Ухвала
іменем україни

20 червня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на вирок Шевченківського районного суду м. Львова

від 03 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області

від 23 лютого 2017 року

ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , росіянина, громадянина України, уродженця м. Донецьк, непрацюючого, з середньою освітою, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

в с т а н о в и л а:

У касаційній скарзі захисник, не погоджуючись із рішенням, ухваленим апеляційним судом щодо ОСОБА_4 , через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, просить змінити оскаржуване судове рішення та пом`якшити призначене засудженому покарання. Свої вимоги захисник мотивує тим, що суд не у повній мірі врахував пом`якшуючі обставини, а саме активне сприяння розкриттю злочину та добровільне часткове відшкодування завданих потерпілій збитків.

Вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 03 жовтня

2016 року ОСОБА_4 визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
Цим же вироком засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України ОСОБА_6 .

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 23 лютого 2017 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_4 залишено без зміни.

Згідно з вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим та засуджено за те, що він 25 вересня 2015 року близько 22 год. 30 хв. разом із ОСОБА_6 діючи за попередньою змовою з метою відкритого викрадення чужого майна, на перехресті вулиць Жовківської - Остряниці у м. Львові підійшли до потерпілої ОСОБА_7 , яка у цей час поверталась додому з роботи, де ОСОБА_4 наніс їй удар правою рукою в обличчя, а коли потерпіла почала відбиватися, повалив її на землю та продовжив наносити удари руками і ногами по тілу, спричинивши їй легкі тілесні ушкодження. У цей час ОСОБА_6 , вирвав у потерпілої з рук рюкзак, в якому знаходилось майно, загальною вартістю 20 983 гривень, після чого вони з місця злочину втекли, однак через деякий час із викраденими речами були затримані працівниками поліції.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши дотримання захисником порядку, строків касаційного оскарження та відповідність касаційної скарги вимогам закону, вивчивши надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.
Висновки суду про доведеність винуватості засудженого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 186 КК України в касаційному порядку не оспорюються.
Доводи касаційної скарги захисника про порушення щодо ОСОБА_4 загальних засад призначення покарання, на думку колегії суддів, є безпідставними.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а при його призначенні суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як убачається із долучених до касаційної скарги копій судових рішень, судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_4 враховано обставину, що пом`якшує покарання щире каяття. Обставин, які б обтяжували засудженому покарання, судом не встановлено.

Крім того, суд взяв до уваги дані про особу засудженого, який раніше судимий, не працює.
Таким чином, призначаючи засудженому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, суд дотримався вимог статей 65 67 КК України, оскільки вказане покарання відповідає характеру й тяжкості вчиненого, є справедливим, а також необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Апеляційний суд, переглянувши справу в апеляційному порядку, залишив вирок місцевого суду без зміни, зазначивши в ухвалі підстави прийняття такого рішення. Стосовно доводів апеляційної скарги захисника про пом`якшення засудженому покарання, аналогічних доводам його касаційної скарги, судом апеляційної інстанції наведено відповідні мотиви їх необґрунтованості, з якими погоджується й колегія суддів.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Враховуючи викладене, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України підстав для задоволення касаційної скарги немає та вважає, що у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника слід відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Відмовити захиснику ОСОБА_5 у відкритті касаційного провадження на вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 03 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 23 лютого 2017 року щодо ОСОБА_4 .

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3