуючи, що у відношенні обвинувачених ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 був застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк попереднього ув`язнення обвинувачених підлягає зарахуванню у строк покарання у порядку ч.5 ст.72 КК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги захисників адвокатів ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , обвинуваченого ОСОБА_17 залишити без задоволення.
Апеляційні скарги захисника адвоката ОСОБА_11 і обвинуваченого ОСОБА_16 задовольнити частково.
Вирок Дзержинського районного суду м.Харкова від 22 лютого 2016 року у відношенні ОСОБА_16 в частині призначеного покарання змінити.
На підставі ч.1 ст.69 України пом`якшити ОСОБА_16 покарання, призначене за ч.2 ст.187 КК України до 6 років позбавлення волі, без конфіскації належного йому майна.
Вважати ОСОБА_16 засудженим за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі, за ч.2 ст.187 КК України до 6 років позбавлення волі. У відповідності до ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, вважати його засудженим до остаточного покарання у виді 6 років позбавлення волі без конфіскації належного йому майна.
У решті вирок залишити без змін.
Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зарахувати у строк відбування покарання попереднє ув`язнення із розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі:

- ОСОБА_14 з 23 лютого 2016 року по 7 березня 2017 року;

- ОСОБА_15 з 23 лютого 2016 року по 7 березня 2017 року;

- ОСОБА_16 з 22 лютого 2016 року по 7 березня 2017 року;

- ОСОБА_17 з 23 лютого 2016 року по 7 березня 2017 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, а засудженими, - у той же строк з дня вручення копії ухвали.
Судді:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_5