Справа № 761/2353/17
Провадження № 1-кс/761/1697/2017
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва
в складі:

слідчого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3

слідчого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

підозрюваного ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Києві клопотання старшого слідчого СУ ГУ Національної поліції в Київській області підполковника поліції ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженеця м. Біла Церква Київської області, українеця, громадянина України, з середньою технічною освітою, працюючого різноробочим в ТОВ «АБК «ВААП», одруженого, має малолітню доньку, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
підозрюваного у вчинені кримінального правопорушення у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000472 від 30.12.2016 року у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.п.3,9,12 ч. 2 ст. 115 КК України,
В С Т А Н О В И В :
24.01.2017р. до Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання старшого слідчого СУ ГУ Національної поліції в Київській області підполковника поліції ОСОБА_4 , погоджене прокурором відділу прокуратури Київської області ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Повноваження слідчого, прокурора, захисника, які присутні при розгляді клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчим суддею перевірені.

Клопотання слідчий обґрунтовує тим, що 28.09.10 близько 18 год. 00 хв., ОСОБА_7 , перебуваючи в м. Біла Церква, Київської області, запропонував ОСОБА_8 , якому розповів про обставини вчинених щодо ОСОБА_9 злочинів, надати послуги водія для перевезення потерпілого ОСОБА_9 з м. Біла Церква Київської області в смт. Рокитне Київської області на автомобілі марки "CHERY SQR7130S12KIMO" реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким ОСОБА_6 керує на підставі доручення з метою зміни місця утримування потерпілого. За попередньою домовленістю ОСОБА_6 приїхав до місця проживання ОСОБА_7 за адресою: будинок АДРЕСА_2 , де на нього чекав ОСОБА_7 та ОСОБА_10
ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , будучи обізнаними про наміри ОСОБА_7 , погодились надати йому допомогу у перевезенні та подальшому переховуванні ОСОБА_9 в іншому сховищі. Домовившись про вищевказані дії, ОСОБА_6 , виконуючи функцію водія, сів за кермо вищевказаного автомобіля, ОСОБА_10 сів на переднє пасажирське сидіння, а ОСОБА_7 із застосуванням фізичної сили помістив потерпілого на заднє сидіння вказаного автомобіля, сів поруч, контролюючи поведінку та фізичні рухи останнього з метою обмежити його у вільному русі та можливості чинити опір. Так, 28.09.10 близько 20 год.00 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи в автомобілі марки "CHERY SQR7130S12KIMO" реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_6 , рухаючись по автодорозі з м. Біла Церква в напрямку смт. Рокитне Київської області, під час словесної суперечки з приводу вимагання грошей та катування вчинених раніше щодо ОСОБА_9 наніс останньому чисельні потужні удари ліктем правої руки в обличчя та верхню частину грудної клітини. В цей час ОСОБА_7 , розуміючи наслідки можливого звернення потерпілого за допомогою до правоохоронних органів, вирішив позбавити ОСОБА_9 життя. ОСОБА_6 , усвідомлюючи наміри ОСОБА_7 , а саме вчинення умисного вбивства ОСОБА_9 , продовжував керувати транспортним засобом під час злочинних дій ОСОБА_7 , а ОСОБА_10 знаходився на передньому пасажирському сидінні автомобіля. ОСОБА_7 , не зупиняючи своїх злочинних дій, продовжував наносити удари ОСОБА_9 протягом всього часу, який займав шлях від м. Біла Церква Київської області до с. Шкарівка Білоцерківського району Київської області. Рухаючись на узбіччі автодороги, що сполучає с. Шкарівка та с. Черкас Білоцерківського району Київської області, ОСОБА_6 за домовленістю з ОСОБА_7 зупинив автомобіль для продовження нанесення ударів потерпілому за межами салону автомобіля. Тоді, за спільною узгодженістю дій, ОСОБА_7 разом з ОСОБА_10 вдвох з метою позбавити ОСОБА_9 життя та уникнення відповідальності за вчинення вимагання, катування останнього, витягнули ОСОБА_9 за руки та ноги з салону автомобіля та поклали на землю, обличчям до гори. Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_7 разом з ОСОБА_10 , діючи умисно, з метою протиправного заподіяння смерті ОСОБА_9 , реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на умисне позбавлення життя ОСОБА_9 та усвідомлюючи свої злочинні дії і бажаючи настання суспільно - небезпечних наслідків у вигляді смерті останнього, з метою уникнення відповідальності за вчинення вимагання, катування останнього, тобто приховання інших злочинів, до чітко розподілених ролей, нанесли потерпілому ОСОБА_9 чисельні удари руками та ногами по голові та тулубу в життєво важливі органи, усвідомлюючи, що позбавляють потерпілого життя. Під час позбавлення життя ОСОБА_9 ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , чітко усвідомлюючи свою роль у вказаному злочині, сприяв його вчиненню, що виразилось у наданні транспортного засобу для перевезення потерпілого, перебував поруч під час позбавлення життя потерпілого, сприяючи своєю присутністю та надаючи впевненості ОСОБА_7 та ОСОБА_10 в їх злочинних діях.
Впевнившись у тому, що ОСОБА_9 перестав подавати ознаки життя ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_10 завантажили тіло потерпілого ОСОБА_9 в салон автомобіля, поклали на підлогу поруч з заднім сидінням та поїхали у напрямку с. Богатирка Ставищенського району Київської області, де прослідували до ставу, що знаходиться між с.Іванівка та с.Богатирка Ставищанського району Київської області, де позбавились трупа ОСОБА_9 , викинувши його у воду.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 181 д від 27.12.10 внутрішньочерепна травма, яка потягла за собою смерть ОСОБА_9 має ознаки тяжкого тілесного пошкодження, як небезпечне для життя в момент заподіяння; переломи ребер справа з пошкодженням правої легені та правостороннім гемотораксом мають ознаки тяжкого тілесного пошкодження, як небезпечне для життя в момент заподіяння; смерть ОСОБА_9 настала внаслідок внутрішньочерепної травми з крововиливом під оболонки головного мозку.

23.01.2017р. ОСОБА_6 оголошено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.п. 3,9,12 ч. 2 ст. 115 КК України.

У судовому засіданні слідчий та прокурор клопотання підтримали і просили його задовольнити. Прокурор зазначив, що застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів вважає неможливим, оскільки вони не забезпечать його належну процесуальну поведінку. Також зазначив, що підозрюваний ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який законом передбаченого покарання у вигляді позбавлення волі строком до 15 років або довічного позбавлення волі, тяжкість покарання за яке може бути підставою для переховування від органів досудового розслідування та суду, що вказує на те, що наявні ризики, визначені ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що відносно підозрюваного ОСОБА_6 неможливо застосувати жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.
Захисник проти задоволення клопотання заперечував і просив застосувати до нього будь-який інший запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою. Зазначив, що ухвалою Апеляційного суду Київської області від 16 листопада 2015 року дії підозрюваного ОСОБА_6 перекваліфіковано з п.п. 3, 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України на ч. 1 ст. 396 КК України та останній вже перебував під вартою понад 4 роки.

Підозрюваний ОСОБА_6 у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні клопотання.

Вислухавши осіб, які з`явились до розгляду клопотання, вивчивши клопотання та додані до нього матеріали, оцінивши наявні ризики та огрунтуваність підозри, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Згідно зі ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як, зокрема: 4) до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років (п.4 ч.2 ст.183 КПК України).

Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, 1)переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2)знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3)незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4)перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5)вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При цьому, на стадії досудового розслідування кримінального провадження слідчий суддя вважає, що він не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування відносно неї запобіжного заходу.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.02.2010 року у справі «Гарькавий проти України» зазначив, що особа не може бути позбавлена або не може позбавлятися свободи, крім випадків, встановлених у п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

У відповідності до ст. 5 п. «С» Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, допускається взяття особи під варту з метою запобігти цій особі зникнути після скоєння злочину.
За результатами досліджених та оцінених документів, які долучені до клопотання, слідчий суддя приходить до висновку, що на даний час наявні певні ризики, вказані у клопотанні слідчого, зокрема ризик того, що підозрюваний, усвідомлюючи тяжкість можливого покарання, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.
Беззаперечних даних, які б виключали вказаний ризик, слідчим суддею на даний час не встановлено.

Отже, слідчий суддя приходить до висновку, що на даний час наявні підстави для застосування до підозрюваного запобіжного заходу.

Вирішуючи питання щодо виду запобіжного заходу слідчий суддя враховує мету застосування запобіжного заходу, тяжкість кримінальних правопорушень, які інкримінуються ОСОБА_6 , а також обставини за ст.178 КПК України, що характеризують підозрюваного.
За результатами встановлених у судовому засіданні обставин та з урахуванням доводів, викладених стороною обвинувачення та стороною захисту, слідчий суддя вважає, що прокурором доведено наявність обставин, передбачених п.1 та п.2 ч.1 ст.194 КПК України, і не доведено того, що більш м`який запобіжний захід є недостатнім для запобігання ризикам, вказаним у клопотанні (п.1 ч.1 ст. 177КПК України).
Згідно з ч.4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені ч.5 цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
Так, з наданих стороною захисту документів вбачається, що ухвалою Апеляційного суду Київської області від 16 листопада 2015 року дії підозрюваного ОСОБА_6 перекваліфіковано з п.п. 3, 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України на ч. 1 ст. 396 КК України, призначено покарання за вказаною статтею у вигляді 2 років позбавлення волі та звільнено з під варти в залі суду у зв`язку з відбуттям ним строку покарання. Також, судом враховано, що за минулий час розслідування та судового розгляду вказаної кримінальної справи згідно КПК 1960 року, ОСОБА_6 перебував під вартою з жовтня 2010 року по листопад 2015 року.

Також слідчим суддею враховано ту обставину, що з моменту повідомлення про підозру про вчинення злочину, до дня внесення клопотання до суду про застосування запобіжного заходу підозрюваний добровільно прибув для участі у судовому засіданні. Дана обставина на думку слідчого судді свідчить про те, що підозрюваний жодних дій, які свідчили про його намір переховуватись від органу досудового розслідування та суду не вчинив. З пояснень підозрюваного у судовому засіданні вбачається, що останній усвідомлює необхідність належної процесуальної поведінки під час досудового розслідування, хоча йому відомо про тяжкість можливого покарання за вчинені злочини.
Враховуючи встановлені у судовому засіданні обставини, слідчий суддя приходить до висновку, що сама по собі наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення за п.п.3,9,12 ч. 2 ст. 115 КК України за обставин, внесених до ЄРДР, та наявність ризику того, що він може впливати на іншого підозрюваного та потерпілих в даному кримінальному провадженні, а також можливість вчинення іншого злочину, не можуть бути самі по собі достатніми підставами для застосування до нього на даний час самого сурового запобіжного заходу у виді тримання під вартою до вирішення судом питання про його винуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення тяжкого ступеню важкості.

Вирішуючи питання щодо виду запобіжного заходу, який можливо застосувати до підозрюваного, слідчим суддею враховано обставини вчинення ним кримінального правопорушення, особу підозрюваного, одружений, має малолітню доньку, наявність роботи в ТОВ «АБК «ВААП» та має місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1
З огляду на викладене слідчий суддя вважає, що для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного до нього необхідно застосувати запобіжний засіб у виді домашнього арешту за місцем проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідно до ст.181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

При вирішенні питання щодо часу перебування підозрюваного під домашнім арештом протягом доби, слідчим суддею враховано доводи сторони обвинувачення та сторони захисту щодо особи підозрюваного, його соціальних зв`язків, зокрема те, що він має малолітню доньку та наявність роботи ТОВ «АБК «ВААП», яка є єдиним джерелом доходів, і його робочий день триває приблизно з 08 год. до 20 год., а також необхіден час на дорогу, то слідчий суддя приходить до висновку, що підозрюваному необхідно встановити заборону залишати житло не цілодобово, а з 22 год. 00 хв. вечора до 06 год. 00 хв. ранку наступного дня за адресою фактичного проживання: АДРЕСА_1 .
Час протягом якого підозрюваний має право залишати житло на думку слідчого судді є достатнім для гарантування йому права на свободу пересування, яке у зв`язку із застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту частково обмежується.

За ч.6 ст.181КПК України строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Сукупний строк тримання особи під домашнім арештом під час досудового розслідування не може перевищувати шести місяців. По закінченню цього строку ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію і запобіжний захід вважається скасованим.
Строк дії ухвали слідчого судді про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту визначити в межах двохмісячного строку досудового розслідування, який відраховується з дня повідомлення про підозру, тобто до 24 березня 2017 року включно.
Керуючись ст.ст. 176-178, 181, 182, 183, 193, 194, 196, 205, 309, 372 КПК України, слідчий суддя
У Х В А Л И В:
Відмовити в задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ГУ Національної поліції в Київській області ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши йому залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , - в нічний період часу, а саме: з 22 год. 00 хв. вечора до 06 год. 00 хв. ранку.

Зобов`язати ОСОБА_6 прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді та суду, а в разі неможливості з`явитися через поважні причини завчасно повідомляти про це посадову особу або орган, що здійснив виклик, а також покласти на нього обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

не відлучатися із Київської області без дозволу слідчого, прокурора або суду;

повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

-уникати спілкування з потерпілими та підозрюваними ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_10 у цьому кримінальному провадженні;

-здати на зберігання до ГУ НП в Київській області свій паспорт для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд з України та виїзд з України

Строк дії ухвали визначити по 24 березня 2017 року включно.

Копію ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати до національної поліції за місцем проживання підозрюваного для виконання в порядку, визначеному ч.ч. 4, 5 ст. 181 КПК України.

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Апеляційного суду міста Києва прокурором, підозрюваним, його захисником, протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга.

Слідчий суддя: