Ухвала іменем україни
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,
засудженого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,

розглянула в судовому засіданні в м. Києві 23 березня 2017 року кримінальну справу за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Зміївського районного суду Харківської області від 14 березня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 19 червня 2014 року.

Вироком Зміївського районного суду Харківської області від 14 березня 2014 року
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, в силу ст. 89 КК України такого, що судимостей не має,

засуджено:
- за ч. 4 ст. 190 КК України із застосуванням ст. 69 КК України на 4 роки 7 місяців 8 днів позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю;
- за ч. 1 ст. 366 КК України до штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн. з позбавленням права обіймати виборні посади та посади, пов`язані з організаційно-розпорядчою та адміністративно-господарською діяльністю на строк 2 роки;
- за ч. 2 ст. 191 КК України на 3 роки позбавлення волі з позбавленням права обіймати виборні посади та посади, пов`язані з організаційно-розпорядчою та адміністративно-господарською діяльністю на строк 2 роки.
Відповідно до ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_5 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 7 місяців 8 днів з конфіскацією всього майна, яке є його власністю з позбавленням права обіймати виборні посади та посади, пов`язані з організаційно-розпорядчою та адміністративно-господарською діяльністю на строк 2 роки.

Вирішено питання речових доказів та судових витрат по справі.

За обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України ОСОБА_5 виправдано.

За обставин, встановлених судом та детально описаних у вироку суду ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено за заволодіння чужим майном шляхом обману і зловживання довірою, вчинене в особливо великих розмірах; за службове підроблення, тобто внесення службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей та за видачу завідомо неправдивих офіційних документів.

Так, із квітня 2006 року ОСОБА_5 обіймав посаду голови Кулиничівської селищної ради Харківського району Харківської області, відповідно до якої був наділений владними повноваженнями посадової особи місцевого самоврядування, передбаченими п. 3 ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування» та іншими законодавчими актами, які регламентували його діяльність на займаній посаді.

У листопаді-грудні 2008 року до ОСОБА_5 як до голови селищної ради звернулася громадянка ОСОБА_7 з проханням виділити їй земельну ділянку для будівництва будинку на АДРЕСА_1 . ОСОБА_5 , достеменно знаючи, що всі земельні ділянки на вказаній вулиці згідно зі статтями 83, 84, 12 ЗК України перебували у віданні Харківської районної державної адміністрації, а не в компетенції селищної ради, скористався необізнаністю ОСОБА_7 і переконав її в тому, що може позитивно вирішити її прохання за плату в розмірі 25 000 дол. США, якими мав намір заволодіти обманним шляхом.

Для реалізації запланованого ОСОБА_5 , вийшовши за межі наданих йому повноважень, вдався до службового підроблення. 09 грудня 2008 року він дав незаконну вказівку секретарю селищної ради ОСОБА_8 , яка не знала про злочинні наміри ОСОБА_5 , скласти проект рішення 28-ї позачергової сесії селищної ради V-го скликання про надання ОСОБА_7 дозволу на розроблення технічної документації зі встановлення меж та оформлення права власності на земельну ділянку площею 0, 18 га, розташовану на АДРЕСА_1 для будівництва житлового будинку. Наступного дня приблизно о 10.00 год. у своєму службовому кабінеті, розташованому на АДРЕСА_2 , ОСОБА_5 підписав це рішення і видав витяг з нього ОСОБА_7 , а остання передала йому обумовлену суму грошей. Одразу ж після цього ОСОБА_5 затримали, а гроші вилучили.

Крім того, будучи в силу займаної посади голови Кулиничівської селищної ради Харківського району Харківської області наділеним організаційно - розпорядчими та адміністративно господарськими повноваженнями, ОСОБА_5 6 грудня 2007 року уклав з приватним підприємством «Буд - Центр» договір підряду № РСВ 1, за умовами якого останнє повинно було виконати реконструкцію системи водовідведення в сел. Кулиничі з використанням своїх матеріалів, а ОСОБА_5 прийняти виконані роботи та оплатити їх. ОСОБА_5 , достовірно знаючи, що обумовлені в договорі роботи не виконані в повному об`ємі, а саме: не виконані на суму 189108 грн., із яких 156000 грн. становить вартість двох невстановлених насосів марки «flygt», а 33108 грн. фактично не виконаних будівельних робіт, склав, підписав та видав завідомо неправдивий документ акт виконаних робіт № 19 від 25 грудня 2007 року, в який вніс завідомо неправдиві відомості про нібито виконані підрядником роботи в повному об`ємі. На підставі зазначеного акту виконаних робіт підряднику було виплачено державні кошти в сумі 33108 грн.
Також ОСОБА_5 обвинувачувався в тому, що всупереч умовам зазначеного вище договору, він дав указівку підряднику не встановлювати насоси, вартістю 156000 грн., та таким чином привласнив їх.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 19 червня 2014 року вирок суду першої інстанції в частині засудження ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 366 та ч. 2 ст. 191 КК України скасовано, а провадження по справі закрито на підставі ст. 49 КК України в зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. В зв`язку з цим виключено з вироку посилання про застосування ст. 70 КК України. Ухвалено вважати ОСОБА_5 засудженим за ч. 4 ст. 190 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 7 місяців 8 днів з конфіскацію майна, яке є його власністю. В решті вирок суду залишено без зміни.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати постановлені відносно ОСОБА_5 судові рішення в частині засудження за ч. 4 ст. 190 КК України і справу направити на новий судовий розгляд. В обґрунтування своїх вимог наводить доводи про невинуватість, на його думку, засудженого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України та вважає, що наявні в справі та наведені у вироку докази не підтверджують цього.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого та його захисника про необхідність задоволення касаційної скарги, думку прокурора, яка вважала, що підстав для задоволення касаційної скарги немає, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що в задоволенні касаційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

У касаційній скарзі, як убачається з її змісту, вирок суду першої інстанції та ухвала суду апеляційної інстанції в частині виправдання ОСОБА_5 за ч. 5 ст. 191 КК України, а також його засудження за ч. 1 ст. 366 і ч. 2 ст. 191 КК України не оскаржуються.

Згідно з ч. 1 ст. 395 КПК України 1960 року касаційний суд перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення за наявними в справі і додатково поданими матеріалами в тій частині, в якій воно було оскаржене.

У своїй касаційній скарзі захисник наводить доводи щодо необхідності, на його думку, скасування судових рішень в частині засудження ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 190 КК України, посилаючись при цьому на невинуватість останнього в зазначеному злочині.
Колегія суддів звертає увагу на те, що аналогічні доводи були предметом перевірки апеляційного суду, який ретельно перевіривши їх обґрунтовано визнав безпідставними.
Проаналізувавши дані протоколу огляду місця події службового кабінету ОСОБА_5 , де з кишені жакету останнього було вилучено 25000 доларів США, номери банкнот яких співпадають з номерами, зазначеними в протоколі вручення грошей ОСОБА_7 , яка підтвердила що зазначені кошти передала ОСОБА_5 за виділення земельної ділянки за обставин, викладених у вироку; висновки експертиз щодо ідентичності виявленої на грошових купюрах та змивах з рук ОСОБА_5 хімічної речовини; дані протоколів негласних оперативно-розшукових заходів; показання свідків та самого ОСОБА_5 з приводу описаних у вироку подій, суд правильно зробив висновок про доведеність винуватості ОСОБА_5 у заволодінні чужим майном шляхом обману і зловживання довірою, вчиненому в особливо великих розмірах. З наведеними в ухвалі апеляційного суду висновками погоджується і колегія суддів.

Таким чином, за встановлених судом фактичних обставин справи винуватість ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України доведена та кваліфікація дій останнього є правильною. Отже, доводи касаційної скарги захисника щодо необґрунтованості засудження ОСОБА_5 , не ґрунтуються на матеріалах справи і є безпідставними.

Ухвала апеляційного суду за своїм змістом відповідає вимогам ст. 377 КПК 1960 року.
Покарання, призначене ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 190 КК України є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів. Воно відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним ст. 65 КК України.

Таких порушень вимог кримінально-процесуального закону, які були б істотними, а також неправильного застосування кримінального закону у справі колегією суддів не встановлено, а тому підстав для задоволення касаційної скарги захисника немає.

Керуючись статтями 394 396 КПК України 1960 року та п. п. 11, 15 Перехідних положень КПК України, п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIIІ від 02 червня 2016 року, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Зміївського районного суду Харківської області від 14 березня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 19 червня 2014 року щодо ОСОБА_5 без зміни.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3