Провадження № 11-кп/780/2/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 19 14.03.2017

ВИРОК
Іменем України

14 березня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_8 ,

провівши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційний розгляд за апеляційною скаргою старшого прокурора Бориспільської міжрайонної прокуратури Київської області ОСОБА_9 на вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 жовтня 2014 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Суми, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

- визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.15, ч.2 ст.186 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 жовтня 2014 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.15, ч.2 ст.186 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням та встановлено іспитовий строк тривалістю 2 роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених п. п. 2, 3, 4 ч.1 ст.76 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 жовтня 2014 року щодо ОСОБА_7 скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в розмірі, визначеному судом першої інстанції без застосування ст. 75 КК України. Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги прокурор посилається на порушення судом першої інстанції положень ст. 65 КК України при призначенні ОСОБА_7 покарання, а саме на неврахування в повній мірі ступеню тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких, характеру злочинних дій обвинуваченого, спрямованих на відкрите викрадення чужого майна із застосуванням насильства щодо потерпілої та особи обвинуваченого, який не працює, сім`ї не має, міцні соціальні зв`язки відсутні, що характеризує його як особу безвідповідальну та схильну до вчинення правопорушень. Крім того, як зазначає прокурор, суд першої інстанції формально констатувавши у вироку наявність у ОСОБА_7 незнятих та непогашених судимостей за скоєння тяжких умисних корисливих злочинів, що свідчить про його схильність до вчинення кримінальних правопорушень, ніякої оцінки цій обставині не надав та необґрунтовано звільнив обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України.

За вироком суду, ОСОБА_7 визнано винуватим у незакінченому замаху на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, вчиненому повторно, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.15, ч.2 ст.186 КК України, за наступних обставин.

29 листопада 2013 року, приблизно о 19 годині 00 хвилин, ОСОБА_7 , перебуваючи неподалік зупинки громадського транспорту в селі Чубинське, Бориспільського району, Київської області, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, діючи повторно, підбіг до громадянки ОСОБА_10 схопив її руками за шию та волосся, повалив на землю та почав зривати з плеча жіночу сумку вартістю 300 гривень, в якій знаходився гаманець вартістю 200 гривень з грошовими коштами в розмірі 200 гривень. Однак, довести свій злочинний умисел до кінця ОСОБА_7 не зміг з причин що не залежали від його волі, оскільки був затриманий випадковими перехожими.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, доводи обвинуваченого та його захисника, які заперечили проти апеляційної скарги прокурора, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених процесуальним законом.

Згідно із ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Однак, суд першої інстанції при ухваленні вироку щодо ОСОБА_7 , зокрема, при призначенні йому покарання, зазначених норм закону не дотримався, що призвело до прийняття рішення, яке не відповідає вимогам ст. 370 КПК України щодо його законності.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 , у незакінченому замаху на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненому повторно, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.15, ч.2 ст.186 КК України, обґрунтовані, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджені наявними у справі доказами у їх сукупності, які перевірялись судом в ході судового розгляду та апелянтом не оспорюються. Разом з тим, на думку колегії суддів, заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги прокурора щодо безпідставного звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України.

При прийнятті рішення про звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням, суд першої інстанції не навів переконливих мотивів свого висновку про можливість виправлення ОСОБА_7 без відбування покарання. Мотивуючи своє рішення суд обмежився лише формальним перерахуванням даних, що характеризують особу обвинуваченого, обставин, що пом`якшують відповідно до ст. 66 КК України покарання та врахувавши відсутність цивільного позову потерпілої і обставин, які згідно ст. 67 КК України обтяжують покарання, прийшов до висновку про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства, звільнивши ОСОБА_7 від призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Однак, суд першої інстанції залишив поза увагою ті обставини, що ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий за корисливі злочини проти власності, в тому числі і з застосуванням насильства щодо потерпілого, вчинив новий злочин через нетривалий термін після відбуття покарання у виді позбавлення волі за попереднім вироком. Крім того, суд не в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 злочину, який згідно із ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких, а також характер злочинних дій обвинуваченого, наслідком яких стало легке тілесне ушкодження у потерпілої, при цьому дії ОСОБА_7 були припинені лише з допомогою випадкових перехожих.

Зазначені вище обставини, а також переховування ОСОБА_7 від суду під час судового розгляду як в суді першої, так і апеляційної інстанцій, свідчать про схильність обвинуваченого до вчинення кримінальних правопорушень та про його стійке небажання стати на шлях виправлення, у зв`язку з чим колегія суддів приходить до висновку про безпідставне звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, тобто неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, що є підставою для скасування оскаржуваного вироку відповідно до п. 4 ч.1 ст.409 КПК України з ухваленням свого вироку на підставі п.4 ч.1 ст.420 КПК України.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з видом та розміром покарання, призначеним ОСОБА_7 судом першої інстанції, так як при визначенні ОСОБА_7 покарання судом враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким, його суспільну небезпечність, особу винного, який раніше судимий, має постійне місце проживання, характеризується позитивно, відсутність майнових претензій з боку потерпілої, повністю визнав свою вину, щиро розкаявся у вчиненому, що є обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому, при цьому, обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 судом першої інстанції не встановлено. Таким чином, на переконання колегії суддів, призначене судом першої інстанції ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції ч.2 ст.186 КК України за вчинення незакінченого замаху на цей злочин, є необхідним та достатнім для досягнення мети покарання, визначеної в ч.2 ст.50 КК України.

При цьому, колегія суддів вважає необхідним зарахувати відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України строк попереднього ув`язнення, застосованого до ОСОБА_7 в межах даного кримінального провадження, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 413, 420 КПК України, колегія суддів, -
ЗАСУДИЛА:
Вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 жовтня 2014 року, ухвалений відносно ОСОБА_7 - скасувати в частині звільнення його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 засудити за ч.3 ст.15, ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 обчислювати з 06 лютого 2017 року.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зарахувати у строк покарання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк застосованого до нього в межах даного кримінального провадження попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, за періоди: з 30 листопада 2013 року по 09 квітня 2014 року включно, з 02 жовтня 2014 року по 22 жовтня 2014 року включно, з 06 лютого 2017 року по 14 березня 2017 року включно.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Вирок може бути оскаржений у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим в той самий строк з дня вручення йому копії вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Судді:

__________________ ___________________ __________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4