УХВАЛА
Іменем України
04 січня 2017 року м.Житомир

Слідчий суддя Корольовського районного суду м. Житомира ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором відділу прокуратури Житомирської області ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000136 від 06.10.2016 про продовження строку тримання під вартою відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Узин, Білоцерківського р-ну, Київської обл., громадянина України, з середньою освітою, одруженого, маючого двох неповнолітніх дітей, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , учасника бойових дій, раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.146 КК України, а саме у викраденні людини за попередньою змовою групою осіб, що спричинили тяжкі наслідки,

В С Т А Н О В И В :

У провадженні СУ Головного управління Національної поліції в Житомирській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000136 від 06.10.2016 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.187, ч.2 ст.189, ч.3 ст.146, ч.1 ст.263 та ч.2 ст.342 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 07.11.2016 у невстановлений слідством час та конкретному місці Хмельницької області, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_5 та ОСОБА_15 , діючи за попередньою змовою між собою, вчинили викрадення мешканця м. Олевськ Житомирської області ОСОБА_16 , шляхом примусового, тобто із застосуванням фізичної сили, поміщення останнього до вантажного відділення автомобіля «Форд Транзит Конект», реєстраційний номер НОМЕР_1 , попри його волю.

У подальшому, продовжуючи свої злочинні дії, пов`язані з викраденням ОСОБА_16 , вказані особи, діючи узгоджено та умисно, близько 7 години цього ж дня, продовжуючи утримувати останнього у багажному відділенні автомобіля у зв`язаному за кисті обох рук стані, перемістили його до ділянки місцевості автошляху «Київ-Ковель», що розташована на межі Рівненської та Житомирської областей, де спричинили ОСОБА_16 тілесні ушкодження, у тому числі із застосуванням пристрою для відстрілу патронів з гумовими кулями, що виразилось у вогнепальному пораненні області лівої сідничної ділянки, забійних ран тильної поверхні лівої кисті, садна голови та тулуба. Після цього ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , побоюючись за настання більш тяжких наслідків для життя та здоров`я потерпілого ОСОБА_16 , у зв`язку із спричиненням йому вогнепального поранення, на невстановленому слідством автомобілі, місце вчинення злочину залишили та переїхали до м. Олевськ Житомирської області, де мали знайти особу, що могла б надати останньому медичну допомогу.

Після здійснення вказаних дій по нанесенню ОСОБА_16 тілесних ушкоджень, останнього, попри його волю, утримуючи у вантажному відділенні автомобіля, близько 09 год. 30 хв. 07.11.2016 було переміщено до ділянки місцевості розташованої поблизу 245км. автошляху «Київ-Ковель» Житомирської області Олевського району, де дії зазначених вище осіб були викриті працівниками поліції, які одразу вжили заходів щодо їх припинення, затримання злочинців та звільнення потерпілого ОСОБА_16 .

За вказаних обставин, ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_5 та ОСОБА_15 , затримано на прилеглій території 245 км. автошляху «Київ-Ковель» Житомирської області Олевського району працівниками поліції, а ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , продовжуючи утримувати потерпілого ОСОБА_16 у вантажному відділенні автомобіля, вжили заходів щодо уникнення їхнього затримання поліцейськими, шляхом втечі у напрямку м.Олевськ на автомобілі «Форд Конект Транзит» д.н.з. НОМЕР_1 , а також чинити опір шляхом здійснення пострілу з рушниці в сторону поліцейських, однак дані спроби виявились марними та вказані особи були затримані на 220км. автошляху «Київ-Ковель» Житомирської області Олевського району, завдяки пошкодженню колеса автомобіля, що призвело до його примусової зупинки, а потерпілий ОСОБА_16 як наслідок звільнений.

Попередня кваліфікація дій ОСОБА_17 передбачена ч.3 ст.146 КК України.

07.11.2016 ОСОБА_17 затримано в порядку ст. 208 КПК України, за підозрою у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення.

08.11.2016 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.146 КК України.

09.11.2016 Олевським районним судом Житомирської області до підозрюваного ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 06.01.2016.

29.12.2016 слідчий звернувся до суду з клопотанням про продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_5 в межах строку досудового розслідування до 07.03.2017.

Клопотання слідчого обгрунтовано тим, що завершити досудове розслідування до закінчення строку тримання підозрюваного ОСОБА_5 під вартою не представляється можливим, оскільки необхідно: витребувати висновки до раніше призначених 18- ти експертиз; витребувати у операторів мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар», ПрАТ «МТС Україна» та ТОВ «лайфселл», відомості щодо здійснення вхідних та вихідних дзвінків з мобільних терміналів, вилучених у підозрюваних осіб; провести примусове відібрання біологічних зразків у підозрюваних, за результатами яких призначити молекулярно-генетичні експертизи; встановити повне коло осіб, причетних до вчинення вказаного кримінального правопорушення; перевірити підозрюваних осіб на причетність до вчинення інших кримінальних правопорушень; виконати вимоги ст. 290 КПК України; скласти обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування.

У судовому засіданні слідчий та прокурор клопотання підтримали та наголосили, шо ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого насильницького злочину за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк понад п"ять років, та вказували на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, та неможливість запобігання вказаним ризикам застосуванням більш м"якого запобіжного заходу.

Захисники у судовому засіданні проти задоволення клопотання слідчого заперечували, посилаючись на недоведеність обгрунтованої підозри ОСОБА_5 за ч.3 ст.146 КК України, непричетність підозрюваного до інкримінованого йому злочину, перебування підозрюваного в іншому місці на час вчинення злочину, відсутність ризиків, на які вказував слідчий та прокурор, та вказуючи на характеризуючі особу підозрюваного матеріали, зазначали про мождивість застосування до підозрюваного більш м"якого запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Підозрюваний проти задоволення клопотання заперечував, підтримав доводи захисників.

Заслухавши слідчого, прокурора, підозрюваного та його захисника, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Згідно із ч. 4 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини "розумна підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у ст. 5 параграфу 1(с) Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, передбачає "наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин" (рішення O'Hara v. United Kingdom of 16 October 2001, п. 34).

Вимога змагальної процедури є фундаментальною вимогою статті 5 § 4 Конвенції, у звязку з чим Європейський суд з прав людини визначає, що "через драматичну роль позбавлення волі для фундаментальних прав певної особи, провадження у відповідності до ст. 5 § 4 Конвенції загалом також має відповідати - наскільки це мжливо за обставин незакінченого розслідування - основним вимогам справедливого судового розгляду, таким як право на змагальну процедуру" ("Garcia Alva v. Germany of 13 February 2001, §39).

Щодо необхідності допиту свідків під час розгляду стосовно взяття під варту або звільнення, Європейський суд висловив позмцію, що "коли є докази, які prima facie ("на перший погляд") здаються такими, що мають суттєве значення для вирішення питання про продовження тримання під вартою, важливо для дотримання статті 5 § 4 Конвенції, щоб національні органи дослідили та оцінили їх" (Becciev v. Moldova of 4 October 2005, §72).

Допитаний за клопотанням сторони захисту у судовому засіданні свідок ОСОБА_18 показав, що в період часу з 00 год. по 3 год ранку в ніч з 6 на 7.11.2016 року ОСОБА_5 разом з двома іншими чоловіками перебували в м. Біла Церква у приміщенні закладу "Лото-Маркет", в якому він працює адміністратором.

Надаючи оцінку вказаним свідченням слідчий суддя вважає, що вказані свідком обставини, які слідчим та прокурором в засіданні не заперечувалися, самі по собі не є такими, що можуть беззаперечно стверджувати про факт непречетності ОСОБА_5 до інкримінованого йому злочину за ч.3 ст.146 КК України та свідчити про необгрунтованість оголошеної підозри.

Щодо доводів сторони захисту про завищення слідством кваліфікації підозри ОСОБА_5 у вчиненні злочину за ч.3 ст.146 КК України слідчий суддя зазначає слідуюче.

Так, Європейський суд з прав людини зазначає, що "є певна частина випадків, коли від вірної кваліфікації звинувачення залежить, потрапляє певна справа під компетенцію судді вирішувати питання про взяття під варту або звільнення чи належить до категорії справ, за якими звільнення є обов"язковим. У таких справах суддя має право і зобов"язаний переконатися, що фактичні обставини правильно кваліфіковані за положенням кримінального закону."

Також Європейський суд зазначає, що якщо матеріали, надані судді, свідчать про те, що висунута підозра має бути кваліфікована за положенням кримінального закону, що передбачає менш тяжке покарання, суддя має виходити із своєї оцінки фактичних обставин.

Зазначене слід розуміти так, що суддя у своєму рішенні не надає вказівок органам досудового розслідування щодо кваліфікації обвинувачення, і вони мають продовжувати розслідування за власним розумінням закону, але оскільки відповідальність за взяття особи під варту або звільнення лежить на судді, то на ньому ж лежить і обов"язок з"ясувати всі обставини, які можуть мати значення для визначення власної компетенції й інших питань, що стосуються вирішення питання щодо позбавлення особи волі.

При цьому, будь-які обмеження, встановлені законодавцем, втрачають сенс, якщо органом обвинувачення буде дозволено висувати обвинвачення за власним розсудом без ефективного контролю з боку незалежного органу.

Слідчий суддя не примає до уваги доводи сторони захисту щодо необгрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні злочину за ч.3 ст.146 КК України, мотивоване тим, що за висновком експерта потерпілому ОСОБА_16 завдані лише легкі тілесні ушкодження, оскільки по-перше, однією з кваліфікуючих ознак інкримінованого підозрюваному злочину за ч. 3 ст. 146 КК України є спричинення тяжких наслідків, поняття якого охоплює спричинення шкоди різного характеру та ступеня тяжкості, в даному випадку завдання потерпілому ОСОБА_16 вогнепального поранення, що спричинило розлад його здоров"я, що не є тотожним поняттю ступіня тяжкості завданих тілесних ушкоджень, а по-друге, як зазначено у судовому засіданні слідчим, з приводу визначення ступеня тяжкості завданих злочином наслідків призначено відповідну судово-медичну експертизу, а тому стверджувати про завищення кваліфікації на даній стадії є передчасним.

Європейський суд з прав людини вказує, що "розумна підозра не означає, що винуватість підозрюваного має бути встановлена на цій стадії. Саме у чіткому доведенні як події, так і характеру того злочину, у якому підозрюється особа, і полягає мета розслідування. Стаття 5 § 1(с) навіть не передбачає, що поліція має одержати достатні докази для висунення обвинувачення як на час арешту, так і під час перебування апелянта під вартою" (N.C. v. Italy of 11 January 2001, §45).

З урахуванням викладеного, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов висновку про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.146 КК України, що стверджується: протоколом огляду місця події від 07.11.2016; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_16 від 08.11.2016; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 08.11.2016; висновком експерта №2819 від 25.11.2016 про завдані потерпілому ОСОБА_16 тілесні ушкодження (а.с. 12-24).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Постановою першого заступника прокурора Житомирської області ОСОБА_19 від 23 грудня 2016 року продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 120 160 6 від 06.10.2016 до чотирьох місяців, тобто до 08.03.2017 року.

Слідчий суддя бере до уваги об`єктивну неможливість завершення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні до закінчення дії попередньої ухвали про тримання підозрюваного ОСОБА_5 під вартою (до 06.01.2016) з огляду на необхідність отримання висновків раніше призначених 18-ти експертиз; виконати вимоги ст. 290 КПК України; скласти обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування, а також виконання інші слідчих та процесуальних дії, необхідність в яких може виникнути в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні.

Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_5 слідчим суддею враховується, що останній підозрюється у вчиненні тяжкого насильницького злочину, при цьому після первісного обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, встановлені в ухвалі Олевського районного суду Житомирської області від 09.11.2016 ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшились та до теперішнього часу існує загроза переховування підозрюваного ОСОБА_5 від органів досудового розслідування та суду, впливати на потерпілого у цьому кримінальному провадженні, або перешкоджати йому іншим чином, а тому слідчий суддя вважає неможливим запобігання вказаним ризикам застосуванням більш м`якого запобіжних заходів.

Слідчим суддею враховуються дані про особу підозрюваного ОСОБА_5 , який має сім`ю та двох неповнолітніх дітей, є учасником бойових дій, та має певні розлади здоров"я (після перенесеного гострого стресового розладу, астено-невротичний, інсомнічний синдром), пов`язані з проходженням військової служби, однак всі ці відомості самі по собі не можуть бути підставою для застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, оскільки не зможуть запобігти наявним ризикам за ч. 1 ст. 177 КПК України, на які вказує прокурор.

З огляду на викладене, слідчий суддя вважає, що слідчим та прокурором доведено наявність обставин, передбачених ч. 3 ст. 199 КПК України, які виправдовують подальше тримання підозрюваного ОСОБА_5 під вартою строком в межах строку досудового розслідування.

Враховуючи, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину із застосуванням насильства, слідчий суддя відповідно до вимог п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України вбачає за можливе не визначити до підозрюваного альтернативний запобіжний захід у вигляді застави при продовженні строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Керуючись статтями 176-178, 183, 184, 193-194, 197-196, 199, 205, 309, 376 КПК України -

У Х В А Л И В :

Клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором відділу прокуратури Житомирської області ОСОБА_3 про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_5 задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на 60 днів, починаючи з моменту закінчення дії попередньої ухвали слідчого судді Олевського районного суду Житомирської області від 10.11.2016 року, яким до підозрюваного ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді триманні під вартою строком до 06.01.2017 року до 10 год. 00 хв., тобто до 07 березня 2017 року до 10 год. 00 хв.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Житомирської області протягом п`яти днів з дня її оголошення. Подання апеляційної скарги не зупиняє виконання ухвали слідчого судді.

Слідчий суддя ОСОБА_1