Справа № 0404 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/373/17 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2017 року колегія cуддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
розглянувши кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 164 КК України, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львів, жителя АДРЕСА_1 ,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
потерпілої ОСОБА_8 ,
за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Миколаївського районного суду Львівської області від 16 січня 2017 року,
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Миколаївського районного суду Львівської області від 16 січня 2017 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст. 164 КК України та призначено йому покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі. Відповідно до ст. 71 КК України до даного вироку частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Жидачівського районного суду Львівської області від 23.03.2016 та остаточно визначено покарання у виді 2 (двох) років 1 (одного) місяця обмеження волі.
Згідно з вироком ОСОБА_6 відповідно до рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 24.10.2014, зобов`язаний сплачувати в користь ОСОБА_8 аліменти на утримання неповнолітньої дочки - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 600 гривень щомісячно до досягнення нею повноліття, починаючи з 18.08.2014. Однак, ОСОБА_6 , будучи раніше засудженим 23.09.2015 Жидачівським районним судом за ч. 1 ст. 164 КК України, тобто за злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду аліментів, належних висновків для себе не зробив та продовжує не виконувати рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 24.10.2014, на попередження ВДВС Жидачівського РУЮ не реагує, офіційно ніде не працевлаштувався, заходів до працевлаштування не вжив, до Жидачівського центру зайнятості на облік не став, свої тимчасові доходи приховує, допомоги на утримання та виховання дочки ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не надає, тим самим злісно ухиляється від сплати аліментів на її утримання, чим порушує право дитини на повноцінне життя та всебічний соціальний розвиток.
На вирок суду обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить даний вирок змінити та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 164 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст. 71 КК України у вигляді 2 (двох) років і 1 (одного) місяці обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання із випробуванням та встановити йому іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.
В обґрунтування покликається на те, що даний вирок потрібно змінити через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Звертає увагу, що незважаючи на відсутність постійного заробітку періодично надавав грошову допомогу ОСОБА_8 , проживає разом із матір`ю, яка є інвалідом, дружиною та трьома дітьми у своєму помешканні, зробив для себе належні висновки та усіма силами намагається утримувати свою матір та доньку, знає, що повинен виконувати рішення суду, тому працює на тимчасових роботах, так як не має можливості знайти постійну. Вважає, що суд першої інстанції жодним чином не взяв до уваги об`єктивні обставини вчинення правопорушення, фізичну неможливість за наведених обставин виконати рішення суду про стягнення аліментів.

Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого ОСОБА_6 на підтримання апеляційної скарги, виступ прокурора про її безпідставність та залишення вироку без змін, думку потерпілої ОСОБА_8 , перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного у вироку кримінального правопорушення відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними та перевіреними в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим, правильність його кваліфікації в апеляційній скарзі не оспорюється та на думку колегії суддів є вірною.

Стосовно призначення покарання, то відповідно до ст. 65 КК України суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, за яких вчинений злочин, в тому числі і ті обставини, які пом`якшують покарання. Дотримання цих вимог з приводу загальних засад призначення покарання необхідне, оскільки саме за допомогою них реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

У відповідності до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до ст. 75 звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням може бути застосовано в тому разі, коли суд при призначенні покарання, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення без відбування покарання.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та відповідно до вироку Жидачівського районного суду Львівської області від 23 березня 2016 року, ОСОБА_6 призначено покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік з іспитовим строком 1 (один) рік.

Кримінальне правопорушення у даному провадженні, а саме допустив заборгованість зі сплати аліментів на утримання дочки ОСОБА_9 починаючи з травня 2015 року по січень 2016 року та з березня 2016 року по липень 2016 року, тобто під час звільнення від відбування покарання з іспитовим строком.

Наведене свідчить про те, що обвинувачений не зробив для себе належних висновків та не став на шлях виправлення, тому таке звільнення не досягло своєї мети, яке полягало у виправленні ОСОБА_6 та запобіганню нових злочинів.

Обираючи покарання обвинуваченому суд першої інстанції врахував всі ці обставини, також ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані про особу обвинуваченого, а саме, що ОСОБА_6 на «Д» обліку в лікаря-психіатра та нарколога не перебуває, по місцю проживання характеризується позитивно, раніше неодноразово судимий, а також обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання, яких судом першої інстанції не встановлено.

Окрім цього, в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції встановлено, що обвинувачений неофіційно працював та мав дохід, тобто мав реальну можливість сплачувати аліменти, але рішення суду не виконував, чим ухилявся від сплати аліментів, і своє право на звернення до суду з позовом про зменшення розміру аліментів у разі неможливості сплати визначених судом аліментів не використав.

Тому виходячи з вищевикладеного, колегія суддів не знайшла підстав для задоволення вимог апеляційної скарги обвинуваченого, оскільки такі є необґрунтованими та безпідставними.

Також, з матеріалів справи вбачається, що під час судового засідання та в апеляційному провадженні обвинувачений ОСОБА_6 не навів нових обґрунтованих підстав для призначення більш м`якого покарання.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому підстав для скасування вироку колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Миколаївського районного суду Львівської області від 16 січня 2017 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4