Справа № 562/415/17

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,
19 грудня 2016 року, приблизно о 22 год. 00 хв., ОСОБА_4 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, перебуваючи на території фермерського господарства «П`ятигірське», що розташоване за адресою: вул. Господарська, 6а, с. Уїздці Здолбунівського району Рівненської області, таємно викрав кабель з маркуванням «ПВС 2х15» 33 м. та «ПВС 3х2.5» 19 м., чим спричинив фермерському господарству «П`ятигірське» майнову шкоду на загальну суму 634 гривні.
30.01.2017 року в м. Здолбунів між представником потерпілого ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_4 укладено угоду про примирення, у відповідності до вимог ст.ст. 468, 469, 471 КПК України.
Згідно даної угоди ОСОБА_4 та представник потерпілого ОСОБА_5 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 185 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, обвинувачений беззастережно визнав свою винуватість у зазначеному злочині.
Також вказаною угодою визначено покарання, яке повинний понести ОСОБА_4 у вигляді 100 (сто) годин громадських робіт.
В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, встановлені статтею 473 КПК України, та наслідки її невиконання, які роз`яснені представнику потерпілого, обвинуваченому.
Розглядаючи в порядку п.1 ч. 3 ст. 314 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про примирення, суд виходить з наступного.
Відповідно до правил ст.ст. 468, 469 КПК України, угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.
У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 ст. 185 КК України визнав та зазначив, що він розуміє надані йому законом права, розуміє наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, визначені ч.1 ст.473 КПК України, наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України, згоден з видом покарання, який до нього буде застосований в результаті затвердження угоди про примирення та наполягає на затвердженні угоди про примирення.
Представник потерпілого ОСОБА_5 в підготовчому судовому засіданні показала, що їй зрозумілі наслідки затвердження угоди про примирення, визначені ст. 473 КПК України та просить затвердити зазначену угоду.
Суд встановив, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Враховуючи викладене, вислухавши думку прокурора, який не заперечував проти затвердження угоди про примирення, думку представника потерпілого, а також пояснення обвинуваченого, суд дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження цієї угоди.
Судом перевірено, що за своїм змістом укладена угода про примирення відповідає вимогам ст. 471 КПК України, а також відсутні підстави для відмови у її затвердженні, передбачені ч. 7 ст. 474 КПК України.
Суд вважає доведеним в підготовчому судовому засіданні те, що ОСОБА_4 вчинено злочин середньої тяжкості, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), а тому його дії кваліфікує за частиною 1 ст. 185 КК України.
Дослідженням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_4 встановлено, що він за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку в лікарів психіатра та нарколога не перебуває, згідно ст. 69 КК України не судимий.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до ст. 66 КК України є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.
Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до ст. 67 КК України, не встановлені.
Виходячи із викладеного, суд дійшов до висновку про можливість затвердження угоди про примирення, укладеної 30.01.2017 року між представником потерпілого ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_4 та призначити обвинуваченому узгоджене сторонами покарання.
Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 314, 373, 374, 473-476 КПК України, суд, -
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 185 КК України і призначити йому узгоджене сторонами покарання у вигляді 100 (сто) годин громадських робіт.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу - не обирати.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати за проведення судової експертизи, а саме № 1.5-33/17 від 23.01.2017 року в сумі 1870 грн. 85 коп. та № 1.5-34/17 від 23.01.2017 року в сумі 615 грн. 72 коп.
Речові докази, які зберігаються в камері зберігання речових доказів Здолбунівського ВП ГУНП в Рівненській області, а саме: чоботи чоловічі чорного кольору із емблемою нашитою у верхній частині «TALAN» та на підошві маркування «TALAN», 255, 113, які знаходяться в експертному пакеті № 1588870 - повернути ОСОБА_4 ; експертний пакет № 21777328 з фотографією фрагменту взуття - залишити в матеріалах кримінального провадження; кусачки які знаходяться в експертному пакеті № 2816746 - повернути ОСОБА_4 ; експертні пакети № 2816745 та № 2816744 з зразками кабелю знищити.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до апеляційного суду Рівненської області через Здолбунівський районний суд Рівненської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Суддя: