Справа № 145/1281/16-к
Провадження №11-кп/772/411/2017
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 березня 2017 року м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області
в складі:
головуючого: ОСОБА_2
суддів : ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі: ОСОБА_5
з участю прокурора: ОСОБА_6
представника потерпілого: ОСОБА_7
засудженого: ОСОБА_8
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_9 на вирок Тиврівського районного суду Вінницької області від 25.11.2016 року,яким
ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця с.Лани Тиврівського району,
жителя АДРЕСА_1 ,
громадянина України, студента другого курсу Вінницького вищого
професійного училища ДПО, неодруженого, раніше не судимого,
засуджено до позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років із позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 (два) роки.
На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки.
На підставі п.п.1, 2 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_8 обов`язки:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Стягнуто з ОСОБА_8 в прибуток держави витрати за проведення судової експертизи технічного стану транспортного засобу № 416а від 01.07.2016 р., в розмірі 1407 (одна тисяча чотириста сім) грн. 36 коп., автотехнічної експертизи № 447а від 02.07.2016 р. в розмірі 703 (сімсот три) грн. 68 коп., а разом 2111(дві тисячі сто одинадцять) грн. 04 коп.
Вирішено долю речових доказів. Мотоцикл «ИЖ 6.114-01» червоного кольору 1989 року виготовлення що переданий на зберігання до спецмайданчику Тиврівського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області вирішено повернути власнику
в с т а н о в и в :
Як встановлено вироком, 4 червня 2016 року, близько 02:30 год. ОСОБА_8 , не маючи посвідчення водія категорії «А», перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно-справним мотоциклом «ИЖ 6.114-01», на якому був встановлений державний номерний знак НОМЕР_1 , який не належить даному транспортному засобу, не маючи при собі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, перевозячи пасажира ОСОБА_10 , який як і водій перебував без мотошолому, рухаючись польовою дорогою між с. Пилява та смт. Тиврів Тиврівського району Вінницької області, поблизу опори № 94, ЛЕП не врахував дорожньої обстановки та не вибрав безпечної швидкості руху керованого ним мотоцикла, внаслідок чого втратив змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, що призвело до втрати рівноваги та падіння транспортного засобу. Після скоєння даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_8 не повідомив про дану подію орган чи підрозділ поліції та перемістив належний йому транспортний засіб, чим вніс зміни в дорожню обстановку та слідову інформацію на місці пригоди.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир ОСОБА_10 з отриманими тілесними ушкодженнями був госпіталізований до Тиврівської ЦРЛ, де ІНФОРМАЦІЯ_2 помер у даній лікувальній установі.
У своїй апеляції прокурор ОСОБА_9 ставить питання про часткове скасування вироку Тиврівського районного суду Вінницької області від 25.11.2016 року щодо ОСОБА_8 у зв`язку з неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність, просить ухвалити новий вирок, призначивши ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі строком 5 років з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 (два) роки. На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки. На підставі п.п.1, 2 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_8 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Свої вимоги мотивує тим, що суд не зазначив від якого саме покарання звільняється ОСОБА_8 , а також мав право покласти обов"язки, передбачені ст. 76 КК України (в ред. від 14.04.2009 року), а не безальтернативно застосовувавти ч. 1 ст. 76 КК України (в ред. від 07.09.2016 р.). Крім того, суд вказав у вироку, що контроль за поведінкою засудженого здійснюється уповноваженим органом з питань пробації, який на момент винесення вироку не створений.
Заслухавши доповідача, міркування прокурора про незаконність вироку щодо ОСОБА_8 , думку засудженого ОСОБА_8 , який заперечував проти апеляції прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_9 слід задовольнити.
Відповідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Висновки суду першої інстанції щодо вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за зазначених у вироку обставин ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин провадження в їх сукупності.
Кваліфікація дій ОСОБА_8 та його винуватість за ч. 2 ст. 286 КК України в апеляційній скарзі прокурора не оспорюється.
Відповідно із ст.65 КК України - суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обираючи підсудному покарання, суд виходить із встановленої ст. 50 КК України його мети кари, виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості (ст. 372 КПК України).
Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року "про практику призначення судами кримінального покарання",при звільненні особи від відбування основного покарання з випробуванням суд, відповідно до ст. 77 КК України, може призначити додаткові покарання, зокрема позбавлення права обіймати певні посади або займатисЯ певною діяльністю. Додаткові покарання виконуються реально, про що суд зазначає у резолютивній частині вироку.
Призначаючи покарання, суд першої інстанції дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_8 без відбування покарання та застосував відносно останнього ст.75 КК України.
Разом з цим, призначаючи покарання із застосуванням статті 75 КК України та, звільняючи ОСОБА_8 від покарання, суд першої інстанції не зазначив, що саме від основного покарання звільняється ОСОБА_8 та в порушення зазначених вимог звільнив обвинуваченого від відбування не лише основного, а і додаткового покарання.
Також судом першої інстанці покладено на ОСОБА_8 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання,проте на момент винесення вироку уповноважений орган з питань пробації не створений.
З огляду на наведене вище, апеляційний суд приходить до висновку, що в даному випадку наявні всі юридично-правові підстави для скасування вироку місцевого суду в частині призначеного покарання з ухваленням нового вироку і відповідно задоволення апеляційної скарги прокурора.
Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, суд
у х в а л и в :
апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_9 - задовольнити.
Вирок Тиврівського районного суду Вінницької області від 25.11.2016 року скасувати в частині призначення покарання.
ОСОБА_8 засудити за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 5 років з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 (два) роки.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки.
В решті вирок залишити без змін.
На вирок може бути подано касаційну скаргу протягом трьох місяців з дня проголошення до суду Касаційного суду, а засудженим протягом того ж часу з моменту отримання копії судового рішення.
Згідно ч.4 ст.532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

с у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4