АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 545/4077/16-к Номер провадження 11-кп/786/313/17Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 березня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
представника колонії ОСОБА_7
засудженої ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції з Державною установою «Надержинщинська виправною колонією (№65), провадження за апеляційними скаргами засудженої ОСОБА_8 , прокурора Полтавської місцевої прокуратури на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 05 січня 2017року, -

ВСТАНОВИЛА:
Даною ухвалою відмовлено у задоволенні спільного подання Надержинщинської виправної колонії УДПтС України в Полтавській області (№65) в Полтавській області та спостережної комісії при Полтавській райдержадміністрації відносно засудженої

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, освіта середня, раніше притягувалась до кримінальної відповідальності:
- 14.11.1997 року Катеринопільським районним судом Черкаської області за ст. 94 КК України до 8 років позбавлення волі. Ухвалою Черкаського обласного суду від 13.01.1998 року перекваліфіковано ст. 94 КК України на ст. 95 КК України 2 роки колонії поселення. Звільнена умовно-достроково 30.07.1998 року на 11 місяців 22 дні;
- 26.03.2002 року Катеринопільським районним судом Черкаської області за ст. 185 ч.1 КК України до штрафу в розмірі 510 грн.
- 09.01.2003 року Катеринопільським районним судом Черкаської області за ст. 185 ч. 2, 75 КК України до 3 років обмеження волі з іспитовим строком 2 роки.
-19.05.2006 року Катеринопільським районним судом Черкаської області за ст. 115 ч. 1 КК України до 8 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнена 03.07.2012 року умовно-достроково на 1 рік 10 місяців 20 днів. Покарання відбувала в Надержинщинської виправної колонії УДПтСУ в Полтавській області (№ 65);
Засуджена згідно вироку Катеринопільського районного суду Черкаської області від 27.11.2013 року за ст. 185 ч. 3, 71 КК України на 4 роки позбавлення волі. Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 10.02.2016 року на підставі ч. 5 ст. 72 КК України в строк відбутого покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 27.11.2013 року по 28.12.2013 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, -

про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Мотивуючи своє рішення про відмову у задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення суд вказав, що застосування до засудженої ОСОБА_8 заохочень свідчить про позитивні тенденції в її поведінці, однак врахувавши дані про особу засудженої, до якої вже застосовувалось умовно-дострокове звільнення, новий злочин вчинила в період умовно-дострокового звільнення, неодноразове порушення засудженою вимог режиму відбування покарання , за що з засудженою чотири рази проводились бесіди виховного характеру, прийшов до висновку, що сумлінною поведінкою та ставленням до праці ОСОБА_8 довела своє виправлення, в результаті чого до неї не може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбуття покарання.

В апеляційній скарзі засуджена ОСОБА_8 посилається на допущення нею незначних порушень порядку за час відбування покарання, оскільки адміністрація виправної колонії обмежилась проведенням виховних бесід, наявність 2 заохочень у вигляді подяки, працевлаштованість на виробництві установи та просить застосувати до неї умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

В поданій апеляційній скарзі прокурор Полтавської місцевої прокуратури просить скасувати ухвалу суду, та постановити нову ухвалу, якою задовольнити подання Надержинщинської ВК №65 про умовно-дострокове звільнення засудженої ОСОБА_8 від відбуття покарання посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що засуджена відбула необхідний строк покарання для застосування умовно-дострокового звільнення, за час відбування покарання зарекомендувала себе з позитивної сторони, має 2 заохочення, працевлаштована. Засуджена не допускала порушень режиму відбування покарання за які були б накладені стягнення відповідно до ст. 132 КВК України.

Заслухавши доповідача, засуджену ОСОБА_8 на підтримання поданої апеляції, представника колонії, не заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_6 , яка апеляційну скаргу прокурора не підтримала та вважала ухвалу суду законною та обґрунтованою, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вирішила, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Згідно з ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-дострокове звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

У відповідності до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002р., умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для умовно-дострокового звільнення засудженої ОСОБА_8 відповідає фактичним обставинам провадження.

Колегією суддів встановлено, що на час розгляду районним судом подання Надержинщинської ВК №65 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженої ОСОБА_8 остання відбула більше ? строку призначеного судом покарання за умисний тяжкий злочин, який вона вчинила в період невідбутої частини покарання при умовно-достроковому звільненні.

Як вбачається з матеріалів провадження та особової справи, районний суд всебічно та об`єктивно дослідив дані про особу засудженої ОСОБА_8 .

Відповідно до наявних у особовій справі документів вбачається, що вироком Катеринопільського районного суду Черкаської області від 19.05.2006 року ОСОБА_8 була засуджена за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України на 8 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнена 03.07.2012 року умовно-достроково на 1 рік 10 місяців 20 днів.
В подальшому, будучи звільненою умовно достроково від відбування покарання за вчинення особливо тяжкого злочину, ОСОБА_8 знову вчинила умисний тяжкий злочин, за що засуджена вироком Катеринопільського районного суду Черкаської області від 27.11.2013 за ч.3 ст.185, 71 КК України на 4 роки позбавлення волі та наразі відбуває покарання у Надержинщинській ВК №65.
Наведене дає підстави колегії суддів стверджувати про те, що ОСОБА_8 вчинивши новий умисний тяжкий злочин в період умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за попереднім вироком, за який їй призначалась реальна міра покарання, належних висновків для себе не зробила та на шлях виправлення не стала.

За час відбування покарання до засудженої ОСОБА_8 застосовувались заходи заохочення у вигляді подяки.
Перше заохочення у вигляді усної подяки 08.11.2015 року було застосоване у зв`язку з тим, що засуджена є членом художньо-самодіяльної організації та вишила чотири рушники приурочені святу Покрови.
Засуджена ОСОБА_8 за весь період відбування покарання мала лише одне заохочення, а саме 03.09.2016 року оголошено подяку за сумлінну поведінку та ставлення до праці, тобто за підготовку об`єктів до зимово опалювального періоду.
Згідно наданої характеристики засуджена ОСОБА_8 працевлаштована на дільниці соціальної реабілітації підсобним працівником. До виконання своїх обов`язків ставиться добросовісно.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що застосування заохочень до засудженої лише за останній період відбування покарання, свідчить про позитивні тенденції в поведінці ОСОБА_8 , але не може свідчити про те, що на протязі всього періоду відбування покарання, засуджена своє сумлінною поведінкою та ставленням до праці довела своє виправлення.

Наявність у засудженої ОСОБА_8 одного заохочення безпосередньо за сумлінну поведінку та ставлення до праці, яке отримане нею наприкінці вересня 2016 року, тобто фактично незадовго до звернення адміністрації виправної колонії з поданням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженої до суду, що само по собі не є достатньою підставою для умовно-дострокового звільненні від відбування покарання, та лише свідчить про позитивні тенденції в поведінці ОСОБА_8 .

Далі, висновок щодо виправлення засудженої при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення повинен ґрунтуватися на аналізі даних про особу засудженої, її поведінки за увесь період відбування покарання в колонії та відношенні до праці в цілому.

Згідно відомостей, котрі зазначені у наданій довідці про заохочення та стягнення, за час відбування покарання у Надержинщинській виправній колонії №65 до засудженої ОСОБА_8 жодних стягнень не застосовувалось.

Разом з цим, дослідженими матеріали особової справи встановлено, що згідно наявних висновків засуджена ОСОБА_8 12.11.2014, 14.07.2015, 28.07.2015 та 08.11.2016 допустила порушення вимог режиму відбування покарання, передбачені статтею 107 КВК України та розділом 3 пунктом 3 Правил внутрішнього розпорядку, а саме створення конфліктних ситуацій в колективі засуджених , у зв`язку з чим із засудженою проводились бесіди виховного характеру. При цьому, останнє порушення режиму відбуття покарання було вчинене безпосередньо перед направленням матеріалів до суду 08.11.2016 року.
Вищевикладене свідчить про те, що засуджена ОСОБА_8 , маючи систематичні порушення вимог режиму відбування покарання, явно не бажає поліпшити свою поведінку.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що процес виправлення ОСОБА_9 не досяг тієї стадії, на якій відбування засудженою призначеного покарання перестає бути доцільним, і подальше її виправлення можливе в умовах перебування на волі.

Тому підстави вважати, що на даний час засуджена ОСОБА_9 своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довела своє виправлення у колегії суддів відсутні.

З урахуванням викладеного колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду про відмову в задоволенні подання щодо умовно-дострокового звільнення засудженого є законною і підстав для її скасування немає. Відповідно доводи апеляційних скарг про необхідність застосування до засудженої ОСОБА_9 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є безпідставними.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :
Апеляційні скарги засудженої ОСОБА_8 , прокурора Полтавської місцевої прокуратури залишити без задоволення, а ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 05 січня 2017року, якою відмовлено у задоволенні спільного подання Надержинщинської виправної колонії УДПтС України в Полтавській області №65 в Полтавській області та спостережної комісії при Полтавській райдержадміністрації про умовно-дострокове звільнення засудженої ОСОБА_8 від відбування покарання - без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту оголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя : ОСОБА_2
Суддя : ОСОБА_3
ОСОБА_4