АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 553/4278/16-к Номер провадження 11-кп/786/472/17Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 серпня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем зучастю прокурора представника виправної колонії засудженогоОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_9 на ухвалу Ленінського районного суду м. Полтава від 16 лютого 2017 року,

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою щодо ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, засудженого

1 липня 2014 року Лубенським міськрайонним судом Полтавської області, з урахуванням ухвали Апеляційного суду Полтавської області від 12 вересня 2014 року, за ч.3 ст.187, ст.69 КК України на 5 років позбавлення волі з конфіскацією ? частини особистого майна,

задоволене спільне подання начальника Полтавської виправної колонії УДПтС України в Полтавській області №64 і голови спостережної комісії Подільської районної ради м. Полтава та звільнено засудженого від відбування покарання у виді позбавлення волі, призначеного вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 1 липня 2014 року, умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 15 днів.
В обґрунтування прийнятого рішення суд послався на те, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення та відбув 3/4 строку покарання у виді позбавлення волі, призначеного вироком суду.
В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу скасувати в зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та постановити нову, якою відмовити у задоволенні вказаного подання. Вважає, що з урахуванням тяжкості вчиненого злочину та з огляду на поведінку засудженого протягом усього строку відбування покарання, ОСОБА_8 не довів свого виправлення.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора на підтримання апеляційної скарги, міркування представника виправної колонії про можливість звільнення ОСОБА_8 умовно-достроково від відбування покарання, засудженого, який вважав, що сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.3 ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання, зокрема, у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та після фактичного відбуття не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин.

Висновок суду щодо можливості звільнення засудженого ОСОБА_8 від відбування покарання умовно-достроково ґрунтується на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь час відбування покарання, всупереч твердженням апелянта.
Пленум Верховного Суду України у пункті 17 постанови від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» роз`яснив про необхідність підчас розгляду даного питання ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_8 відбув більше ? призначеного йому покарання, за час перебування в Полтавському слідчому ізоляторі не мав жодного стягнення.

Після прибуття до Полтавської виправній колонії №64, ОСОБА_8 хоча і притягувався до відповідальності за незначні порушення, але під впливом профілактичних виховних заходів зробив для себе вірні висновки та змінив свою поведінку на кращу, був працевлаштований на виробництві установи в бригаді з шиття одягу.

Під час відбування покарання брав активну участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу «Правова просвіта», «Підготовка до звільнення» та «Професія», оволодів робітничою професією токаря в Полтавському навчальному центрі №64 при установі.

При цьому, ОСОБА_8 визнає вину, щиро розкаюється, підтримує соціальні зв`язки з матір`ю, сестрами та братами, по відношенню до представників адміністрації ввічливий, тактовний, виконує їх законні вимоги, приймає активну участь у суспільному житті колективу відділення, подає позитивний приклад іншим засудженим.

Доведення засудженим свого виправлення підтвердив також представник виправної колонії ОСОБА_7 , який в засіданні суду апеляційної пояснив, що після ухвалення оскаржуваного рішення, ОСОБА_8 двічі був заохочений за сумлінну поведінку та ставлення до праці.

Наведені обставини суд першої інстанції обґрунтовано визнав такими, що свідчать про досягнення мети, передбаченої ст.50 КК України, та про можливість умовно-достроково звільнення засудженого від відбування основного покарання і належним чином мотивував своє рішення.
Судове рішення відповідає вимогам ст.370 КПК України. Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування ухвали суду не встановлено.
Отже, апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Ухвалу Ленінського районного суду м. Полтава від 16 лютого 2017 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_9 , - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4