Справа № 576/2092/16-к
Провадження № 1-кп/576/24/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13.07.17 Глухівський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

потерпілого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань суду в м. Глухів кримінальне провадження за № 0000451 від 09.11.2015 р. про обвинувачення:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Білопілля Сумської області, українця, громадянина України, неодруженого, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого у АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Білопілля Сумської області, українця, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого у АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

- кожного, у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 187 КК України, -

встановив:
Обвинувачений ОСОБА_6 09.11.2015 р. за попередньою змовою з обвинуваченим ОСОБА_7 про незаконне заволодіння транспортним засобом марки ВАЗ 21154 р.н.з. НОМЕР_1 , який належить на праві приватної власності потерпілому ОСОБА_10 , умисно, з корисливих мотивів, перебуваючи у вказаному автомобілі, з метою його заволодіння, на автодорозі Р-44, в районі перехрестя неподалік від с. Зінове Путивльського району, близько 7 години 50 хвилин, застосували до потерпілого ОСОБА_10 насильство, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, що виразилося у нанесені ОСОБА_6 близько п`яти ударів руками в область обличчя потерпілого, та погрозу застосування такого насильства, що виразилось у висловлюванні ОСОБА_7 на адресу потерпілого спричинити йому тілесні ушкодження. Внаслідок таких дій обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_10 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді синців в лобній ділянці по середній лінії голови, в лівій лобно-скроневій ділянці, в ділянці правої вилиці та навколо лівого ока, рану на нижній повіці в ділянці зовнішнього кута лівого ока та субкон`юктивальний крововилив лівого ока, які відносяться до легких тілесних ушкоджень. Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_6 ногою виштовхнув ОСОБА_10 з автомобіля, а ОСОБА_7 пересівши за кермо, завів автомобіль та попрямував в бік м. Білопілля, у результаті чого обвинувачені заволоділи вище вказаним автомобілем.

Крім того, під час скоєння відкритого заволодіння автомобілем ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , діючи умисно та з корисливих мотивів, з застосуванням насильницьких дій, що виразились у відштовхуванні потерпілого ногою у плече, вириваючи з рук останнього барсетку з грошима в сумі 1800 грн., відкрито заволодів цими грошима потерпілого, спричинивши йому матеріальної шкоди на суму 1800 грн.

У судовому засіданні обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 свою вину у пред`явленому їм за ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 187 КК України обвинуваченні визнали частково та надали наступні покази.

Обвинувачений ОСОБА_6 показав, що 09.11.2015 р. вирішили з ОСОБА_11 , з яким вже був довго знайомим, поїхати до м. Буринь, щоб погуляти з дівчатами, з якими раніше списувались по телефону. Приїхали рано вранці в ОСОБА_12 на автобусі. Коли вийшли, то чекали на дівчат біля кіоску, однак вони написали, що вже в ОСОБА_13 вдома. Потім вони замовили таксі. Коли приїхав таксист, то сіли в машину і поїхали до ОСОБА_13 . Він сидів спереду, а ОСОБА_14 позаду. У машині домовились її викрасти, для того щоб покататись. ОСОБА_14 попросив водія зупинитися. Коли зупинились, то він сказав водієві, щоб той виходив з машини. Водій почав сперечатись. У відповідь він його вдарив декілька разів по обличчю та водій продовжував сперечатись. Потім ОСОБА_14 сказав, що зараз його розмаже, коли водій розвернувся до ОСОБА_15 , то він ( ОСОБА_16 ) врадив потерпілого по обличчю. Потім потерпілий розвернувся і витягнув ключ запалення і намагався вдарити ним його, але він вихопив в нього ключ. Далі потерпілий став виходити і забирати барсетку. Він також схопився за цю барсетку і вони стали її перетягувати, внаслідок чого вона відкрилась і висипались гроші. Їх було десь 180 грн. Після цього потерпілий вийшов з машини, а ОСОБА_14 переліз на водійське сидіння, завів двигун і вони поїхали у ОСОБА_17 . По дорозі подзвонили потерпілому, щоб той не викликав поліцію, обіцяли повернути машину. Зрозумівши, що вчинили неправильно, залишили машину з ключами у Ворожбі. Жодної зброї в них не було. Коли він перетягував барсетку, ОСОБА_14 сидів на задньому сидінні і міг цього не бачити. Усвідомлює протиправність своїх дій та кається у вчиненому злочині, запевняючи суд, що подібного більше ніколи не вчинить.

Обвинувачений ОСОБА_7 показав, що 09.11.2015 р. вирішили з ОСОБА_18 , з яким вже був довго знайомим, поїхати до м. Буринь, щоб погуляти. Приїхавши до м. Буринь на автобусі, вирішили поїхати у ОСОБА_13 . Десь о 7-й годині зателефонували приватному таксисту і домовились про поїздку. Коли таксист підїхав, сіли у машину і поїхали в сторону ОСОБА_13 . У машині між собою домовились про її викрадення для того щоб покататись. Хотіли зробити так, щоб злякати таксиста і той сам вийшов з машини. Біля с. Зінове він попросив таксиста зупинитись. Коли зупинились, ОСОБА_16 просив водія вийти і сказав йому, що далі вони поїдуть самі, однак той не вийшов. Потім бачив як ОСОБА_19 ударив декілька разів потерпілого. Скільки саме ударів він наніс не бачив, але по часу це було десь 2 хвилини. Далі він сказав потерпілому, щоб той виходив, бо він його розмаже. Потерпілий розвернувся до нього, а потім знову повернувся до ОСОБА_16 і у них зав`язалась боротьба. Потім потерпілий вийшов з машини, а він переліз на переднє сидіння, завів автомобіль і поїхав з ОСОБА_16 . Коли їхали, то телефонували потерпілому, щоб той не заявляв у міліцію, бо машину йому повернуть. Злякавшись, що накоїли, вони залишили автомобіль з ключами у м. Ворожба. Ніякого пістолета в нього не було, можливо тримав у руках запальничку. Хлопка він не чув. Допускає, що якщо такий і був, то можливо була вихлопна система, оскільки двигун був заведений, а машина була на газу. Барсетку та гроші, які з неї випадали, він не бачив і не домовлявся про викрадення цієї барсетки з ОСОБА_20 Усвідомлює протиправність своїх дій та кається у вчиненому злочині, запевняючи суд, що подібного більше ніколи не вчинить.

Суд допитав потерпілого, свідків, заявлених стороною обвинувачення, а також дослідив наступні докази.

Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_10 показав, що він займається перевезенням пасажирів на власному автомобілі ВАЗ 21154 р.н.з. НОМЕР_1 , 2007 року випуску. 09.11.2015 р. вранці йому зателефонував невідомий чоловік та зробив замовлення з м. Буринь до м. Путивля, на що він погодився. Приблизно о 7 год. 45 хв. йому знову зателефонував той чоловік і попросив під`їхати до авто заправки, що він і зробив. Там він здійснив посадку до свого автомобіля двох хлопців, один з яких, як він дізнався у подальшому на прізвище ОСОБА_16 , сів на переднє пасажирське сидіння, а інший, прізвище якого як він дізнався у подальшому ОСОБА_14 , сів на заднє пасажирське сидіння. Після цього вони разом рушили у напрямку м. Путивль. По дорозі він розмовляв з тими хлопцями на різні теми. Хлопці між собою про щось перешіптувались. Не доїжджаючи метрів за 500 до с. Зінове, ОСОБА_14 попросив зупинити автомобіль по нужді. Він зупинив автомобіль, але запідозривши щось неладне, бо хлопці перешіптувались між собою, спитав їх про те, що вони надумали. У відповідь на це ОСОБА_16 сказав йому, щоб виходив з автомобіля, бо далі вони поїдуть самі. Відмовившись вийти з автомобіля, ОСОБА_16 сидячи на сидінні, став наносити йому удари кулаком в обличчя. Наніс приблизно 4-5 ударів. Потім ззаду він, почувши слова ОСОБА_15 про те, що він його зараз розмаже по салону, розвернувся до нього і побачив у його руці якийсь предмет. Він не розгледів, що це було конкретно, бо це були секунди. Чи був то пістолет чи щось інше, він не встиг роздивитись, бо одразу ОСОБА_16 став наносити йому руками удари в обличчя і він розвернувся до нього. Потім став заводити автомобіль, однак ОСОБА_16 схопив його за руку з ключем. Коли вони з ОСОБА_16 боролись, він почув якийсь приглушений хлопок. Що це був за хлопок та від чого сказати не може і у той момент навіть не придав значення цьому звуку. Запаху пороху у салоні не було. Далі він витягнув ключ запалення і намагався подряпати їм ОСОБА_16 , але той вихопив з рук ключ. Коли вже в нього забрали ключ, це був основний деморалізуючий момент і він вирішив виходити з автомобіля. Проте вирішив забрати барсетку з документами і грошима в сумі 1800 грн., що була біля сидіння. Коли забирав барсетку, то ОСОБА_16 теж схопився за ручку барсетки і став її виривати в нього з рук тягнучи її на себе та впираючись у його плече ногою. У цей час барсетка відкрилась, гроші висипались і він випав з машини з барсеткою. Бачив, що ОСОБА_16 збирав гроші. Потім хтось завів двигун і автомобіль поїхав. Через декілька хвилин, йому зателефонували ті хлопці та просили не звертатись до міліції, бо машину йому повернуть. Під час заволодіння його автомобілем, ОСОБА_7 не чинив активних дій. В кінці травня 2016 р. слідчий запросив його на огляд одного з домоволодінь у м. Білопілля, під час проведення якого він впізнав свій автомобіль, що був виявлений у цьому домоволодінні. Хоча цей автомобіль мав дещо інший вигляд ніж його (інші скло, торпеда, сидіння, замок), він впізнав цей автомобіль по акумулятору, протиугінній системі та діркам під торпедою. У подальшому, під час слідчого експерименту, він з слідчим виявили дірку у обшивці автомобіля. Шкода обвинуваченими йому відшкодована, просив їх суворо не карати. Цивільний позов просив залишити без розгляду.

Свідок ОСОБА_21 у суді показав, що у 2015 році він проживав разом з своїм сином ОСОБА_22 по АДРЕСА_3 . На початку 2015 року син у м. Харкові придбав автомобіль, який офіційно зареєстрував і зберігав у гаражі за вказаною адресою. Цим автомобілем користувався син. У березні-квітні 2015 року син виїхав до Європи. Влітку 2016 року до його будинку прихала працівники поліції з вимогою оглянути гараж. Він відкрив гараж. Після огляду автомобіль вилучили.

Свідок ОСОБА_23 у суді показала, що є матір`ю ОСОБА_6 , який проживає разом з нею. Обставини справи їй не відомі. Син вдома не ночує дуже рідко. У той день, коли стався злочин сина вдома не було. Вона телефонувала йому і він говорив, що затримається. Коли вона приїхала з села, то син вже був вдома та де він був, не розповідав.

Свідок ОСОБА_24 у суді показав, що знає обох обвинувачених. 08.11.2015 ввечері у кафе «Метелиця» він бачив обвинуваченого ОСОБА_16 . На наступний день він бачив його у м. Білопілля та спитав, що в нього з телефоном, на що той відповів, що загубив його у м. Ворожба.

Відповідно до протоколу огляду місця події від 09.11.2015 р. з фототаблицею, було оглянуто ділянку місцевості автодороги Р-44 поблизу с. Зінове та при огляді виявлено і вилучено речі, які за твердженнями сторони обвинувачення не мають значення для цього кримінального провадження (т.2 а.с.34-36).

Згідно висновку експерта № 223 від 10.11.2015 р. при обстеженні у ОСОБА_10 виявлені тілесні ушкодження у виді синця лобу, синця лівої лобно-скроневої області, синця правої акулової області, синця лівої біля орбітальної області з субконьюктивальним крововиливом, рана нижнього віка лівого ока в області зовнішнього кута (т.2 а.с.45-46).

За висновком експерта № 136 від 21.07.2016 р. механізм виникнення тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_10 може співпадати з механізмом спричинення продемонстрованим потерпілим під час слідчого експерименту (т.2 а.с.48-49).

Висновком експерта № 528 від 23.05.2017 р. стверджується, що виявлені у потерпілого на обличчі тілесні ушкодження не були небезпечними для життя і кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження (т.3 а.с.37).

Висновком експерта № 2 від 18.11.2015 р. стверджується, що ринкова вартість автомобіля ВАЗ 21154 р.н.з. НОМЕР_1 станом на час скоєння злочину складає 95125,66 грн. (т.2 а.с.52-56).

З висновку експерта № 73 від 29.06.2016 р. слідує, що ідентифікаційний номер кузова автомобіля ВАЗ 21154 р.н.з. НОМЕР_2 змінено шляхом видалення деталі з первинним майданчиком та вварюванням кустарним способом на її місце деталі іншого автомобіля з нанесенням на ній ідентифікаційного номеру кузова (т.2 а.с.61-67).

За висновком експерта № 19/119/6-3/204е від 13.09.2016 р. пошкодження на облицюванні даху автомобіля ВАЗ 21154 р.н.з. НОМЕР_2 вогнепальне та ймовірно утворене еластичним метальним снарядом калібру 9 мм (т.2 а.с.73-78).

В ході огляду домоволодіння АДРЕСА_3 , зміст якого зафіксований у протоколі від 26.05.2016 р., виявлено та вилучено автомобіль ВАЗ 21154 р.н.з. НОМЕР_2 з технічним паспортом та ключами (т.2 а.с.84-87), до якого ухвалою слідчого судді від 27.05.2016 р. слідчому надано тимчасовий доступ на час проведення експертиз (т.2 а.с.90).

У протоколі слідчого експерименту від 27.05.2016 р. зафіксовано, що ОСОБА_7 продемонстрував на місці, де він з ОСОБА_6 заволоділи автомобілем потерпілого (т.2 а.с.122-124).

У протоколі слідчого експерименту від 14.07.2016 р. зафіксовано, що ОСОБА_10 (т.2 а.с.125-129) продемонстрував у автомобілі, обставини скоєння злочину.

Під час дослідження цих доказів, захисники зазначали, що дані отримані у ході огляду домоволодіння АДРЕСА_3 , де був виявлений автомобіль потерпілого, є недопустимими з огляду на те, що не було отримано санкції суду на огляд приміщення.

Суд не погоджується з цими доводами з огляду на те, що слідчим у відповідності з ст. 237 КПК України був проведений огляд зазначеного вище домоволодіння. Мета цієї слідчої дії відповідала меті визначеній у ч.1 ст. 237 КПК України виявлення та фіксація відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення. Огляд проводився за правилами ч.1 ст. 233 та ч.2 ст. 237 КПК України, тобто за добровільною згодою господаря будинку, про що мається відповідна письмова заява (т.2 а.с.83), а тому суд не може визнати цей доказ, а також отримані дані подальших експертних досліджень, недопустимим лише з названої захисниками підстави.

Оцінюючи приведені вище докази, суд доходить до висновку, що показань потерпілого, які є послідовними і логічними, даних судово-медичних експертиз, про виявлення у потерпілого тілесних ушкоджень, висновку автотоварознавчого дослідження, достатньо щоб на їх підставі констатувати той факт, що обвинувачені 09.11.2015 р. незаконно заволоділи транспортним засобом ОСОБА_10 . Крім того, ця обставина не заперечувалась й самими обвинуваченими.

Водночас, за уточненим у судовому засіданні обвинуваченням, дії ОСОБА_6 та ОСОБА_7 були кваліфіковані за ч. 3 ст. 289 КК України як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я потерпілого.

Як на доведення того, що обвинувачені погрожували потерпілому травматичною зброєю, прокурор послався на покази потерпілого, зокрема дані ним під час слідчого експерименту та висновок експерта, який встановив наявність вогнепального пошкодження на облицюванні даху автомобіля потерпілого.

Аналізуючи покази потерпілого ОСОБА_10 суд зазначає, що під час судового засідання він вказав, що бачив у руці ОСОБА_7 якийсь предмет, але який саме, він точно сказати не може, бо обернувся до обвинуваченого на декілька секунд. Він і не думав і не припускав, що у обвинувачених була якась зброя. Чув, що в машині був якийсь хлопок, але не він не був схожий на постріл, бо звук був приглушений і запаху пороху в машині не було чути.

Відтак потерпілий не ствердив, про наявність зброї у обвинувачених і її застосування для погрози.

Щодо доводів прокурора про наявність пошкодження в автомобілі, суд визнає, що з часу скоєння злочину і до часу виявлення цього пошкодження, минуло більш ніж 8 місяців. За цей час автомобіль потерпілого перебував у різних людей. За відсутності ствердних і чітких свідчень потерпілого про використання травматичної зброї з боку обвинувачених у момент скоєння злочину, а також за відсутності свідчень особи, яка останньою користувалась автомобілем, суд не може з впевненістю визнати, що саме обвинувачені здійснили вогнепальне пошкодження на облицюванні даху автомобіля потерпілого.

Крім того, як слідує з матеріалів справи слідчий вилучив автомобіль 26.05.2016 р. Вилучивши цей автомобіль, слідчий отримав від судді дозвіл про тимчасовий доступ до нього на час проведення судово-криміналістичних експертиз. За ухвалою суду, цей дозвіл діяв до 10.06.2016 р. (т.2 а.с.90). Після закінчення дії цього дозволу, суду невідомо, де зберігався цей автомобіль і слідчий вже не був за нього відповідальний. Далі, 14.07.2016 р. слідчий під час слідчого експерименту виявив пошкодження на облицюванні даху автомобіля і 18.07.2016 р. призначив балістичну експертизу, висновок якої був отриманий 13.09.2016 р. За таких обставин, дії слідчого, проведені по закінченні строку дії дозволу судді на тимчасовий доступ, вказують на порушення вимог ст.ст. 16, 160-166, 170-174 КПК України та загальних засад законності здійснення кримінального провадження і верховенства права.

А тому, у будь-якому разі якщо б суд спирався винятково на вказані вище дані, законність би такого рішення, з огляду на приведені суперечності, викликала б сумніви.

Таким чином, версія прокурора про погрозу з боку обвинувачених потерпілому зброєю, у відповідності до положень ст.62 Конституції України не може бути покладено в основу судового рішення.

За таких обставин суд вважає, що дії обвинувачених за ч. 3 ст. 289 КК України кваліфіковані не вірно.

Між тим, свідченнями потерпілого, матеріалами судово-медичної експертизи та показами обвинувачених стверджується, що заволодіння транспортним засобом потерпілого відбулось відкрито, із нанесенням ОСОБА_6 ударів потерпілому, внаслідок чого він отримав легкі тілесні ушкодження, та словесною погрозою завдати тілесні ушкодження з боку ОСОБА_7 .

Отже, використовуючи своє право, передбачене ч. 3 ст. 337 КПК України, суд вважає за необхідне змінити правову кваліфікацію кримінального правопорушення та кваліфікує дії обвинувачених ОСОБА_6 і ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з насильством, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого та з погрозою застосування такого насильства.

Також за уточненим у судовому засіданні обвинуваченням, дії ОСОБА_6 та ОСОБА_7 були кваліфіковані за ч. 2 ст. 187 КК України як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.п. 4, 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 від 06.11.2009 р. «Про судову практику у справах про злочини проти власності», погроза застосування насильства при розбої полягає в залякуванні негайним застосуванням фізичного насильства, небезпечного для життя і здоров`я потерпілого (погроза вбити, заподіяти тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження, легке тілесне ушкодження з розладом здоров`я чи незначною втратою працездатності, або вчинити певні дії, що у конкретній ситуації можуть спричинити такі наслідки), а при грабежі - насильства, що не є небезпечним для його життя чи здоров`я. При цьому завжди слід враховувати характер насильства чи погрози.

Крім того, у п. 3 своєї Постанови № 2 від 07.02.2003 р. «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що при ексцесі виконавця, тобто коли один із співучасників вийшов за межі домовленості щодо обсягу злочинних дій і вчинив більш тяжкий або інший злочин, за цей злочин повинен відповідати лише його виконавець, а інші особи - за злочини, вчинені ними в межах домовленості.

Аналіз характеру та послідовності дій обвинувачених, природа застосованого ними насильства у своїй сукупності свідчать, що вони, опинившись у автомобілі потерпілого, почали відкрито заволодівати ним, але не напали на потерпілого. Спочатку ОСОБА_6 вказав водієві вийти з автомобіля, а коли той відмовився, ОСОБА_6 наніс потерпілому рукою декілька ударів в обличчя. З метою прискорення виходу потерпілого з автомобіля ОСОБА_7 виказав на адресу потерпілого словесну погрозу. Потерпілий при цьому увесь час знаходився в автомобілі і лише та обставина, що зчепившись з ОСОБА_6 він втратив ключі, деморалізувала його. Обвинувачені не діяли агресивно, підступно і раптово та не вдалися до застосування насильства, що є небезпечним для життя та здоров`я, хоча з огляду на те, що їх було двоє і ОСОБА_7 сидів позаду, вони мали таку можливість. Фактично вони застосували фізичний примус, який мав лише нейтралізувати потерпілого, і обрали для цього засіб, який відповідав цій меті. Застосоване ними насильство не було інтенсивним та не призвело і не могло призвести до тілесних ушкоджень, небезпечних для життя чи здоров`я.

Далі, коли потерпілий втратив ключі від автомобілю, він став виходити з нього і у цей час забирав барсетку з грошима. За цю барсетку вхопився ОСОБА_6 і став перетягувати її на себе, відштовхуючи ногою у плече потерпілого. У результаті цього гроші виписались, залишившись у розпорядженні ОСОБА_6 , а потерпілий з барсеткою випав з автомобілю.

При цьому за свідченнями потерпілого та обвинувачених, ОСОБА_7 сидів тихо позаду. Як пояснив ОСОБА_6 , він самостійно схопився за берсетку потерпілого і намагався її вихопити, з ОСОБА_7 не домовлявся про заволодіння барсетки. Вказані пояснення підтвердив і ОСОБА_7 , зазначивши, що не бачив, як той забирав барсетку у потерпілого. Будь-яких доказів, які б спростовували ці обставини, стороною обвинувачення представлено не було.

Отже враховуючи характер дій обвинувачених, суд доходить до висновку, що у момент відкритого заволодіння автомобілем потерпілого, ОСОБА_6 вийшов за межі домовленості щодо відкритого заволодіння автомобілем потерпілого і вчинив грабіж.

За таких обставин суд вважає за необхідне змінити правову кваліфікацію кримінального правопорушення щодо ОСОБА_6 , а ОСОБА_7 виправдати в зв`язку з недоведеністю того, що в його діянні є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, зокрема що вчинені ним два злочини є тяжкими; особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має постійне місце проживання, характеризується з позитивного боку, знаходиться на обліку у терапевта, під наглядом у лікаря-психіатра, нарколога не перебуває, потерпілий просив суворо не карати обвинуваченого.

Суд визнає пом`якшуючими обставинами щире каяття, добровільне відшкодування завданих потерпілому збитків. Обставин, які обтяжують покарання не встановлено.

Беручи до уваги ці обставини та враховуючи активність дій ОСОБА_6 під час вчинення злочинів, кількість епізодів злочинної діяльності, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе шляхом призначення йому покарання у виді позбавлення волі, в мінімальній межі санкцій ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 186 КК України.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який є тяжким; особу обвинуваченого, який до кримінальної відповідальності притягується вперше, має постійне місце проживання, характеризується з позитивного боку, має проблеми зі здоров`ям, під наглядом у лікаря-психіатра, нарколога не перебуває, має на утриманні неповнолітню дружину та малолітню дитину.

Суд визнає пом`якшуючими обставинами щире каяття, добровільне відшкодування завданих потерпілому збитків. Обставин, які обтяжують покарання не встановлено.

Беручи до уваги ці обставини, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе шляхом призначення йому покарання у виді позбавлення волі.

Водночас відсутність раніше скоєних злочинів, дані про особу обвинуваченого, його сімейний стан, визнання ним своєї провини, думка потерпілого, який просив суворо не карати та наявність пом`якшуючих покарання обставин, істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а тому суд вирішує на підставі ст. 69 КК України призначити ОСОБА_7 основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 2 ст. 289 КК України.

З огляду на приписи ст. 5 КК України та ч. 5 ст. 72 (ред. від 26.11.2015 р.) цього Кодексу, суд вважає за необхідне зарахувати обвинуваченим в строк покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Запобіжні заходи обвинуваченим до вступу вироку в законну силу слід залишити попередні.

У відповідності до ст. 124 КПК України з обвинувачених у рівних частках слід стягнути на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів.

Цивільний позов потерпілого слід залишити без розгляду, оскільки в ході судового засідання він заявив клопотання про це, зазначивши, що шкода йому відшкодована повністю.

За змістом ч. 9 ст. 100 КПК України питання про долю речового доказу вирішується судом тільки тоді, коли ці докази були надані суду. Оскільки під час судового провадження встановлено, що на будь-яке майно по цій справі арешту накладено не було, будь-які речові докази власне суду не передавались, так як і не передавалась відповідна постанова про визнання їх такими, розписка чи квитанція про їх зберігання, суд позбавлений можливості вирішити питання про їх долю.

Керуючись ст.ст. 368, 370 КПК України, суд, -

ухвалив:
ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 186 КК України і призначити йому покарання:

- за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років;

- за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити ОСОБА_6 покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Строк покарання обчислювати з 01.11.2016 р.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (ред. від 26.11.2015 р.) зарахувати ОСОБА_6 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 01.11.2016 р. по 20.06.2017 р. з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишити раніше обраний тримання під вартою.

ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України і призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 2 (два) два роки.

ОСОБА_7 виправдати за ч. 2 ст. 187 КК України в зв`язку з недоведеністю того, що в його діянні є склад цього кримінального правопорушення.

Строк покарання обчислювати з моменту звернення вироку до виконання.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (ред. від 26.11.2015 р.) зарахувати ОСОБА_7 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 01.11.2016 р. по 19.06.2017 р. з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишити раніше обраний домашній арешт.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані з виконанням експертиз в сумі 1810 грн. 35 коп.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані з виконанням експертиз в сумі 1810 грн. 35 коп.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 залишити без розгляду.

Вирок суду може бути оскаржений протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Сумської області через Глухівський міськрайонний суд Сумської області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий:

Судді: