У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: секретаря судового засідання прокурора захисника засудженого ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши в судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000658, за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Апеляційного суду м. Києва від 04 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

За вироком Святошинського районного суду м. Києва від 13 листопада 2015 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

На підставі ст. 75 КК ОСОБА_7 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки та покладено на нього обов`язки, передбачені пунктами 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК.
Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь: Київської міської клінічної лікарні № 17 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 1492,07 грн; Київської міської клінічної лікарні № 6 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 4147,20 грн; ОСОБА_8 у рахунок відшкодування моральної шкоди 268 284 грн.
Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.
Вироком Апеляційного суду м. Києва від 04 квітня 2016 року вирок районного суду щодо ОСОБА_7 у частині призначеного покарання скасовано.
Ухвалено новий вирок, яким ОСОБА_7 призначено за ч. 2 ст. 286 КК покарання із застосуванням ст. 69 КК у виді обмеження волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
У решті вирок місцевого суду залишено без зміни.
Згідно вироку місцевого суду ОСОБА_7 засуджено за те, що він усупереч вимог п.п. 2.3 підпунктів «б», 10.1, 12.1, 12.4 Правил дорожнього руху, приблизно о 22.15 год., керуючи з перевищенням максимально допустимої в межах населеного пункту швидкості руху 60 км/год.технічно справним автомобілем «Опель Астра Караван» (державний номерний знак НОМЕР_1 ), рухаючись по проїзній частині Кільцевої дороги зі сторони проспекту Леся Курбаса в сторону Жулянського шляхопроводу, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, неправильно вибрав швидкість руху і, не переконавшись у тому, що це буде безпечно для всіх учасників дорожнього руху, перестроївся із середньої смуги руху в праву, внаслідок чого допустив зіткнення з напівпричепом «Fruehauf Netam VPR 1227» (д.н.з. НОМЕР_2 ) вантажного автомобіля DAF95XF380 (д.н.з. НОМЕР_3 ), який стояв попереду в правому ряду попутного напрямку, та автобусом «МАЗ-203065» (д.н.з. НОМЕР_4 ) під керуванням водія ОСОБА_9 , який рухався в середньому ряду попутного напрямку.

Внаслідок зіткнення пасажир керованого ним автомобіля ОСОБА_10 отримала тяжкі тілесні ушкодження, від яких померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в лікарні, а пасажир цього ж автомобіля ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 порушує питання про скасування вироку апеляційного суду і призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції на підставах істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості злочину й особі засудженого внаслідок суворості. Скаржник стверджує, що вирок не відповідає вимогам ст. 374 КПК, є суперечливим, оскільки визнавши усі доводи прокурора безпідставними, суд у той же час постановив обвинувальний вирок і погіршив становище засудженого. Також захисник зазначає, що рішення суду апеляційної інстанції не відповідає положенням статей 65, 67, 75 КК, а призначене засудженому покарання є надто суворим.

На касаційну скаргу надійшли заперечення від потерпілої ОСОБА_8 та її представника ОСОБА_12 , котрі просять касаційну скаргу захисника залишити без задоволення, а вирок апеляційного суду стосовно ОСОБА_7 без зміни.
Заслухавши доповідь судді, доводи засудженого та захисника, які підтримали скаргу, думку прокурора, котрий заперечував проти задоволення скарги, розглянувши матеріали кримінального провадження й обговоривши наведені в касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково на таких підставах.

Відповідно до ч. 2 ст. 420 КПК вирок суду апеляційної інстанції повинен відповідати загальним вимогам до вироків, визначених ст. 374 цього Кодексу. Крім того, у вироку суду апеляційної інстанції зазначаються зміст вироку суду першої інстанції, короткий зміст вимог апеляційної скарги, мотиви ухваленого рішення, рішення по суті вимог апеляційної скарги.
Цих вимог апеляційний суд не дотримався.
За змістом апеляційної скарги прокурора, останній вважав, що місцевий суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 75 КК, оскільки цей суд належним чином не врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення та його наслідків, а також того, що звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням суперечить меті покарання виправленню винного. З огляду на це прокурор просив скасувати вирок місцевого суду та ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
Як убачається зі змісту вироку апеляційного суду, він визнав безпідставними наведені доводи прокурора, не взяв їх до уваги, зазначивши, що тяжкість тілесних ушкоджень та наслідки у виді настання смерті потерпілої є кваліфікуючими ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК. Крім того, суд визнав безпредметними та необґрунтованими посилання прокурора на те, що звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням суперечить меті покарання. Тобто, усі наведені в апеляційній скарзі прокурора доводи апеляційний суд визнав безпідставними. Проте, усупереч своїм висновкам, він визнав неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність застосування місцевим судом положень ст. 75 КК та постановив обвинувальний вирок, чим погіршив становище засудженого.
Отже, апеляційний суд навів у вироку суперечливі висновки, що є порушенням вимог ст. 374 КПК.
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що вирок суду апеляційної інстанції постановлено з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а тому його на підставі ч. 1 ст. 412 КПК слід скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції, а касаційну скаргу захисника задовольнити частково. Під час нового розгляду суду слід врахувати викладене, ретельно перевірити доводи апеляційної й касаційної скарг, дати на них вмотивовані відповіді та прийняти обґрунтоване рішення відповідно до вимог закону.
Керуючись статтями 433 - 436 КПК, п. 6 розділу XII «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Апеляційного суду м. Києва від 04 квітня 2016 року щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3