Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/10/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 213 (153-3) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13.02.2017 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарями ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому кримінальне провадження № 0000479 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 на вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 04 травня 2016 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Хвильово-Сорочин, Золотоніського району, Черкаської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 213 КК України та виправдано за недоведеністю, що в його діянні є склад вказаного кримінального правопорушення.

Вирішено питання речових доказів відповідно до вимог ст. 100 КПК України,

за участю сторін кримінального провадження:
прокурорів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

ВСТАНОВИЛА:
Органами досудового слідства ОСОБА_8 обвинувачувався у тому, що вінвчинив порушення порядку здійснення операцій з металобрухтом, здійснення прийому брухту кольорових і чорних металів фізичною особою, організація незаконного пункту прийому, схову та збуту металобрухту, за таких обставин

ОСОБА_8 , який притягувався до адміністративної відповідальності за ст.164-10 КУпАП, що підтверджується постановою Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 21.02.2011 року, не являючись суб`єктом підприємницької діяльності, а будучи фізичною особою, не маючи відповідних дозволів на здійснення операцій з брухтом чорних і кольорових металів, на протязі чотирьох років до 08.05.2015 року, діючи умисно та цілеспрямовано, з корисливих міркувань, в цілях особистої наживи, за місцем проживання: АДРЕСА_1 , здійснював незаконний прийом металобрухту за ціною 1,80 грн. за кілограм у мешканців с. Овсяниківка, Кіровоградського району та області, який зберігав за вказаною адресою для подальшого збуту. 08.05.2015 року о 14.10 год. при проведенні обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає ОСОБА_8 , виявлено 2409 кг. і вилучено брухт чорних і кольорових металів загальною вагою 89 кг., який ОСОБА_8 приймав у громадян. 17.06.2015 року о 13.10 год. при проведені огляду на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , виявлено та вилучено брухт чорних металів загальною вагою 2320 кг., який ОСОБА_8 упродовж вищевказаного періоду приймав у громадян. Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців від 14.05.2015 року, ОСОБА_8 будучи фізичною особою, дозвіл на здійснення операцій з брухтом кольорових і чорних металів не отримував і не є суб`єктом підприємницької діяльності.
Вказані дії ОСОБА_8 стороною обвинувачення кваліфіковано за ч. 1 ст. 213 КК України.

Зі змісту вироку суду вбачається, що виправдовуючи ОСОБА_8 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, суд першої інстанції вказав, що надані стороною обвинувачення докази не доводять поза розумним сумнівом наявності в діях обвинуваченого ОСОБА_8 складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України. Зокрема, допитані в судовому засіданні в ході розгляду кримінального провадження свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 не змогли пояснити суду звідки їм відомо, що ОСОБА_8 приймає металобрухт, а також коли, який саме металобрухт, по якій ціні та скільки разів вони здавали. Свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 пояснили, що перша бачила протягом 2014 - 2015 років, як ОСОБА_8 за місцем свого мешкання приймав метал у мешканців села, а другі чули про це по селі, проте свідки нічого не здавали та не змогли зазначити осіб у кого ОСОБА_8 приймав металобрухт і по якій ціні. Пояснення дільничного інспектора міліції ОСОБА_16 щодо надходження від жителів села скарг на ОСОБА_8 спростовуються поясненнями сільського голови ОСОБА_17 , який зазначив, що скарг від мешканців села на ОСОБА_8 щодо здійснення прийому чорного чи кольорового металу не надходило. Щодо показань свідка ОСОБА_18 , яка зазначила, що весною 2015 року ОСОБА_8 придбав у неї близько 100 кг. металобрухту за ціною 2 грн. за кілограм, то вказані показання самі по собі не можуть бути беззаперечним і достатнім доказом здійснення ОСОБА_8 прийому брухту кольорових і чорних металів, а також організації незаконного пункту прийому, схову та збуту металобрухту. Також, будучи допитаними в судовому засіданні свідки ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 суду пояснили, що ОСОБА_8 знайомий їм, як мешканець с. Овсяниківка, Кіровоградського району та області, проте їм не відомо чи здійснював ОСОБА_8 прийом чорного чи кольорового металу за місцем свого мешкання, проходячи повз його будинок не бачили нічого пов`язаного з прийманням металобрухту.
Також, судом першої інстанції зазначено у своєму рішенні, що протокол обшуку від 08.05.2015 року та протокол огляду від 17.06.2015 року лише підтверджують факт наявності у домоволодінні ОСОБА_8 металевих виробів, однак не доводять здійснення прийому брухту кольорових і чорних металів фізичною особою, організацію незаконного пункту прийому, схову та збуту металобрухту, оскільки досудовим розслідуванням не встановлено при яких обставинах отримано вказані металеві вироби та чи є вони металобрухтом.
Таким чином, суд дійшов висновку, що пред`явлене останньому обвинувачення не знайшло свого підтвердження під час судового розгляду кримінального провадження, а докази надані стороною обвинувачення не доведені перед судом щодо їх переконливості.
Не погоджуючись з вказаним вироком суду прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок судупершої інстанціїскасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.213 КК України та призначити покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік, з покладенням обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ст. 76 КК України. Речові докази знищити.
Своє прохання апелянт мотивує тим, що судом безпідставно визнав недопустимим доказом постанову Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 21.02.2011 року, якою ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.164-10 КУпАП. Вважає, що вказана постанова суду підтверджує винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України. Притягнення до адміністративної відповідальності саме за вказаною статтею КУпАП (накладення штрафу в сумі 1700 грн. та конфіскація 320 кг металобрухту) демонструє схильність ОСОБА_8 до порушення законодавства, що регулює здійснення операцій з металобрухтом, його ставлення до злочину, передбаченого ст.213 КК України, та його наслідків, виражає суб`єктивну сторону складу даного злочину.
Також, апелянт не погоджується з твердженням суду, що пояснення дільничного інспектора міліції ОСОБА_16 щодо надходження скарг на ОСОБА_8 від жителів села спростовуються поясненнями сільського голови ОСОБА_17 , оскільки місцеві жителі не зобов`язані попередньо звертатись до місцевої ради.
Стверджує, що судом першої інстанції при ухваленні виправдувального вироку належним чином не враховано показання ОСОБА_11 допитаних в судових засіданнях свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_18 ОСОБА_28 , які підтвердили факт прийому металобрухту ОСОБА_8 .
Вказує на те, що судом не взято до уваги показання свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_18 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 які узгоджуються між собою, щодо обізнаності місцевих жителів в тому, що саме ОСОБА_8 приймає металобрухт в с.Овсяниківка за грошові кошти.
Разом з тим, звертає увагу, що судом не враховано показання свідка ОСОБА_29 який пояснив, що дійсно надав на прохання ОСОБА_8 накладні на металобрухт, але надав їх у 2015 році (саме перед тим як обвинувальний акт було скеровано до суду) та фактично не продавав останньому металобрухт зазначений у вказаних накладних.
Заслухавши доповідача, провівши під час апеляційного розгляду судове слідство в обсязі допиту обвинуваченого ОСОБА_8 , свідка ОСОБА_18 , заслухавши прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу та просив вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України, на підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 який заперечив проти задоволення апеляційної скарги прокурора і просили вирок суду першої інстанції залишити без змін, як законний та обґрунтований, дослідивши матеріали кримінального провадження, проаналізувавши доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів приходить до таких висновків.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК мотивувальна частина виправдувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.
За змістом цієї норми закону в мотивувальній частині виправдувального вироку має бути викладено результати, аналізу та оцінки поданих сторонами і досліджених у судовому засіданні доказів.
Відповідно до приписів п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.
В силу положень ч. 3 ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Перевіркою матеріалів провадження, колегією судів встановлено, що цих вимог закону судом першої інстанції дотримано у повному обсязі.
Суд першої інстанції, оцінивши кожний доказ, наданий як стороною обвинувачення, так і стороною захисту з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, прийшов до висновку, що висунуте ОСОБА_8 обвинувачення за ч. 1 ст. 213 КК України не знайшло свого підтвердження. Вважає, що достатніх та допустимих доказів доведення участі обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину органом досудового розслідування не здобуто, стороною обвинувачення не надано та судом не виявлено. У зв`язку з цим, в силу презумпції невинуватості, закріпленої у ст.62 Конституції України та ст.17 КПК України, суд визнав необхідним виправдати ОСОБА_8 через недоведеність наявністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України.
Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції законним, обґрунтованим та вмотивованим.
Так, допитаний як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_8 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні не визнав та суду пояснив, що 24.04.2015 року до нього за місцем проживання АДРЕСА_1 прийшов ОСОБА_12 за вказівкою працівників міліції, щоб здати йому метал., однак він його не прийняв, оскільки не займався металобрухтом. В подальшому до нього неодноразово присилали працівники міліції людей з метою продажу метабрухту, але він також його не купував. 08.05.2015 року до його домоволодіння прийшли працівники міліції, які потрапили на територію через паркан. Вийшовши на подвір`я він побачив працівників міліції, які пояснили, що у них є інформація про придбання ним у мешканців села, зокрема ОСОБА_19 і ОСОБА_12 , металобрухту без відповідних дозвільних документів, а тому згідно ухвали суду вони проведуть обшук. Також йому повідомили, що мішок із металевими частинами, який стояв на подвір`ї біля воріт є предметом контрольної закупки, а приніс його ОСОБА_11 щоб здати йому метал за грошову винагороду. Даний мішок він бачив у перший раз і йому не відомо, яким чином він потрапив на подвір`я. Потім, працівниками міліції з участю двох понятих проведено обшук на території домоволодіння, виявлено та вилучено метал. У подальшому через деякий час у його домоволодінні з участю понятих було проведено огляд, а вилучений метал завантажено до вантажного автомобіля та відвезено на ваги для контрольного зважування, а потім у райвідділ. Також, пояснив, що вилучені працівниками міліції металеві вироби (решітки металевих ліжок, металеві труби, кутники) на загальну вагу 2 т. 430 г. він використовував для власних потреб у господарстві і придбав на підприємстві, що підтверджено відповідними накладними з зазначеною в них сумою та кількістю. Ваги, які знайдено на території домоволодіння, він використовував для зважування молочної продукції, яку вони з дружиною продають. Придбанням у населення села металобрухту в період, який йому ставлять органи досудового розслідування він не займався, а займався аж у 2005, 2006, 2007, 2008 роках.
Допитаний апеляційним судом за клопотанням прокурора свідок ОСОБА_30 надала показання, згідно яких, вона знайома з ОСОБА_8 , неприязних відносин до нього не має. Весною, точно не пам`ятає, в якому це було році, вона проводила прибирання в своєму домоволодінні та назбирала металобрухт, після чого зателефонувала ОСОБА_8 , який на автомобілі приїхав до неї додому, де прийняв у неї металобрухту за ціною близько 2, 5 - 3 грн. за кілограм.
Разом з тим, суд першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно дослідив і проаналізував показання свідків: ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які не змогли пояснити суду звідки їм відомо, що ОСОБА_8 приймає металобрухт, а також коли, який саме металобрухт, по якій ціні та скільки разів вони здавали; ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , які нічого не здавали та не змогли зазначити осіб у кого ОСОБА_8 приймав металобрухт і по якій ціні; ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , яким не відомо чи здійснював ОСОБА_8 прийом чорного чи кольорового металу за місцем свого мешкання, проходячи повз його будинок не бачили нічого пов`язаного з прийманням металобрухту.
Свідок ОСОБА_29 , будучи допитаним судом першої інстанції пояснив, що він перебуває на посаді директора ПП «Помічник - 91», що здійснює прийом і збут металевих виробів. ОСОБА_8 йому відомий, оскільки у 2008-2009 роках він приїздив на підприємство купувати металеві вироби, а в 20015 року звернувся до нього з проханням надати йому накладні на покупку металевих виробів. Однак йому не відомо чи здійснював ОСОБА_8 прийом чорного та кольорового металу.
Відповідно до приписів ст. 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Згідно з критеріями, встановленими ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Стороною обвинувачення на підтвердження винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення надано акт вручення металобрухту від 08.05.2015 року та протокол огляду місця події від 08.05.2015 року, згідно яких ОСОБА_11 вручено мішок із брухтом чорних металів для збуту ОСОБА_8 , а потім проведено огляд ОСОБА_11 в якого виявлено та вилучено гроші кошти, які отримано за збутий метал.
Однак, за результатами розгляду, суд обґрунтовано не визнав такі докази належними і допустимими, оскільки вказані слідчі дії за формою проведено у порядку передбаченому для негласної слідчої дії контроль за вчиненням злочину, що здійснена у формі контрольованої чи оперативної закупівлі, однак такі дії проведено при розслідуванні злочину невеликої тяжкості та без відповідного процесуального рішення прокурора, що суперечить вимогам ст.ст.246, 271 КПК України, з чим і погоджується колегія суддів.
Разом з тим, відкидаючи надані стороною обвинувачення докази, а саме протокол обшуку від 08.05.2015 року та протокол огляду від 17.06.2015 року, суд першої інстанції правильно встановив, що вказані докази лише підтверджують факт наявності у домоволодінні ОСОБА_8 металевих виробів, однак не доводять здійснення прийому брухту кольорових і чорних металів фізичною особою, організацію незаконного пункту прийому, схову та збуту металобрухту, оскільки досудовим розслідуванням не встановлено при яких обставинах отримано вказані металеві вироби та чи є вони металобрухтом.
За результатами аналізу й оцінки таких доказів суд дійшов висновку про недоведеність стороною обвинувачення належними та допустимими доказами факту здійснення ОСОБА_8 незаконних операцій з металобрухтом.
Обґрунтовуючи своє рішення, районний суд послався на положення ст.1 Закону країни "Про металобрухт", районний суд навів у вироку тлумачення термінів, які зазначені як операції здійснення незаконної діяльності з металобрухтом і відображені в диспозиції ч. 1 ст. 213 КК України та вказав на обов`язковість встановлення таких операцій у відповідності до положень ст.1 Закону країни "Про металобрухт". При цьому районний суд послався також на положення ст. 3 та ст. 42 Господарського Кодексу України, якими роз`яснені поняття господарської діяльності і підприємництва, в тому числі поняття систематичності здійснення підприємницької діяльності.
З огляду на наведене, суд дійшов обґрунтованих висновків про те, що жодних видів операцій з металобрухтом обвинувачений не вчиняв, а лише придбав металеві вироби для власного використання.
Крім цього, як правильно зазначено судом у вироку, частина виявленого в обвинуваченого металу, зокрема металеві кутники, квадрати, металеві труби, полоси та швелера можуть бути використаними за призначенням, а тому згідно ЗУ "Про металобрухт ці предмети металобрухтом не вважаються.
Виходячи зі змісту положень ст. 3 та 42 Господарського Кодексу України суд не знайшов будь-якого підтвердження, що в діях обвинуваченого наявні ознаки здійснення ним підприємницької діяльності, оскільки відсутні будь-які дані про отримання обвинуваченим прибутку, а також відсутні докази систематичності такої діяльності, і колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
При цьому, крім здійснення незаконних операцій з брухтом чорних та кольорових металів ОСОБА_8 також інкримінується організація незаконного пункту прийому, схову і збуту металобрухту на території належного йому домогосподарства.
Разом з тим, організація незаконного пункту прийому, схову та збуту металобрухту - це вчинення дій, спрямованих на створення підпільного приймального пункту, на створення умов, необхідних для його нормального функціонування (підшукування відповідних приміщень, придбання необхідного обладнання, пошук і прийняття на роботу персоналу, забезпечення коштами, розробка і проведення конспіративних заходів тощо).
Між тим, належних та допустимих доказів, які вказують на вчинення обвинуваченим дій, направлених на організацію такого пункту, ні районному суду, ні апеляційному суду, стороною обвинувачення не представлено.

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що постанова Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 21.02.2011 року на підтвердження винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України є допустимим доказом, були предметом розгляду в суді першої інстанції та свого підтвердження не знайшли. Районний суд обґрунтовано послався на ст. 88 КПК України, якою регламентовано, що докази, які стосуються судимостей підозрюваного, обвинуваченого або вчинення ним інших правопорушень, що не є предметом цього кримінального провадження, а також відомості щодо характеру або окремих рис характеру підозрюваного, обвинуваченого є недопустимими на підтвердження винуватості підозрюваного, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення. За вказаних обставин, суд не знайшов підстав для визнання вказаного доказу допустимим.

Неспроможними колегія суддів визнає також посилання прокурора на те, що при ухваленні виправдувального вироку районним судом належним чином не враховано показання свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_18 , ОСОБА_28 , ОСОБА_13 , які підтвердили факт прийому металобрухту ОСОБА_8 , з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушенням, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно, якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

У апеляційній скарзі прокурором було заявлено клопотання про допит під час апеляційного розгляду свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_18 , ОСОБА_28 , ОСОБА_13 , ОСОБА_29 .

У ході апеляційного розгляду було встановлено, що свідок ОСОБА_11 , помер, а свідок ОСОБА_12 знаходиться в місцях позбавлення волі, у зв`язку з чим прокурор відмовився від допиту вказаних свідків.

Свідки ОСОБА_28 , ОСОБА_13 та ОСОБА_29 на неодноразові судові виклики не з`являлися до суду апеляційної інстанції, а сторона обвинувачення не забезпечила їх явку у судове засідання, через що допитати зазначених свідків не представилось можливим.

За таких обставин, а також ураховуючи, що під час апеляційного розгляду прокурор відмовився від клопотання про допит свідків ОСОБА_28 , ОСОБА_13 та ОСОБА_29 , а тому кримінальний процесуальний закон України зобов`язує колегію суддів розглянути кримінальне провадження з дотриманням вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, тобто в межах апеляційних вимог.

Що стосується твердження прокурора про те, що першої інстанції безпідставно в резолютивній частині вироку вказав, що копія вироку вручається виправданому, а не обвинуваченому, то наведене з урахуванням вищевикладеним обставин жодним чином не вплинуло на відсутність в діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України

Таким чином, колегія суддів, перевіряючи вирок за апеляційною скаргою прокурора, провівши судове слідство, вважає, що суд першої інстанції із дотриманням вимог кримінального процесуального закону розглянув справу, дослідив покладені в основу обвинувачення щодо ОСОБА_8 докази, з точки зору їх належності, достатності й допустимості та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б безумовною підставою для скасування чи зміни судового рішення стосовно ОСОБА_8 колегією суддів не встановлено.

З огляду на викладене, дотримуючись закріпленої в ст. 62 Конституції України принципу презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, встановленого ст. 17 КПК України, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора, а вирок суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів.

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 04 травня 2016 року стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: (підписи)
Згідно з оригіналом:
Суддя Апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2