Дата документу Справа № 331/6574/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №331/6574/16-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/778/502/17 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 серпня 2017 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпрорудне Василівського району Запорізької області, громадянина України, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,
ВСТАНОВИЛА:
обвинувачений ОСОБА_6 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 06 грудня 2016 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі; на підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Василівського районного суду Запорізької області від 09 червня 2016 року, остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.

Застосований до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишений без змін до набрання вироком законної сили. Строк відбування покарання постановлено рахувати з 14 вересня 2016 року.

На підставі ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону №838-VIІІ від 26 листопада 2015 року зараховано у строк відбування покарання ОСОБА_6 термін його попереднього ув`язнення з 14 вересня 2016 року до 06 грудня 2016 року включно, із розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.

Постановлено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 , в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином, на користь потерпілих: ОСОБА_9 - 1500 грн, ОСОБА_10 - 5642 грн.

Вирішена доля речових доказів у кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , не оспорюючи обставини справи, доведеність вини та кваліфікацію його дій, посилаючись на неповне врахування судом при призначенні покарання даних про його особу, стан здоров`я, наявність на утриманні малолітніх дітей, а також не з`ясування судом причин вчинення ним злочинів, просить вищевказаний вирок суду першої інстанції змінити та призначити покарання із застосуванням ст.69 КК України.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за те, що він 17 серпня 2016 року о 14-00 годині, будучи особою раніше судимою за вчинення корисливих злочинів, судимість за які не знята та непогашена у встановленому Законом порядку, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів та повторно, з метою особистого збагачення, знаходячись біля будинку №150-б по пр.Соборному в м.Запоріжжя, помітив раніше невідому йому жінку, яка йшла попереду нього, на шиї якої був золотий ланцюжок. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_6 підбіг до потерпілої ОСОБА_10 ззаду, після чого шляхом ривку відкрито викрав, зірвавши з шиї потерпілої, золотий ланцюжок, на якому знаходились золота підвіска і золотий хрестик, та утримуючи викрадене при собі, зник з місця вчинення злочину, тим самим завдав потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 5642 грн.

Крім того, 14 вересня 2016 року о 10 годині 30 хвилин ОСОБА_6 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, поєднане із насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, діючи з корисливих мотивів та повторно, з метою особистого збагачення, знаходячись біля другого під`їзду буд.№1 по вул.Фортечна в м.Запоріжжя, помітив раніше невідому йому жінку, яка підійшла до третього під`їзду вищевказаного будинку. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_6 почекав доки ОСОБА_9 зайшла до під`їзду, після чого підбіг за нею, та наздогнавши її на першому поверсі, застосувавши фізичне насилля, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, а саме: штовхнувши ОСОБА_9 руками в область спини, шляхом ривку відкрито викрав, зірвавши рукою з лівого вуха, золоту сережку, яка належить останній, чим заподіяв потерпілій фізичну біль, та, утримуючи викрадене при собі у руках, зник з місця вчинення злочину. Таким чином, своїми злочинними діями ОСОБА_6 завдав потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на суму 1500 грн.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу; прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та вважала, що вирок суду є законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, засновані на доказах, досліджених у судовому засіданні з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, і, на думку колегії суддів, є обґрунтованими.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні повністю визнав себе винним, дав показання по суті пред`явленого йому обвинувачення, у зв`язку з чим, на підставі ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження інших, окрім показань обвинуваченого, доказів відносно фактичних обставин справи, оскільки вони учасниками судового провадження не оспорювались. При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд дав правильну оцінку дослідженим доказам, належним чином мотивував у вироку свої висновки та вірно кваліфікував дії ОСОБА_6 за ч.2 ст.186 КК України.

Доведеність вини й кваліфікація дій обвинуваченого ніким з учасників провадження не оспорюється.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд призначив у відповідності з положеннями Загальної частини КК України у межах, встановлених санкцією статті Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за вчинене ним кримінальне правопорушення. При цьому суд врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відповідно до ст.12 КК України відносяться до категорії тяжких, особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який раніше судимий за вчинення корисливого злочину, та знову вчинив два епізоди аналогічних злочинних дій у період випробування, при цьому через нетривалий час після засудження, за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні неповнолітню дитину, офіційно не працевлаштований, до теперішнього часу не вжив ніяких заходів щодо відшкодування завданої його злочинними діями шкоди. Обставиною, що обтяжує покарання, суд визнав вчинення злочину щодо особи похилого віку. Обставиною, що пом`якшує покарання, суд визнав щире каяття обвинуваченого у вчиненому.

З урахуванням викладеного, а також фактичних обставин кримінального провадження, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність призначення ОСОБА_6 мінімального покарання, передбаченого санкцією ч.2 ст.186 КК України, яке буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_6 , судом першої інстанції при призначенні йому покарання вже враховані та правильність вказаних висновків суду не спростовують.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався вимог ст.65 КК України і підстав для пом`якшення призначеного покарання не вбачає.

Разом з тим, враховуючи, що за вироком суду у строк відбування ОСОБА_6 покарання, на підставі ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону №838-VIІІ від 26 листопада 2015 року зараховано період попереднього його ув`язнення з 14 вересня 2016 року по 06 грудня 2016 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення, та на час апеляційного розгляду обвинувачений тримається у місцях попереднього ув`язнення, колегія суддів вважає, що на підставі ч.5 ст.72 КК України в зазначеній редакції обвинуваченому ОСОБА_6 необхідно зарахувати у строк відбування покарання період попереднього його ув`язнення з 14 вересня 2016 року по 20 червня 2017 року включно (до дня набрання чинності Закону України №2046-VIІІ від 18 травня 2017 року), з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 06 грудня 2016 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.2 ст.186 КК України, - без змін.

На підставі ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону №838-VIII від 26 листопада 2015 року зарахувати обвинуваченому ОСОБА_6 період його попереднього ув`язнення у даному кримінальному провадженні з 14 вересня 2016 року по 20 червня 2017 року включно (до дня набрання чинності Закону України №2046-VIІІ від 18 травня 2017 року), із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк, але з моменту вручення йому копії даної ухвали.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4