Справа № 755/4390/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 лютого 2017 року громадянка ОСОБА_6 (народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 ) у зговорі з громадянином ОСОБА_7 (народився ІНФОРМАЦІЯ_3 ) провели нібито у м. Києві засідання Громадської організації «Інтерклуб «Всесвіт» (на той момент місцем знаходження громадської організації згідно реєстру та фактично був адрес: м. Київ вул. Ванди Василевської 7). При цьому рахується, що на засіданні були присутніми всього 25 членів громадської організації.
В протоколі від 28.02.2017 року вказується, що на зборах громадської організації присутні 25 з 25 членів цієї громадської організації, які нібито були присутніми в м. Києві. В дійсності ж такого не могло бути оскільки членами цієї громадської організації є всього 8 осіб. При цьому всі ці 25 осіб які є нібито членами Громадської організації «Інтерклуб «Всесвіт» ніким до складу цієї громадської організації не приймались. Данні про те, що членами громадської організації є тільки 8 осіб містяться у реєстраційній справі Громадської організації «Інтерклуб «Всесвіт», яка поки що знаходиться в райдержадміністрації Шевченківського району і умисно не направляється до м. Дніпро, щоб не надати можливості скасувати всі незаконні рішення.
Одночасно жоден з дійсних членів громадської організації, який працює у мовній школі у реєстрі не зазначався. Тобто ніхто з членів громадської організації з січня 2017 року письмових заяв або усних заяв до правління Інтерклубу, щодо виходу з членів громадської організації не подавав. Крім того самостійно правлінням рішення про виключення з членів громадської організації не приймалось.
У 2015-2016 роках проводились загальні збори цієї громадської організації в яких завжди зазначалось про те, що членами громадської організації є 8 осіб. У відповідності з ст. 3.8. Статуту Громадської організації «Інтерклуб «Всесвіт» припинення членства в Інтерклубі «Всесвіт» здійснюється за ініціативою членів Інтерклубу шляхом подання письмової або усної заяви до Правління, за ініціативою Правління у відношенні до членів, чия діяльність визнана суперечною до Статуту Інтерклубу. Рішення приймається простою більшістю членів правління.
У відповідності з ст. 4.2.2.13 Статуту Громадської організації «Інтерклуб Всесвіт» прийом та виключення з членів Інтерклубу знаходиться у виключній компетенції правління Інтерклубу.
У відповідності з ст. 3.3. Статуту Громадської організації «Інтерклуб Всесвіт» до Інтерклубу члени приймаються Правлінням на основі наданих письмових заяв після сплати вступного внеска. Почесні члени Інтерклубу обираються загальними зборами Інтерклубу.
По теперішній момент на розрахунковий рахунок Інтерклубу Всесівіт грошових коштів від будь кого з приводу сплати вступного внеску за членство в Інтерклубі Всесвіт» не надходило.
Головою правління Інтерклубу Всесвіт є ОСОБА_8 , членами ГО «Інтерклуб Всесвіт» є ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_5 , якими рішення про прийняття до членів, або їх виключення цієї юридичної особи не приймались.
28 лютого 2017 року приватним нотаріусом Київського нотаріального округу ОСОБА_11 було засвідчено договір купівлі продажу між: Продавець - Юридична особа Громадська організація Інтерклуб Всесвіт в особі президента ОСОБА_6 та покупець фізична особа ОСОБА_12 .
Відповідно до вищевказаного договору: Громадська організація «Інтерклуб Всесвіт» передає у власність ОСОБА_13 , а ОСОБА_14 приймає та зобов`язується оплатити частку у статутному капіталі ТОВ «Позашкільний навчальний заклад Мовна школа Міжнародний дім». Також зазначено, що ОСОБА_14 сплатив продавцю 1000 гривень, які продавець одержав повністю до підписання цього договору.
Згідно протоколу від 28 лютого 2017 року договір купівлі продажу вже був підписаний, якщо виходити з його положень, оскільки в протоколі зазначалось про виключення зі складу учасників юридичної особи Громадської організації «Інтерклуб «Всесвіт» саме на підставі договору купівлі продажу корпоративних прав. Перед підписанням договору про продаж часток повинно бути проведено загальні збори Громадської організації Інтерклуб Всесвіт, оскільки у відповідності зі ст. 4.1.3.7 Статуту цієї громадської організації реалізація права власності знаходиться у виключній компетенції загальних зборів.
За таких обставин, якщо учасник товариства, як до речі вказано в протоколі від 13.03.2017 року знаходиться в іншому місці, у відповідності з ч. 1 п. 3 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців» нотаріус повинен був зупинити розгляд документів поданих для реєстрації строком на 15 діб. Крім того нотаріус не мав права провести зміни в керівництві, оскільки йому не було надано наказу про звільнення Генерального директора ОСОБА_5 , та наказу про призначення на посаду директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Позашкільний навчальний заклад Мовна школа Міжнародний». За таких обставин станом 15.03.2017 року ОСОБА_5 не звільнена з посади директора товариства, оскільки такого наказу не існує, також не існує наказу про призначення громадянина ОСОБА_15 на посаду директора товариства. При цьому нотаріус повинен був з`ясувати коли і на яких підставах звільнено з посади ОСОБА_5 , чи є взагалі наказ про її звільнення, оскільки не може бути на підприємстві. Таким чином ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_15 , фіктивно провели у м. Києві наступні засідання позачергових зборів громадської організації Інтерклуб «Всесвіт», де були прийняті незаконні рішення, а саме: 05.02.2017 року про зміну керівника, 28.02.2017 року про зміни в установчих документах, звільнення генерального директора, призначення нового директора і таке інше, 01.03.2017 повідомлення про скликання позачергових виборів членів Інтерклубу Всесвіт, 07.03.2017 року про зміну місця знаходження юридичної особи. Зазначені дії були направлені виключно на заволодіння майном ТОВ «Позашкільний навчальний заклад мовна школа «Міжнародний дім» за посередництвом державних реєстраторів та приватного нотаріуса.
Так, 28.02.2017 року Президент Інтерклубу Всесвіт ОСОБА_6 продає частку громадянину ОСОБА_15 за 1000 гривень. Все це відбувається за тих умов, що загальна вартість майна, яке є у ТОВ «Позашкільний навчальний заклад мовна школа «Міжнародний дім» складає 15 млн. гривень, зокрема це нежилі приміщення, які належать на праві власності та знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: 1) 17/1000 частин нежилих приміщень загальною площею 179,2 кв.м., розташованих на 5 поверсі за адресою: АДРЕСА_1 , яке зареєстроване на праві власності з 20.12.1996 року; 2) 2/100 частин нежилих приміщень загальною площею 251,3 кв.м., розташованих на 1 поверсі за адресою: АДРЕСА_1 , яке зареєстроване на праві власності з 15.01.1997 року, в яких здійснюється діяльність ТОВ «Позашкільний навчальний заклад мовна школа «Міжнародний дім».
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Згідно з ч. 6 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, які перебувають у власності або володінні, користуванні, розпорядженні, підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Відповідно до п. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до зникнення, втрати, використання майна.
Враховуючи, що вищевказане нерухоме майно, може бути відчужене на користь інших осіб, з урахуванням того, що у разі незастосування даного заходу забезпечення, майно може бути втрачене, а також для забезпечення цивільного позову
В судовому засіданні слідчий заявлене клопотання підтримав в повному обсязі, просив задовольнити дане клопотання з підстав викладених у ньому.
В свою чергу, враховуючи положення ч. 2 ст. 172 КПК України, слідчий суддя вважає за можливе розглядати дане клопотання у відсутність інших учасників процесу, та дослідивши надане клопотання на відповідність КПК України кримінальне провадження, заслухавши думку учасників процесу, приходить до наступного.
В силу положень ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, яка передбачає, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Частиною 2 статті 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктами 2, 3 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
При цьому, ч. 3 та ч. 5 ст. 132 КПК України передбачено, що під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі при вирішенні питання надання накладення арешту на майно (п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України), сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
Так, в судовому засіданні слідчим суддею встановлено, що клопотання про арешт майна подано, у відповідності до ст. 170 КПК України, оскільки останнє містить в собі критерії визначені даною статтею Кодексу.
Клопотання органу досудового розслідування відповідає вимогам ст. 171 КПК України.
Зазначене у клопотанні майно відноситься до видів передбачених Главою 17 Розділу ІІ КПК України, на які може бути накладено арешт.
Крім того, на підставі вимог ч. 5 ст. 9 КПК України, слідчий суддя враховує, що виходячи з положень Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.
Також, у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції зазначено, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.) ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним, тобто для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії», п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.).
При цьому, у судовому засіданні слідчим суддею не встановлено, що клопотання суперечить вищезазначеним вимогам КПК України, тобто не містить правових підстав для арешту майна, достатності доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, вказівки на розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження або не є пропорційним, тобто не відповідає тяжкості правопорушення і становитиме особистий і надмірний тягар для володільця майна.
Тож, слідчий суддя погоджується з заявником, що необхідно накласти арешт на майно на підставі ч. 2 ст. 170 КПК України, оскільки є достатні підстави вважати, що це майно відповідає критеріям, зазначеним у даній статті цього Кодексу, та зокрема забезпечить виконання завдань такого арешту та досягнення його мети передбаченої ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме збереження речових доказів.
За таких обставин, слідчий суддя враховуючи правову підставу для арешту майна, наслідки арешту майна для інших осіб, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню та, вважає за необхідне застосувати найменш обтяжливий спосіб арешту майна, тобто такий спосіб арешту майна, який не призведе до наслідків, які суттєво позначаються на інтересах осіб та накласти арешт саме на підставі ст. 170 КПК України, оскільки існує обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти з дотриманням відповідних положень національного законодавства та принципів верховенства права.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1-29, 131-132, 170-173, 309, 369-372, 376 КПК України, слідчий судя,-
Накласти арешт на об`єкти нерухомого майна, а саме: 1) 17/1000 частин нежилих приміщень загальною площею 179,2 кв.м., розташованих на 5 поверсі за адресою: АДРЕСА_1 ; 2) 2/100 частин нежилих приміщень загальною площею 251,3 кв.м., розташованих на 1 поверсі за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом заборони відчуження.
Роз`яснити сторонам кримінального провадження, що підозрюваний, захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за їх клопотанням, якщо вони доведуть, що в подальшому в застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Копію ухвали надіслати слідчому, прокурору, іншим заінтересованим особам не пізніше наступного робочого дня після її постановлення.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Слідчий суддя: ОСОБА_1