Справа №489/7407/15-к 12.01.2017
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/784/81/17 Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст. 15 і ч. 3 ст. 185 КК України Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_2

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 січня 2017 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5
розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004874, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11 січня 2016 року, яким
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Алушта Автономної Республіки Крим, громадянина України, без постійного місця проживання та реєстрації, із середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, раніше неодноразово судимого, в останнє - 25 лютого 2013 року Київським районним судом м. Сімферополя за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 70 КК України остаточно до покарання у виді 5 років позбавлення волі, звільненого по відбуттю строку покарання 30 квітня 2015 року,
- визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 і ч. 3 ст. 185 КК України.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_8
захисник ОСОБА_7
обвинувачений ОСОБА_6
потерпіла ОСОБА_9 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги захисника.
Просить скасувати вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11 січня 2016 року та, на підставі ч. 1, ч. 3 ст. 373 КПК України, виправдати ОСОБА_6 за недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 і ч. 3 ст. 185 КК України.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги обвинуваченого.
Просить перекваліфікувати його дії на дрібну крадіжку та призначити йому покарання, не пов`язане із позбавленням волі.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 і ч. 3 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді трьох років позбавлення волі.
Строк покарання ухвалено обчислювати з моменту затримання ОСОБА_6 15 жовтня 2015 року, із застосуванням ст. 72 КК України.
Узагальнені доводи апеляційної скарги захисника.
Вважає вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11 січня 2016 року незаконним і необґрунтованим.
Стверджує, що стороною обвинувачення не доведено, що ОСОБА_9 завдано матеріальні збитки та вона є потерпілою у кримінальному провадженні.

Вказує, що суд першої інстанції в порушення положень ст. 350 КПК України не вирішив подане нею клопотання про визнання доказів недопустимими.

На думку апелянта, суд першої інстанції, визнавши винним ОСОБА_6 , в порушення положень ст. 86, 89 КПК України, ст. 5, 8 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», практики Європейського суду з прав людини (параграф 34 рішення у справі «Тейксейра де Кастро проти Португалії» від 9 червня 1998 року, параграф 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19 лютого 2009 року), обґрунтовував своє рішення недопустимими доказами, а саме, накладними №2 від 16 серпня 2015 року та №4 від 12 жовтня 2015 року, які були виписані чоловіком потерпілої ОСОБА_10 , який не є експертом, не має спеціальних знань, та які не доводять право власності та вартість викраденого майна.

Посилаючись на п. 5 Положення про інвентаризацію активів та зобов`язань, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №879 2 вересня 2014 року, зазначає, що ОСОБА_11 , як приватний підприємець, після викрадення у неї майна інвентаризацію не проводила, не надала відповідного акту, а тому, на думку апелянта, розмір шкоди від кримінальної правопорушення встановлено лише в частині викрадення монет в сумі 89 грн., що значно менше від розміру шкоди, за яку особу може бути притягнено до кримінальної відповідальності.

Вказує, що відповідно до положень п. 6 ч. 2 ст. 242 КПК України, визначення розміру матеріальних збитків, заподіяних кримінальним правопорушенням, передбаченим ч. 3 ст. 185 КК України, доводиться виключно висновком експертизи, який може бути визнано судом єдиним належним доказом у справі. За такого, на переконання апелянта, наявні в матеріалах справи накладні, в яких зазначено вартість кави та жувальних гумок, в силу вимог ст. 85 КПК України є неналежними доказами у справі.

Також зазначає, що в ході досудового розслідування було порушено право обвинуваченого на захист, оскільки останній стверджує, що захисник ОСОБА_12 був запрошений і нав`язаний слідчим та є лояльним до слідства.
Вказує, що слідчий, в порушення ст. 290 КПК України, не повідомляв про завершення досудового розслідування та не відкривав їй матеріали досудового розслідування. В силу чого, на думку апелянта, відповідно до ч. 12 ст. 290 КПК України, всі докази надані суду на дослідження, у тому числі протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 14 жовтня 2015 року, протоколи огляду від 14 жовтня 2015 року, розписка потерпілої ОСОБА_9 від 20 жовтня 2015 року, є недопустимими. Однак, суд першої інстанції, в порушення положень ч. 12 ст. 290 КПК України, не визнав ці докази недопустимими.

Вважає, що висновки суду ґрунтуються на припущеннях. При цьому зазначає, що у вироку вказано про викрадення ОСОБА_6 17 жувальних гумок «Орбіт», в той час коли в протоколі огляду місяця події від 14 жовтня 2015 року вказано 18 жувальних гумок. Упаковка кави, виходячи з протоколу огляду, була відкрита, однак, вагу кави ніхто не встановлював. В порушення Інструкції про зберігання речових доказів, під час вилучення речових доказів вони не оглядалися, не зважувалися.

На думку апелянта, стороною обвинувачення не доведено, що ОСОБА_9 є потерпілою у даному кримінальному провадженні, не доведено вартість викраденої кави, жувальних гумок та кому вони належать.

Стверджує, що стороною обвинувачення не зібрано достатньо незаперечних доказів, які б у своїй сукупності доводили, що діяння, яке вчинив обвинувачений ОСОБА_6 , містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, оскільки, за даною нормою кримінальна відповідальність настає за крадіжку у випадку, якщо така не є дрібною. При цьому, посилаючись на п. 5 підрозділу 1 Розділу XX Податкового кодексу щодо встановлення неоподатковуваного мінімуму доходів громадян для цілей кваліфікації скоєного по нормам адміністративного та кримінального законодавства, зазначає, що на час заволодіння ОСОБА_6 майном, відповідно до ст. 51 КУпАП, викрадення чужого майна вважалося дрібним, якщо воно не перевищує 243,60 грн. (1218 грн. х 0,2).

Узагальнені доводи апеляційної скарги обвинуваченого.
Вважає, що в ході досудового розслідування було порушено його право на захист. Зазначає, що захисник був наданий йому лише наступного дня, а не на протязі двох годин після затримання.

Стверджує, що всі докази є недопустимими, так як не відкривались захиснику ОСОБА_13 .

Вказує, що 6 ключів, викрадення яких йому інкриміновано, він не брав.

Вважає недоведеним спричинення потерпілій шкоди на 500 грн. При цьому зазначає, що реальна вага викраденої ним кави, яка не зважувалась, була приблизно 70 грам.
Встановлені судом першої інстанції обставини.
За вироком ОСОБА_6 визнано винним у тому, що 14 жовтня 2015 року, близько 01 год. 30 хв., він, діючи повторно, шляхом підбору ключів, таємно проник до приміщення торгівельного кіоску, розташованого біля будинку АДРЕСА_1 , звідки намагався вчинити крадіжку майна, а саме: грошових коштів (монети) на суму 89 грн.; упаковки кави «Якобс» вагою 350 грам, вартістю 218 грн.; жувальних гумок «Орбіт», в кількості 17 штук, загальною вартістю 145, 69 грн.; зв`язку ключів 6 штук загальною вартістю 60 грн., а всього - на загальну суму 512 грн. 69 коп., але не довів свій умисел до кінця, оскільки був затриманий працівниками охорони одразу після вчинення крадіжки.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідача про зміст оскаржуваного вироку, доводи, викладені в апеляційний скарзі, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 на підтримку апеляційних скарг, думку прокурора, який вважав вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_6 законним та обґрунтованим, думку потерпілої ОСОБА_9 , яка вирішення питання щодо задоволення апеляційних скарг поклала на розсуд суду, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг в їх межах, апеляційний суд прийшов до таких висновків.

Згідно ч. 12 ст. 290 КПК України, якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази.

Як слідує із матеріалів кримінального провадження, 14 жовтня 2015 року, відповідно до повідомлення Ленінського РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області, Регіональним центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Миколаївської області призначено адвоката ОСОБА_7 для надання безоплатної вторинної правової допомоги у межах процесуальних прав і обов`язків, визначених статтями 46, 47 КПК України, затриманому в порядку ст. 208 КПК України ОСОБА_6 , про що видано доручення № 014-0002929 від 14 жовтня 2015 року, яке діє протягом строку затримання та/або тримання такої особи під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_6 на час досудового розслідування по цьому кримінальному провадженню тримався під вартою.

Відмови від захисника ОСОБА_7 , відповідно до положень ст. 54 КПК України, матеріали кримінального провадження не містять.

За такого, відповідно до ст. 290 КПК України, прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язані були повідомити і захисника ОСОБА_7 про завершення досудового розслідування та надати доступ до матеріалів досудового розслідування. Однак, цього ані прокурор, ані слідчий за його дорученням не здійснили.

Окрім того, матеріали кримінального провадження містять копію ордера № 007436, який видано адвокатом ОСОБА_12 на представництво інтересів ОСОБА_6 в Ленінському РВ УМВС України в Миколаївській області.

В той же час, договір, оскільки ордер видається члену адвокатського об`єднання, яким виходячи з наданих ним копій документів не є ОСОБА_12 , між адвокатом ОСОБА_12 та підозрюваним (обвинуваченим) ОСОБА_6 або іншою особою за проханням чи згодою підозрюваного (обвинуваченого) ОСОБА_6 на підтвердження, відповідно до ст. 50 КПК України, повноважень захисника ОСОБА_12 відсутній.

Про відсутність такої згоди, як свідчать дані технічного носія інформації судового засідання, підтвердив і сам обвинувачений під час розгляду даного кримінального провадження в суді першої інстанції при відмові від захисника ОСОБА_12 , яка була прийнята судом.

Враховуючи наведене, а також положення ст. 87, 89 КПК України, докази, відкриття яких не було здійснено захиснику ОСОБА_7 , відповідно до положень ст. 290 КПК України, а саме:

дані протоколу прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 14 жовтня 2015 року (а.п. 22);

дані протоколу огляду від 14 жовтня 2015 року та фототаблицями до нього (а.п. 23 24);
дані протоколу огляду від 14 жовтня 2015 року та фототаблицями до нього (а.п. 25 29);
дані накладних за № 2 від 16 серпня 2015 року та за № 4 від 12 жовтня 2015 року (а.п. 30, 31);
дані розписки потерпілої ОСОБА_9 від 20 жовтня 2015 року (а.п. 32), визнаються судом апеляційної інстанції не допустимими.

Разом з тим, як слідує з показань обвинуваченого ОСОБА_6 в суді першої інстанції, які надавалися ним у присутності захисника ОСОБА_7 , та, відповідно, є допустимим доказом, в ніч з 13 на 14 жовтня 2015 року, приблизно о 1 - 1 годині 30 хвилин він, прямуючи з автовокзалу в м. Миколаєві до залізничного вокзалу, шляхом підбору ключів, які були у нього, з метою отримати гроші на дорогу, проник у середину кіоску, звідки він забрав гроші копійками в сумі 90 грн., розпочату, а не запаковану пачку кави та розпаковані жувальні гумки. Викраденим розпорядитись не встиг, так як його затримав працівник охорони.
Окрім того, обвинувачений ОСОБА_6 в ході апеляційного розгляду підтвердив, що він в ніч на 14 жовтня 2015 року з вказаного потерпілою ОСОБА_9 кіоску намагався викрасти 89 грн., пакунок кави «Якобс», в якому було не менше 70 грам, жувальні гумки «Орбіт», з урахуванням пояснень потерпілої ОСОБА_9 , не менше 17 штук.
Згідно показань потерпілої ОСОБА_9 в судовому засіданні суду першої інстанції, дані також у присутності захисника ОСОБА_7 , які повністю підтвердила під час апеляційного розгляду, в її кіоску по вул. Космонавтів, 55 в м. Миколаєві встановлені камери спостереження, коли в кіоск проник ОСОБА_6 , то спрацювала «тривожна кнопка», та працівники охорони затримали при виході з кіоску ОСОБА_6 і передали працівникам міліції. В кіоскі виявлено недостачу жувальних гумок, кави, грошових коштів та зникли ключі. Їй було повернуто 18 жувальних гумок «Орбіт», 6 ключів, розпаковану упаковку кави «Якобс» приблизно 350 грам та гроші в сумі 89 гривень.
Як слідує з даних висновку експерта судово-товарознавчої експертизи № 09/3-315 від 5 січня 2017 року (а.п. 199 202), середньо-ринкова роздрібна (закупівельна) вартість станом на 14 жовтня 2015 року:

-жувальних гумок «Орбит», 17 упаковок, могла становити 119,34 грн (сто дев`ятнадцять гривень тридцять чотири копійки);

-кави «Якобс», однієї упаковки, 70 грам в упаковці, могла становити 44,25 грн. (сорок чотири гривні двадцять п`ять копійок).

Наведені докази свідчать, що обвинувачений ОСОБА_6 14 жовтня 2015 року, близько 01 год. 30 хв., діючи повторно, шляхом підбору ключів, таємно проник до приміщення торгівельного кіоску, розташованого біля будинку АДРЕСА_1 , звідки намагався вчинити крадіжку майна, а саме: грошових коштів (монети) на суму 89 грн.; упаковки кави «Якобс» вагою 70 грам, вартістю 44 грн. 25 коп.; жувальних гумок «Орбіт», в кількості 17 штук, загальною вартістю 119 грн. 34 коп., а всього на загальну суму 252 грн. 59 коп. але не довів свій умисел до кінця, оскільки був затриманий працівниками охорони одразу після вчинення крадіжки.
Отже, дії ОСОБА_6 як органом досудового слідства, так і судом першої інстанції вірно кваліфіковано за ч. 2 ст. 15 і ч. 3 ст. 185 КК України, як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна /крадіжку/, поєднану з проникненням в інше приміщення, вчинене повторно.
За відсутності відповідних допустимих доказів підлягає зменшенню обсяг обвинувачення, визнаного судом доведеним, у вчиненні обвинуваченим ОСОБА_6 закінченого замаху на таємне викрадення майна потерпілої ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 15 і ч. 3 ст. 185 КК України з 512 грн. 69 коп. до 252 грн. 59 коп., так як стороною обвинувачення не надано суду допустимих доказів викрадення ним зв`язки ключів у кількості 6 штук вартістю 60 грн., кави «Якобс» більше 70 грам. Розмір матеріальних збитків - упаковки кави «Якобс» вагою 70 грам та жувальних гумок «Орбіт», в кількості 17 штук, визначається за даними висновку експерта судово-товарознавчої експертизи № 09/3-315 від 5 січня 2017 року (а.п. 199 202), проведеної судом апеляційної інстанції відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 242 КПК України.
Щодо рівня податкової соціальної пільги для встановлення суми неоподатковуваного мінімуму і, відповідно, кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, то суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Згідно пункту 5 підрозділу 1 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України для норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Податкова соціальна пільга, згідно з підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України, дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Статтею 7 Закону України від 28 грудня 2015 року № 80-VIII «Про Державний бюджет України на 2015 рік» на 1 січня 2015 року прожитковий мінімум для працездатної особи (у розрахунку на місяць) встановлений у розмірі 1218 гривень.

За такого, для кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, сума неоподатковуваного мінімуму станом на 1 січня 2015 року (податкова соціальна пільга) становить 609 грн. (1218 грн. (прожитковий мінімум для працездатної особи станом на 1 січня 2015 року) х 50 відсотків).

Дрібною крадіжкою (з 1 січня по 31 грудня 2017 року), згідно ст. 51 КУпАП, вважається викрадення чужого майна, вартість якого на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, тобто не перевищує 121 грн. 80 коп. (1218 х 50% х 0,2).

Враховуючи наведене, є безпідставним посилання захисника ОСОБА_7 щодо кваліфікації як дрібної крадіжки за ст. 51 КУпАП, якщо вартість викраденого чужого майна не перевищує 243 грн. 60 коп.

Сума майна, яке намагався викрасти ОСОБА_6 14 жовтня 2015 року, становить 252 грн. 59 коп.

За такого, а також враховуючи суму неоподатковуваного мінімуму встановленого на 1 січня 2015 року, є також безпідставним твердження захисника в апеляційній скарзі щодо відсутності в діях ОСОБА_6 на момент заволодіння ним майном складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, через недостатність суми визначеної законодавцем для кваліфікації кримінального правопорушення.

Доводи захисника, що стороною обвинувачення не доведено, що ОСОБА_9 є потерпілою у кримінальному провадженні, є необґрунтованими, виходячи з наступного.

Так, відповідно до положень ст. 55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди.
Виходячи з показань обвинуваченого ОСОБА_6 в суді першої інстанції, змісту його апеляційної скарги та пояснень під час апеляційного розгляду, ним підтверджено факт його намагання вчинити крадіжку майна з кіоску, про який давала свідчення потерпіла ОСОБА_9 , тобто з кіоску в якому було майно останньої.
Факт не проведення ОСОБА_11 як приватним підприємцем після викрадення у неї майна інвентаризації, відповідно до п. 5 Положення про інвентаризацію активів та зобов`язань, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №879 від 2 вересня 2014 року, не є безумовною підставою неможливості в інший визначений законом спосіб визначити розмір шкоди від кримінальної правопорушення, а тому є такими, що не заслуговують на увагу, посилання захисника ОСОБА_7 в апеляційній скарзі з цього приводу.

Відносно не здійснення стороною з боку обвинувачення відкриття захиснику ОСОБА_7 матеріалів кримінального провадження, не повідомлення їй про завершення досудового розслідування, відповідно до положень ст. 290 КПК України, порушення права на захист обвинуваченого ОСОБА_6 та недопустимості доказів, про що в апеляційних скаргах зазначили обвинувачений ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_7 , то з цього приводу судом апеляційної інстанції прийнято рішення з відповідними юридичними наслідками, про що наведено вище.

Щодо майна, яким намагався заволодіти обвинувачений ОСОБА_6 14 жовтня 2015 року та його вартості, про що зазначили апелянти в апеляційних скаргах, то з цього приводу апеляційним судом також прийнято рішення, обґрунтування якого зазначено вище.
Що стосується покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , то воно призначене у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 3 ст. 185 КК України, у відповідності з вимогами ст. 65 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до тяжкого злочину, сукупності усіх обставин, що характеризують даний злочин, який є умисним, особистості обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, у тому числі, за вчинення корисливих злочинів, характеризується посередньо, обставини, яка пом`якшує покарання, а саме, його розкаяння у вчиненому, не встановлення обставин, які обтяжують покарання. Вимоги ст. 68 КК України також не порушені.

Зваживши на зазначене, а також, що обвинуваченим вчинено новий корисливий злочин у невеликий проміжок часу після звільнення з місць позбавлення волі, суд дійшов вірного висновку, що такі дії свідчать про його небажання стати на шлях виправлення після звільнення з кримінально-виконавчої установи і, відповідно, про застосування до ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі.

З урахуванням кількості попередніх судимостей, відсутності обставин, які б істотно знижували суспільну небезпеку особи обвинуваченого, схильного до продовження злочинної діяльності, призначення йому покарання менш суворого, ніж визначив суд першої інстанції, суперечить засадам ст. 50, 65 КК України.
Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що і зменшення обсягу обвинувачення не впливає на вид та розмір покарання, призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 15 і ч. 3 ст. 185 КК України.

Разом з тим, відповідно до положень ч. 5 ст. 72 КК України, суд першої інстанції, призначаючи покарання, зобов`язаний зарахувати строк попереднього ув`язнення з дня затримання особи.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 затриманий 14 жовтня 2015 року, впродовж досудового і судового розгляду йому не змінювався застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

В той же час, суд першої інстанції, всупереч положенню ст. 72 КК України, ухвалив обчислювати зарахування попереднього ув`язнення з 15 жовтня 2015 року, визнавши, що це є день його фактичного затримання. З цього дня суд визначив і початок обчислення відбування ОСОБА_6 призначеного йому покарання у виді позбавлення волі, що є також не вірним, оскільки таким є саме день його затримання 14 жовтня 2015 року.

Попереднє ув`язнення у розумінні положень ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» є запобіжним заходом, який у випадках,

передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого, вирок щодо якого не набрав законної сили, тобто попереднє ув`язнення закінчується з моменту набрання вироком законної сили.

Згідно положень ст. 532 КПК України, вирок суду першої інстанції набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

За такого, застосовуючи положення ч. 2 ст. 404 КПК України, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону від 26 листопада 2015 року, який набув законної сили 24 грудня 2015 року, а також, беручи до уваги положення ст. 532 КПК України щодо часу набрання вироком законної сили, підлягає зарахуванню обвинуваченому ОСОБА_6 в строк покарання у виді позбавлення волі строк попереднього ув`язнення у виді тримання під вартою з моменту його затримання 14 жовтня 2015 року, з якого також обчислюється строк відбування призначеного йому покарання, до дня набрання вироком законної сили 12 січня 2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Враховуючи вищевикладене, апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 підлягають задоволенню частково в частині зменшення обсягу обвинувачення, а вирок - зміні в цій частині та в частині зарахування обвинуваченому ОСОБА_6 в строк покарання у виді позбавлення волі строку попереднього ув`язнення.

Керуючись ч. 2 ст. 376, ст. 405, 407, 409, 412, 413, 418, 419, 424, 425, 426, 532 КПК України, -

п о с т а н о в и в:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11 січня 2016 року відносно ОСОБА_6 змінити.
Зменшити обсяг обвинувачення, визнаного судом доведеним, у вчиненні обвинуваченим ОСОБА_6 закінченого замаху на таємне викрадення майна потерпілої ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 15 і ч. 3 ст. 185 КК України з 512 грн. 69 коп. до 252 грн. 59 коп.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року № 838 VIII, який набув законної сили 24 грудня 2015 року, зарахувати обвинуваченому ОСОБА_6 в строк покарання у виді позбавлення волі строк попереднього ув`язнення у виді тримання під вартою з моменту затримання 14 жовтня 2015 року до дня набрання вироком законної сили 12 січня 2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
В решті вирок суду залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_6 , який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий

Судді: