Справа № 201/8175/16-к
Провадження № 1кп/201/10/2017
ВИРОК
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 липня 2017 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська матеріали кримінального провадження № 0000086 відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Дніпропетровська, українки, громадянки України, з середньою освітою, не заміжньої, проживаючої за адресою АДРЕСА_1 , судиму:

-25.04.2014 Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська по ч. 2 ст. 189, 75, 104 КК України до трьох років позбавлення волі, звільнена від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки,

обвинувачену у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Дніпропетровська, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, проживаючого за адресою АДРЕСА_2 , судимого:

-15.03.2012 Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 185, 75 КК України до одного року позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік;

-21.03.2013 Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська за ч. 3 ст. 185, 69, 71 КК України до двох років позбавлення волі. Звільнився 05.09.2014 умовно-достроково на десять місяців двадцять один день.

обвинуваченого у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Дніпропетровська, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, проживаючого за адресою АДРЕСА_3 , не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Дніпропетровська, українця, громадянина України, з середньою освітою, навчається в Дніпропетровському індустріальному коледжі на денному відділенні, не одруженого, проживаючого за адресою АДРЕСА_4 , не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

В судовому засіданні приймали участь:

прокурор ОСОБА_7

обвинувачені ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5

ОСОБА_6

захисники ОСОБА_8

ОСОБА_9

ОСОБА_10

законні представники неповнолітніх ОСОБА_11

ОСОБА_12

представник органу опіки ОСОБА_13

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 , 28.02.2016 року о близько 16.00 години, перебуваючи у дворі будинку АДРЕСА_5 , діючи умисно з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, вступила у попередню змову групою осіб з ОСОБА_4 , неповнолітніми ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та неповнолітнім ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на вчинення тяжкого умисного злочину, а саме відкрите викрадення чужого майна, вчинене повторно, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Далі, 28.02.2016 року о близько 20 годин 30 хвилин, ОСОБА_3 , згідно відведеної ролі, перебуваючи на зупинці громадського транспорту «ж/м Перемога-3», в м. Дніпропетровську, зустріла ОСОБА_14 , попередньо домовившись з останнім про зустріч та визначивши майно яке знаходилось у останнього об`єктом злочинного посягання.

Після чого ОСОБА_3 разом з ОСОБА_14 рушили пішки по вул. Мандриківська в м. Дніпропетровську в сторону дитячого садку №347, розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Мандриківська, буд. 165. Далі, ОСОБА_3 разом з ОСОБА_14 , пройшовши дитячий садок №347 за раніше вказаною адресою, вийшли до приватного сектору, де на обумовленій раніше групою осіб ділянці їх вже очікували ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ..

Далі ОСОБА_3 , діючи умисно з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, довівши до місця призначення та скоєння обумовленого раніше групою осіб кримінального правопорушення, а саме відкритого викрадення чужого майна, вчиненого повторно, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, за попередньою змовою групою осіб, та виконавши роль пособника, залишила місце скоєння правопорушення, залишивши при цьому ОСОБА_14 разом ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

В цей час ОСОБА_4 разом з ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , перебуваючи на ділянці місцевості, розташованої неподік дитячого садку №347, розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Мандриківська, буд. 165, побачив ОСОБА_3 разом з ОСОБА_14 , майно якого раніше визначили об`єктом свого злочинного посягання, котрі підходили до обумовленого групою осіб місця призначення.

Після чого, ОСОБА_4 , дочекавшись доки ОСОБА_3 та ОСОБА_14 пройдуть повз нього та ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , діючи повторно, за попередньою змовою групою осіб, умисно, з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, підійшов позаду ОСОБА_14 та своєю лівою рукою, схопивши за правий рукав куртки ОСОБА_14 , шляхом ривку повернув останнього до себе обличчям. Далі ОСОБА_4 , тримаючи в своїй правій руці бейсбольну биту, умисно, реалізовуючи умисний злочинний намір, спрямований на здійснення відкритого викрадення чужого майна, поєднаного із насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, за попередньою змовою групою осіб, з метою заволодіння майном, наніс один удар в область коліна правої ноги ОСОБА_14 , чим завдав фізичного болю, від котрого останній впав на землю.

В цей час ОСОБА_6 за попередньою змовою групою осіб, умисно, з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, підбіг позаду ОСОБА_14 та своєю лівою ногою почав притискати ОСОБА_14 до землі, не надавши змоги піднятись з землі.

Далі ОСОБА_4 наніс ще три удари бейсбольною битою по правій нозі ОСОБА_14 , чим завдав фізичного болю та, реалізовуючи намір, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, повторно, за попередньою змовою групою осіб, умисно, з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, почав, разом з ОСОБА_5 , який також діяв за попередньою змовою групою осіб, умисно, з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, витребувати гроші в ОСОБА_14 , доки ОСОБА_6 своєю лівою ногою, наступивши в область грудної клітини потерпілого, діючи умисно, з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, притискав останнього до землі, на що ОСОБА_14 видав дві банківські карти, одна з котрих була з номером НОМЕР_1 КБ «Приват банк», та 170 грн. купюрами 100 грн., 50 грн. та 20 грн. дрібними купюрами.

Далі ОСОБА_4 разом з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 залишили місце скоєння правопорушення, розпорядившись при цьому викраденим майном на власний розсуд.

Вказаними діями ОСОБА_3 вчинила злочин відповідальність за який передбачена ч. 2 ст. 186 КК України, а саме, відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений за попередньою змовою групою осіб.

Вказаними діями ОСОБА_4 вчинив злочин відповідальність за який передбачена ч. 2 ст. 186 КК України, а саме, відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений за попередньою змовою групою осіб.

Вказаними діями ОСОБА_5 вчинив злочин відповідальність за який передбачена ч. 2 ст. 186 КК України, а саме, відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений за попередньою змовою групою осіб.

Вказаними діями ОСОБА_6 вчинив злочин відповідальність за який передбачена ч. 2 ст. 186 КК України, а саме, відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений за попередньою змовою групою осіб.

ОСОБА_3 в судовому засіданні винною себе не визнала та пояснила, що 28.02.2016 року зранку вона створила сторінку в соціальній мережі «ВКонтакті» з вигаданим ім`ям ОСОБА_15 , де розмістила свою фотографію. Приблизно починаючи з 15-ї години з нею почав переписуватись хлопець на ім`я ОСОБА_16 і вона підтримала цю переписку. Хлопець написав, що буде їхати на ж/м Перемога до родичів і запропонував зустрітись ненадовго приблизно на 30 хвилин, на що обвинувачена погодилась. Ввечері вона прийшла в під`їзд ОСОБА_17 , де зустрілась з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_18 та ОСОБА_4 . Обвинувачена засмутилась, так як з ОСОБА_4 з нею натягнуті відносини в зв`язку з тим, що останній неодноразово пропонував їй зустрічатись, однак вона йому відмовляла. Про створену сторінку вона хлопцям не розповідала. Через деякий час їй зателефонував ОСОБА_16 і вони домовились зустрітись. Обвинувачена повідомила хлопців про те, що ненадовго відлучиться і пішла на зупинку по вул. Набережній Перемога, де зустріла ОСОБА_19 . Так як у останнього було не багато часу, то вона запропонувала йому провести її додому, на що він погодився. Перед цим він зайшов у магазин, де щось придбав, а обвинувачена до магазину не заходила, так як в цей час вона говорила по телефону з тіткою. Коли він вийшов з магазину, то вони разом пішли по приватному сектору в напрямку будинку обвинуваченої. Зненацька вона почула позад себе шум і побачила як ОСОБА_4 розвернув потерпілого і вдарив його якоюсь палкою по нозі. При цьому раніше вона цю палку у нього не бачила. Разом з ОСОБА_20 були й інші хлопці. Вона злякалась та заціпеніла, коли хтось з хлопців сказав їй: « ОСОБА_21 , ми самі розберемось» і вона побігла в бік свого будинку. Через 10 хвилин, коли вона сиділа в дворі будинку до неї підійшли хлопці. При цьому у них з собою не було ані карток, ані грошей. Вони поговорили і розійшлись. Через декілька днів 06.04.2016 року її затримали та доставили до Соборного ВП, де показали показання потерпілого і ОСОБА_4 , який повністю викривав її і запропонували дати показання на ОСОБА_4 в обмін на свободу, на що вона погодилась і дала такі показання які її просили оперативні працівники. Хоча фактично всі ці покази вона давала під тиском і навіть після слідчого експерименту слідчий говорив їй про те, що вона щось неправильно сказала.

ОСОБА_4 в судовому засіданні винним себе не визнав та пояснив, що 28.02.2016 він з хлопцями зустрілись у під`їзді де дивились відео та спілкувались. Через деякий час прийшла ОСОБА_3 і вони якийсь час проводили разом. Ще через деякий час ОСОБА_3 хтось зателефонував і вона повідомила, що їй треба відлучитись. Хлопці теж вирішили пройтись до лотка щоб придбати цигарок. Вони вийшли за ОСОБА_3 і в той час як вона пішла в один бік, вони пішли в інший. Дійшовши до лотка, вони придбали цигарки, покурили та почали свій рух через приватний сектор. Коли вони йшли, то обвинувачений побачив ОСОБА_3 , яка йшла з хлопцем і він вирішив провчити хлопця, а тому схопив палку яка лежала неподалік, підбіг до хлопця ззаду, розвернув його та вдарив палкою в м`яку частину ноги. ОСОБА_5 і ОСОБА_6 при цьому були на відстані близько 15 м. Хлопець почав тікати, однак впав і обвинувачений також впав. В цей час ОСОБА_3 теж кудись втекла. Хлопець піднявся і продовжив тікати, однак знову впав. Обвинувачений підбіг до нього і більше не бив, однак почав просити щоб той дав телефон, так як обвинувачений хотів прочитати переписку з ОСОБА_3 . Хлопець почав просити не бити його і всунув в руку обвинуваченого дві пластикові карти банку та називав ПІН-коди. При цьому потерпілий грошей не давав, а хлопці його не обшукували. ОСОБА_17 і ОСОБА_22 були поряд в трьох метрах, однак жодних дій не вчиняли і нічого не вимагали у потерпілого. В цей час якийсь чоловік злякав їх і вони втекли з місця, при цьому у ОСОБА_20 в руках опинились картки. Він вирішив перевірити їх, а тому разом з хлопцями пішов до банкомату, однак ПІН-код виявився неправильним і він викинув картки. Вони повернулись у двір де зустріли ОСОБА_3 06.04.2016 року обвинуваченого затримали працівники поліції, які привели його у Соборний ВП де завели в кабінет. Там їх було п`ятеро і вони почали погрожувати, що в разі якщо обвинувачений не візьме на себе вину, він постраждає. Один з них бив його книгою по голові, а інший дав ляща. Після того як він погодився, його вивели в коридор, де він ночував до ранку, а зранку прийшов слідчий і допитав його. При цьому слідчий йому не погрожував, однак підказував правильні відповіді. Потім його повезли на слідчий експеримент, де слідчий також підказував, що і як треба показувати.

ОСОБА_5 в судовому засіданні винним себе не визнав та пояснив, що 28.02.2016 ближче до вечора вони з хлопцями та ОСОБА_3 зібрались в під`їзді його будинку де сиділи дивились відео і слухали музику. Через деякий час ОСОБА_3 сказала, що відійде ненадовго і хлопці також вирішили пройтись до лотка за цигарками. Вони вийшли відразу за ОСОБА_3 ,, яка пішла ліворуч, а хлопці пішли праворуч. Вони дійшли до лотка, придбали цигарки, покурили і пішли приватним сектором в бік дому. Зненацька ОСОБА_4 побіг, сказавши: «Зараз я провчу кавалера». При цьому в нього в руках нічого не було, а через деякий час назустріч обвинуваченому вибіг хлопець, який впав, піднявся, потім знову впав і до нього підбіг ОСОБА_4 та почав вимагати телефон, а хлопець дав ОСОБА_4 пластикові карти і зі словами: «Не бийте» назвав ПІН-коди. При цьому ОСОБА_5 і ОСОБА_6 знаходились в трьох метрах від хлопця, до нього не підходили, в нього нічого не вимагали і його не чіпали. Після цього їх нагнав якийсь чоловік і вони втекли. По дорозі до подвір`я вони зайшли в банкомат однак ОСОБА_4 не вдалось зняти кошти і вони пішли у двір де зустріли ОСОБА_3 . На той час у обвинуваченого було довге біле волосся до підборіддя.

ОСОБА_6 в судовому засіданні винним себе не визнав та пояснив, що в той день 28.02.2016 ближче до вечора вони з хлопцями та ОСОБА_3 зібрались в під`їзді, будинку ОСОБА_5 , де сиділи, дивились відео і слухали музику. Через деякий час ОСОБА_3 сказала, що відійде ненадовго і хлопці також вирішили пройтись до лотка за цигарками. Вони вийшли відразу за ОСОБА_3 та пішли в різні боки. Після того як вони придбали цигарки, то пішли приватним сектором в бік дому, однак зненацька ОСОБА_4 побіг, сказавши: «Зараз я провчу кавалера». При цьому в нього в руках нічого не було, а через деякий час назустріч обвинуваченому вибіг хлопець, який впав, піднявся, потім знову впав і до нього підбіг ОСОБА_4 та почав вимагати телефон, а хлопець дав ОСОБА_4 пластикові карти і зі словами: «Не бийте» назвав ПІН-коди. При цьому ОСОБА_5 і ОСОБА_6 знаходились в трьох метрах від хлопця, до нього не підходили, в нього нічого не вимагали і його не чіпали. Після цього їх нагнав якийсь чоловік і вони втекли. По дорозі до подвір`я вони зайшли в банкомат однак ОСОБА_4 не вдалось зняти кошти і вони пішли у двір де зустріли ОСОБА_3 . В квітні 2016 кудись зникли ОСОБА_4 і ОСОБА_3 . Одного дня він зі знайомим їхали на автомобілі повз того місця де був конфлікт і обвинувачений побачив ОСОБА_23 . Він попросив зупинити автомобіль, вийшов і позвав ОСОБА_24 однак чоловіки які були з нею грубо відповіли і він сів в авто і поїхав звідти. Вони приїхали до знайомої, забрали її і поїхали на косу. На косі до них під`їхав автомобіль і люди в цивільному заламали їх і доставили до ОСОБА_25 , де обвинуваченого завели на третій поверх в кабінет і розповіли, що ОСОБА_20 і ОСОБА_23 показали на них та сказали писати пояснення що і як було, при цьому погрожували йому, декілька разів вдарили книжкою по голові, кулаками по ногам та дали ляща, а тому він вимушений був все написати під диктовку, і в 22-00 годині його відпустили.

Незважаючи на не визнання своєї вини обвинуваченими ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , їх винність в інкримінованому їм злочині знайшла своє підтвердження у наданих сторонами кримінального провадження і дослідженим в судовому засіданні доказах, а саме.

З показань потерпілого ОСОБА_14 допитаного в судовому засіданні вбачається, що 28.02.2016 близько 16-00 годин він списався в інтернеті в мережі Контакте з дівчиною і вони почали переписуватись в ході чого за ініціативою потерпілого домовились зустрітись на Набережній Перемоги, 3 в м. Дніпро. Він приїхав на зустріч близько 20-00 годині, де зустрів на зупинці раніше не знайому ОСОБА_23 , яку він впізнав по фотографії яку бачив в інтернеті. ОСОБА_23 запропонувала піти до неї додому і він погодився, але перед тим зайшов до магазину, щоб придбати напої і звернув увагу, що ОСОБА_23 намагається не потрапити на світло, ввесь час ховається в тінь та відмовилась заходити до магазину. Він зайшов до магазину, купив напої, вийшов і вони пішли по вул. Мандриківськиій, розмовляючи на побутові теми, зокрема про місце навчання, роботи, тощо. З права від них був приватний сектор, а зліва висотні будинки. Коли вони пройшли 137 школу і доходили до ОСОБА_26 -образного перехрестя, хтось схопив потерпілого за правий рукав і смикнув, різко розвернувши його та відразу щось запитав. Водночас хлопець, який смикнув його, яким в подальшому виявився ОСОБА_27 , наніс потерпілому удар битою коричнево-жовтого кольору з наліпкою в праве коліно. Потерпілий хотів втекти, однак впав на землю. Де поділась ОСОБА_23 він не встиг помітити, однак вона не кричала, не звала на допомогу, тобто поводилась неприродно як для особи, на яку здійснено напад. Коли він впав на спину, то один з хлопців, як з`ясувалось пізніше ОСОБА_22 , ногою притиснув його до землі і ОСОБА_20 , ОСОБА_22 та ще один хлопець, як з`ясувалось пізніше ОСОБА_17 , почали вимагати у нього гроші та телефон, а четвертий хлопець стояв неподалік і нічого не робив. При цьому ОСОБА_20 наніс ще три удари битою в коліно. Потерпілий віддав дві карти ПриватБанку та гроші в сумі 170 грн. ОСОБА_22 , сказавши що більше нічого не має, хоча у нього був мобільний телефон. Вони запитали пін код карток і потерпілий назвав їм два вигаданих номери. При цьому нападники його не обшукували. Місце було освітлене, а тому він їх запам`ятав, зокрема, ОСОБА_22 був у куртці Стаф, яку потерпілий добре запам`ятав, так як хотів собі таку ж куртку. Нападників злякав чоловік, який щось крикнув і вони втекли в той бік в який вони йшли з ОСОБА_23 . Після цього потерпілий підвівся, дійшов до супермаркету «Біла», де його зустріла знайома ОСОБА_28 , яка викликала таксі і він поїхав на вокзал, а звідти до дому до Васильківки. До лікарні потерпілий звернувся наступного дня, так як мав їхати на футбол в м. Київ, і якби тренер дізнався про травму то він би його виключив, а тому потерпілий сподівався, що все пройде, однак нога напухла і він вимушений був піти до лікаря. З тих же підстав він не відразу звернувся до правоохоронних органів.

Показання потерпілого в частині викрадення у нього банківських карток обвинуваченими об`єктивно підтверджуються протоколом огляду від 06.04.2016 року (т.2 а.с. 37-38) об`єктом якого були фотознімки з банкомату. На наданих знімках зафіксовані особи, а саме хлопець за зовнішніми ознаками схожий на встановленими оперативними працівниками розшуку Жовтневого ВП ОСОБА_4 на якого потерпілий ОСОБА_14 вказує як на особу, яка наносила тілесні ушкодження йому 28.02.2016 року, а також на задньому плані зафіксований хлопець одягнутий в курточку зі світлою нашивкою, за зовнішніми ознаками схожий на встановленого оперативниками Жовтневого РВ ОСОБА_6 , який зі слів потерпілого 28.02.2016 року після нанесення тілесних ушкоджень, притискав потерпілого до землі.

Показання потерпілого в частині осіб, які вчинили відносно нього грабіж об`єктивно підтверджуються протоколами пред`явлення осіб для впізнання.

Так, з протоколу пред`явлення особи для впізнання від 07.04.2016 року (т.2 а.с.77-81) вбачається, що потерпілий ОСОБА_14 впізнав дівчину під №1, а саме ОСОБА_3 , яка 28.02.216 року о близько 20.00 годин зустріла потерпілого на зупинці та після чого, провела повз дитячий садок «Калинка» до гаражів, де в подальшому потерпілому було спричинено тілесне ушкодження та вчинено відкриту крадіжку майна, а саме двох банківських карток та грошей в сумі 170 грн.

З протоколу пред`явлення особи для впізнання від 07.04.2016 року (т.2 а.с. 82-86) вбачається, що потерпілий ОСОБА_14 впізнав хлопця під № 3, а саме ОСОБА_4 , який 28.02.2016 року о близько 20 годин 30 хвилин, на ділянці місцевості за дитячим садком № 317, розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, вул Мандриківська, буд.165, наніс бейсбольною битою удари в область коліна, а в подальшому відкрито заволодів двома банківськими картами КБ «Приват банк» та грошима в сумі 170 грн.

З протоколу пред`явлення особи для впізнання від 08.04.2016 року (т.2 а.с. 170-173) вбачається, що потерпілий ОСОБА_14 впізнав хлопця №1, а саме ОСОБА_6 , який 28.02.2016 року близько о 20 годин 30 хвилин. На ділянці місцевості за дитячим садком № 347, розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Мандриківська. буд. 165, приймав участь, та стояв поряд з нападниками, які наносили тілесні ушкодження.

З протоколу пред`явлення особи для впізнання від 08.04.2016 року (т.2 а.с. 175-178) вбачається, що потерпілий ОСОБА_14 впізнав хлопця під № 3, а саме ОСОБА_5 , який 28.02.2016 року близько о 20 годин 30 хвилин, на ділянці місцевості за дитячим садком № 347, розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Мандриківська, буд. 165, приймав участь, та стояв поряд з нападниками, які наносили тілесні ушкодження потерпілому.

Свідок ОСОБА_29 в судовому засіданні пояснив, що 05-06 квітня 2016 року він зустрівся зі своїми знайомими ОСОБА_17 та ОСОБА_22 і вони гуляли з собаками. Через деякий час вони вирішили покататись на автомобілі свідка і коли їхали, то хлопці побачили ОСОБА_30 в оточенні чоловіків і попросили зупинитись. Свідок зупинився, однак хтось з чоловіків їм в грубій формі наказав їхати далі і тому вони поїхали. Через деякий час вони зупинили і вийшли з автомобіля, при цьому ОСОБА_22 залишив в авто свою куртку темного кольору з темно-синьою підкладкою з написом СТАФ. Коли вони були на вулиці близько 15-00 годин, під`їхав автомобіль Шкода з синіми номерами, з нього швидко вибігли три чоловіки, які не представились, заламали назад руки ОСОБА_22 і ОСОБА_17 , наділи на них наручники, забрали з кишень телефони та заборонили свідкові і дівчині ОСОБА_31 , яка була з ними буд-куди телефонувати. Після цього вони всадили хлопців в свій автомобіль, мали намір обшукати автомобіль свідка, однак передумали і поїхали. Свідок приїхав додому до ОСОБА_17 і віддав його батькам собаку та повідомив, що сталось. Приблизно о 17-45 годині йому зателефонували з поліції і повідомили, що ОСОБА_22 знаходиться в поліції і йому холодно, а тому попросили привести його куртку, яка залишилась в автомобілі свідка. Свідок зібрався і поїхав в Жовтневий ВП, де передав куртку поліцейському, написавши якусь розписку, після цього поліцейські за участі понятих оглянули цю куртку та поклали її в пакет. Через декілька днів свідок дізнався від ОСОБА_22 і ОСОБА_17 , що їх тримали в РВ до 22-00 годин. В той день про події 28.02.2016 року свідок нічого не знав.

З протоколу огляду від 07.04.2016 року (т.2 а.с. 162-164) встановлено, що об`єктом огляду є куртка чорного кольору з синьою подкладкою, з капюшоном з нашивкою коричневого кольору з надписом «STAFF», яку з пояснень ОСОБА_29 , залишив в автомобілі марки «Жигулі» ОСОБА_32 .

В ході пред`явлення речей для впізнання від 08.04.2016 ( т.2 а.с.167-168) потерпілий ОСОБА_14 впізнав серед пред`явлених йому речей куртку чорного кольору, синьою підкладкою, з нашивкою коричневого кольору за надписом «Staff», в котру був одягнутий один з нападників 28.02.2016 року о близько 20 годин 30 хвилин, під час здійснення розбою.

Показання свідка ОСОБА_29 , в сукупності з вищеописаними протоколом огляду та пред`явлення речей для впізнання підтверджують показання потерпілого і доводять причетність ОСОБА_6 до протиправних дій відносно потерпілого.

З протоколу проведення слідчого експерименту від 07 квітня 2016 року та доданого до нього відеозапису (т.2 а.с. 125-1128) за участю підозрюваного ОСОБА_4 , вбачається, що останній добровільно, без примусу та підказок слідчого вказував місце злочину і механізм його дій по відношенню до потерпілого, які відповідають тим обставинам, які викладені прокурором в обвинувальному акті та описані у вироку вище.

З протоколу проведення слідчого експерименту від 07 квітня 2016 року та доданого до нього відеозапису (т.2 а.с. 153-156) за участю підозрюваної ОСОБА_3 вбачається, що остання добровільно, без примусу та підказок слідчого вказувала місце злочину і механізм її дій по відношенню до потерпілого, які відповідають тим обставинам, які викладені прокурором в обвинувальному акті та описані у вироку вище.

Вказані протоколи слідчих експериментів в сукупності з вищеописаними доказами підтверджують показання потерпілого, в тому числі і механізм та спосіб вчинення злочину обвинуваченими.

Посилання сторони захисту на те, що показання обвинуваченими ОСОБА_4 і ОСОБА_33 під час слідчого експерименту були надані під примусом, суд вважає надуманими та такими, що направленні на ухилення від кримінальної відповідальності з огляду на наступне.

Ані під час досудового слідства, ані під час судового розгляду обвинувачені не звернулись з жодною скаргою ні до прокурора, з якою вони мали можливість поспілкуватись наступного дня під час обрання запобіжного заходу, ні до прокуратури як місцевої так і обласної, ні до суду в ході судового розгляду. Ці данні обвинувачені надали під час їх допиту в кінці судового слідства і, на думку суду, обвинувачені умисно не заявляли про це офіційно, щоб не нести відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про злочин.

Більш того, обвинувачені вказують, що за сприяння слідству їм обіцяли, що відносно них не буде обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Однак, на момент проведення слідчих експериментів 07.04.2017 в другій половині дня обвинуваченим вже було вручено клопотання про обрання відносно них найсуворішого запобіжного заходу, про що маються їх особисті розписки, що свідчить про те, що вони не могли не знати про те, що відносно них буде вирішуватись питання про обрання саме такого запобіжного заходу.

Далі, як вбачається з показань свідка ОСОБА_29 та обвинувачених ОСОБА_17 і ОСОБА_22 , останніх затримали незадовго після того як вони побачили ОСОБА_23 на слідчому експерименті, що свідчить про те, що саме ОСОБА_23 вказала на них, коли вони від`їхали від місця проведення слідчого експерименту, що ще раз підтверджує добровільність показань обвинуваченої в той час.

З показань свідка ОСОБА_18 допитаного в судовому засіданні вбачається, що він являється другом ОСОБА_17 і ОСОБА_22 та товаришем ОСОБА_20 і ОСОБА_23 . 28.02.2016 року близько 16-00 годин йому зателефонував ОСОБА_17 та запропонував погуляти на що свідок погодився, одягся і пішов до ОСОБА_34 в під`їзд. Там, між шостим і сьомим поверхом сидів ОСОБА_22 , трохи нижче на сходах сиділи ОСОБА_20 і ОСОБА_23 . Свідок сів біля ОСОБА_6 а через деякий час в під`їзд вийшов і ОСОБА_17 . Вони сиділи, грались в телефонах, дивились відео, спілкувались на різні теми, ділились посиланнями на відео. При цьому ніхто нікому не телефонував. Через деякий час, приблизно 1-2 години, хтось запропонував сходити до магазину і вони всі пішли в магазин. Там вони пробули 5-10 хв., хтось щось купував, після чого всі разом вийшли і вирішили йти назад не тією дорогою якою прийшли а через приватний сектор. Коли вони дійшли до дитячого садку, то ОСОБА_23 відстала від них і десь пропала, а тому вони дійшовши до кінця дитсадка зупинились щоб її зачекати. Через деякий час вони побачили попереду собою ОСОБА_23 з раніше не знайомим свідкові потерпілим, які йшли в протилежний від них бік, спілкуючись. В цей час ОСОБА_20 різко почав бігти за потерпілим і вони зникли з очей свідка. За ними побігли ОСОБА_22 і ОСОБА_17 , а за ними побіг свідок. Коли він підбіг, то побачив, що потерпілий лежить на землі на боку, ОСОБА_20 стоїть над ним і наніс йому один удар якимось предметом в яку частину свідок не побачив, ОСОБА_22 стояв на відстані 3 метрів від них, а ОСОБА_17 на відстані 6-7 метрів від них і свідок став біля ОСОБА_17 . Де була ОСОБА_23 свідок не знає. В цей час свідок почув, що потерпілий пропонує ОСОБА_20 картки та гроші, однак щоб він їх давав ОСОБА_20 свідок не бачив як і не чув, щоб ОСОБА_20 вимагав у потерпілого ці картки і гроші. В цей час повз них проходив якийсь чоловік чи жінка, які сказали, що викличуть поліцію і хлопців втекли звідти, при цьому ОСОБА_22 побіг в іншу від всіх сторону, а через деякий час вони зустрілись в дворі і ОСОБА_20 сказав, що треба сходити до банкомата. Вони пішли до магазину ОСОБА_35 де ОСОБА_20 підійшов до банкомату, а через 5 хвилин повернувся і вони пішли в двір будинку 100 де зустріли ОСОБА_23 , з якою здзвонились до цього. Вона була злякана. В дворі будинку ОСОБА_17 почав кричати на ОСОБА_20 що той наробив, а свідок пішов додому. При свідкові ніхто плану нападу не розробляв і свідок не знав про те чи забрались щось у потерпілого чи ні.

Ці показання підтверджують показання всіх учасників кримінального провадження в частині того, що на момент грабежу потерпілого на місці вчинення злочину були присутні всі обвинувачені.

Що ж стосується показань свідка щодо участі, ролі, механізму і способу вчинення злочину відносно потерпілого, то суд їх вважає неправдивими, так як ці показання спростовуються вищеописаним доказами, а свідок ОСОБА_18 , як товариш обвинувачених, своїми діями намагається сприяти уникненню відповідальності обвинуваченими.

Всі вище перелічені докази належні, оскільки вони підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимі, оскільки вони отримані в порядку встановленому КПК України, достовірні, оскільки фактичні дані отримані з цих доказів, не спростовані жодним іншим доказом, наданим сторонами кримінального провадження. Всі ці докази в своїй сукупності та взаємозв`язку не містять суперечностей, доповнюють один одного і дають можливість суду прийти до однозначного висновку про те, що вина обвинувачених у вчиненні інкримінованих їм злочинів знайшла своє підтвердження в судовому засіданні і їх дії органом досудового слідства вірно кваліфіковано, а саме:

ОСОБА_36 за ч. 2 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений за попередньою змовою групою осіб.

ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений за попередньою змовою групою осіб.

ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений за попередньою змовою групою осіб.

ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений за попередньою змовою групою осіб.

Невизнання вини обвинуваченими суд сприймає як їх спосіб захисту та намагання уникнути відповідальності, оскільки їх показання повністю спростовуються описаними вище доказами, зокрема, показаннями потерпілого, який впізнав нападників беззастережно і підтвердив це в судовому засіданні, який не знайомий з обвинуваченими до подій 28.02.2016 та не має мотивів для їх обмовляння.

Посилання сторони захисту на те, що потерпілий давав суперечливі показання протягом досудового слідства, а тому йому не можна довіряти в судовому засіданні, суд вважає необґрунтованим, так як причини своїх первинних показань потерпілий пояснив намаганням приховати ці обставини від батьків та тренера, а в подальшому його показання є логічними та узгодженими.

Що стосується того, що потерпілий спочатку вказав, що не зможе опізнати обвинувачених, а пізніше опізнав їх, то необхідно звернути увагу, що в незалежності від результатів такого впізнання обвинувачені не заперечують того факту, що вони знаходились в місці пограбування потерпілого, а лише заперечують їх фактичні дії, направлені на таке пограбування.

При призначенні обвинуваченій ОСОБА_3 покарання, суд згідно з вимогами ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжких, характер її дій та ступінь її участі у вчиненні злочину, дані про особу обвинуваченої, яка судима за умисний корисливий злочин і вчинила новий злочин під час іспитового строку, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, знаходиться у стані вагітності.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують ОСОБА_3 відповідно до ст. 66, 67 КК України в судовому засіданні не встановлено.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що з метою виправлення та попередження нових злочинів, обвинуваченій слід призначити покарання виключно у виді позбавлення волі, оскільки саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого злочину, конкретним його обставинам, ролі обвинуваченої у його вчиненні, даним про особу обвинуваченої.
Підстав для застосування до ОСОБА_3 положень ст. 69 КК України, а саме призначення покарання нижче нижчої межі встановленої санкцією статті суд не вбачає.

Враховуючи, що ОСОБА_3 була засуджена вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25.04.2014 року до трьох років позбавлення волі, суд вважає за необхідне призначити остаточне покарання за ч. 1 ст. 71 КК України шляхом часткового складання призначеного покарання за цим вироком та вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25.04.2014 року.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд згідно з вимогами ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжких, характер його дій та ступінь його участі у вчиненні злочину, дані про особу обвинуваченого, який судимий, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують ОСОБА_4 відповідно до ст. 66, 67 КК України в судовому засіданні не встановлено.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що з метою виправлення та попередження нових злочинів, обвинуваченому слід призначити покарання виключно у виді позбавлення волі, оскільки саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого злочину, конкретним його обставинам, ролі обвинуваченого у його вчиненні, даним про особу обвинуваченого.
Підстав для застосування до ОСОБА_4 положень ст. 69 КК України, а саме призначення покарання нижче нижчої межі встановленої санкцією статті суд не вбачає.

Враховуючи тяжкість злочину, особу обвинуваченого, обставини злочину, що описано вище, думку потерпілого щодо призначення покарання, поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, а також його вік, суд приходить до висновку, що обвинувачений може стати на шлях виправлення без відбування покарання, а тому вважає за можливе звільнити його від відбування основного покарання з випробовуванням.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 покарання суд згідно з вимогами ст. 65, 103 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжких, характер дій та ступінь його участі у вчиненні злочину, дані про особу обвинуваченого, який не судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, по місцю проживання характеризується посередньо, не навчається, зі слів працює, має коло друзів до яких відносяться ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , має достатній рівень розвитку для свого віку. Проживає з мамою з п`яти років, а також з бабусею та дідусем, де йому створені належні умови для виховання. Приблизно 4-5 років тому мама жила окремо, а обвинувачений близько двох років жив та виховувався з бабусею і дідусем. Обвинувачений не визнає свою вину, не оцінює свої дії як негативні, незважаючи на наявність беззаперечних доказів його винності у вчиненні злочину, що свідчить про те, що обвинувачений не кається у вчиненому злочині.

До обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 відповідно до ст. 66 КК України, суд відносить вчинення злочину в неповнолітньому віці.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_5 відповідно до ст. 67 КК України в судовому засіданні не встановлено.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що з метою виправлення та попередження нових злочинів, обвинуваченому слід призначити покарання виключно у виді позбавлення волі, однак в мінімальному його розмірі, оскільки саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого злочину, конкретним його обставинам, ролі обвинуваченого у його вчиненні, даним про особу обвинуваченого, описаним вище та встановленим під час розгляду кримінального провадження обставинам, що пом`якшують його покарання.
Підстав для застосування до ОСОБА_5 положень ст. 69 КК України, а саме призначення покарання нижче нижчої межі встановленої санкцією статті суд не вбачає.

Враховуючи тяжкість злочину, особу обвинуваченого, зокрема його вік, обставини злочину, що описано вище, думку потерпілого щодо призначеного покарання, звіт про неповнолітнього обвинуваченого, суд приходить до висновку, що обвинувачений не становить суспільної небезпеки і може стати на шлях виправлення без відбування покарання, а тому вважає за можливе звільнити його від відбування основного покарання з випробовуванням.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання суд згідно з вимогами ст. 65, 103 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжких, характер дій та ступінь його участі у вчиненні злочину, дані про особу обвинуваченого, який не судимий в силу ст.. 89 КК України, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, має достатньо гарний стан здоров`я, навчається в Дніпропетровському індустріальному коледжі на денному відділенні, має велике коло друзів, добрі стосунки зі своїми однолітками, не має в своєму оточенні осіб, які схильні до вчинення кримінальних правопорушень, має достатній рівень розвитку для свого віку. Проживає з матір`ю у будинку, в якому створені належні умови для виховання, з мамою склались добрі стосунки, а батько обвинуваченого помер в 2015 році. Однак не визнає свою вину, не оцінює свої дії як негативні, незважаючи на наявність беззаперечних доказів його винності у вчиненні злочину, що свідчить про те, що обвинувачений не кається у вчиненому злочині.

До обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 відповідно до ст. 66 КК України, суд відносить вчинення злочину в неповнолітньому віці.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_6 відповідно до ст. 67 КК України в судовому засіданні не встановлено.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що з метою виправлення та попередження нових злочинів, обвинуваченому слід призначити покарання виключно у виді позбавлення волі, однак в мінімальному його розмірі, оскільки саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого злочину, конкретним його обставинам, ролі обвинуваченого у його вчиненні, даним про особу обвинуваченого, описаним вище та встановленим під час розгляду кримінального провадження обставинам, що пом`якшують його покарання.
Підстав для застосування до ОСОБА_6 положень ст. 69 КК України, а саме призначення покарання нижче нижчої межі встановленої санкцією статті суд не вбачає.

Враховуючи тяжкість злочину, особу обвинуваченого, зокрема його вік, обставини злочину, що описано вище, думку потерпілого щодо призначеного покарання, звіт про неповнолітнього обвинуваченого, суд приходить до висновку, що обвинувачений не становить суспільної небезпеки і може стати на шлях виправлення без відбування покарання, а тому вважає за можливе звільнити його від відбування основного покарання з випробовуванням.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374-376 КПК України, -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_3 визнати винною у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити їй покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України призначити ОСОБА_3 остаточне покарання шляхом часткового приєднання до призначеного цим вироком покарання, одного місяця позбавлення волі невідбутого покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25.04.2014 року, визначивши остаточно до відбування чотири роки один місяць позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 відраховувати з 7 квітня 2016 року.

Зарахувати в строк відбування призначеного покарання перебування ОСОБА_3 під вартою з 7 квітня 2016 року по 20 червня 2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, застосований відносно ОСОБА_3 залишити без змін до набрання вироком законної сили але не більш ніж до 10 вересня 2017 року.

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на п`ять років.

Звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України з випробовуванням, призначивши іспитовий строк три роки.

На підставі п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки.

Звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75, 104 КПК України з випробовуванням, призначивши іспитовий строк два роки.

На підставі п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_5 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.
ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки.

Звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75, 104 КПК України з випробовуванням, призначивши іспитовий строк два роки.

На підставі п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_6 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.
Речові докази: куртку чорного кольору з написом «STAFF» повернути ОСОБА_6 .
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана сторонами кримінального провадження до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти діб з дня проголошення вироку суду.
Копію вироку вручити обвинуваченим та прокурору.
Головуючий - суддя: ОСОБА_1