Справа № 314/8027/16-к
Провадження № 1-в/314/132/2017
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19.01.2017 року м. Вільнянськ
Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,
за участю прокурора: ОСОБА_2 ,
представника установи: ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у дистанційному судовому засіданні в залі суду в м. Вільнянськ заяву засудженого ОСОБА_4 , який відбуває покарання в Софіївській виправній колонії УДПтСУ в Запорізькій області (№55), уродженця АР Крим, м. Євпаторія, громадянина України, за національністю українець, освіта середня, до засудження не працював. Мешкав за адресою: АДРЕСА_1 .

Раніше судимого:
1)03.04.2000 року за ст.141 ч.2, 140 ч.2, 70 КК України до 3 років позбавлення волі.

2)24.01.2003 року за ст.187 ч.2, 186 ч.3, 135 ч.3, 185 ч.3, 185 ч.2, 70 ч.1 КК України до 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільнений 05.02.2010 року по відбуттю строку покарання.

3)27.09.2010 року за ст.190 ч.2, 75, 76 КК України до 2 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки.

По даній справі засуджений: 15.11.2013 року Новомиколаївським районним судом Запорізької області за ст.185 ч.2 КК України до 3 років позбавлення волі.

Початок строку: 28.11.2014 року. Кінець строку: 28.11.2017 року.

про вирішення питання щодо умовно-дострокового звільнення, -

ВСТАНОВИВ:
До Вільнянського райсуду від засудженого ОСОБА_4 , який відбуває покарання в Софіївській виправній колонії УДПтСУ в Запорізькій області (№55), надійшло клопотання, про можливість умовно-дострокового звільнення.

Під час тримання у Запорізькому слідчому ізоляторі УДПтС України в Запорізькій області з 01.12.2014року по 17.01.2015 року, характеризувався наступним чином: вимоги режиму тримання не порушував. Заохочень та стягнень не мав.

З 17.01.2015 року по 05.04.2015 року відбував покарання в Оріхівській виправній колонії УДПтС України у Запорізькій області (№88). За час відбування покарання характеризувався посередньо. Заохочень та стягнень не мав.

З 05.04.2015 року перебуває на лікуванні у спеціалізованій туберкульозній лікарні при Софіївській виправній колонії УДПтС України у Запорізькій області (№55). За час відбування покарання характеризується наступним чином. Вимоги режиму відбування покарання порушував. За що має 1 стягнення. Стягнення погашене в встановленому законом порядку. Заохочень не має.

У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний. Підтримує стосунки із засудженими як позитивної так і негативної спрямованості.
Намагається дотримуватися правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом.
Намагається утримувати у чистоті та порядку спальне місце та при ліжкову тумбочку, не завжди має охайний зовнішній вигляд.
Не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснення за ними належного догляду, використання їх тільки за призначенням.
До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість.
Намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування, достатніх навичок для самостійного їх виконання не має.
Безвідповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні.
Намагається дотримуватись вимог пожежної безпеки і безпеки праці.
Відповідно до ст. 65 Кримінально-виконавчого кодексу України не бере участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі.
Відповідно до ст. 123 Кримінально-виконавчого кодексу України не бере участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу на засуджених.
Відповідно до ст. 126 Кримінально-виконавчого кодексу України не прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня та вдосконалення наявних професійно-технічних навичок.
Відповідно до ст. 127 Кримінально-виконавчого кодексу України не бере участь у роботі самодіяльних організацій, не проявляє соціально корисну активність в організації їх роботи. Не входить до складу ради колективу засуджених.
Відповідно до ст. 59 Кримінально-виконавчого кодексу України підтримує зв`язки з рідними шляхом телефонних розмов.
За час відбування покарання в установі не перебуває на профілактичному обліку.
За вироком суду позову не має.
Розглядалися питання про можливість застосування заохочувальних норм:

-зміна умов тримання згідно ст.101 КВК України, наступає по відбуттю 1/3 строку покарання, тобто 28.11.2015 року. Рішенням комісії установи від 02.12.2015 року було відмовлено у зв`язку з хворобою на туберкульоз.

-заміни не відбутої частини покарання більш м`яким, згідно статті 82 КК України, наступає по відбуттю 1/2 строку покарання, тобто 28.05.2016 року. Рішенням комісії установи від 31.05.2016 року було відмовлено у зв`язку з хворобою на туберкульоз.

-умовно-дострокового звільнення, згідно статті 81 КК України, наступило по відбуттю 2/3 строку покарання, тобто 28.11.2016 року. Рішенням комісії установи від 07.12.2016 року було відмовлено, як такому що не довів свого виправлення.

Прокурор клопотання не підтримав і вважає, що подання не належить задовольнити, оскільки засуджений не довів своє виправлення і не заслуговує на умовно-дострокове звільнення.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників процесу приходить до висновку, що клопотання засудженого не підлягає задоволенню на підставі наступного:

Відповідно до ст. 81 КК України умовно-достроковому звільненню від відбування покарання підлягають особи, які сумлінною поведінкою та ставленням до праці довели своє виправлення та відбули частину покарання, призначеного залежно від тяжкості вчиненого ними злочину.

Згідно з ч. 1 ст. 6 КВК України, виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Відповідно до роз`яснень п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому суд має ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці.

Системний аналіз Кримінального та Кримінально-виконавчого законодавства України, постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», свідчить про те, що висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, оскільки має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині. Доцільність умовно-дострокового звільнення визначається тим, що засуджений за певний час перебування у місцях позбавлення або обмеження волі виправився, змінив поведінку, з огляду на що відсутня необхідність повного відбування призначеного судом строку покарання. Отже, виправлення засудженого передбачає такі зміни у його поведінці та особистості, які дають підстави вважати, що він у разі застосування цієї пільги спроможний свідомо дотримуватись соціальних норм життя та не має установок на повернення до злочинної діяльності. Оцінка ступеню виправлення повинна ґрунтуватися не лише на юридичних критеріях, але й враховувати весь комплекс педагогічних га психологічних аспектів оцінки особистості, які мають підстави вважати, що у засудженого сформувалась соціально визначена самоврегульована поведінка. Сумлінна поведінка засудженого передбачає не тільки наявність у останнього заохочень, застосованих у порядку, визначеними статтями 67, 130 КВК України, але й те, що засуджений подає позитивний приклад для поведінки інших засуджених. При цьому, під сумлінною поведінкою слід розуміти зразкове додержання засудженим вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, безперечне виконання законних вказівок та розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, корисну ініціативу, соціальну активність, участь у вирішенні питань організації навчання, відпочинку, побуту, вплив на виправлення інших засуджених, розвиток корисних соціальних зв`язків, відсутність порушень дисципліни. Сумлінне ставлення до праці це чесне та повне виконання засудженим своїх трудових обов`язків відповідно до статей 59, 60, 118 КВК України, покращення кількісних та якісних показників роботи, підвищення робітничої кваліфікації, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, суворе дотримання правил техніки безпеки тощо. Сумлінне ставлення до праці передбачає прагнення засудженого до перевиконання встановлених норм виробітку або зразкового виконання робіт, участь у вирішенні питань організації праці, відшкодування збитків, заподіяних злочином, та надання матеріальної допомоги сім`ї або виплати аліментів.

На переконання суду поведінка засудженого за період відбування покарання не відповідає критеріям сумлінної, а отже суд приходить до висновку про відмову в задоволенні клопотання засудженого.

Керуючись ст. 81 КК України , ст.ст. 537, 539 КПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
У задоволені заяви засудженого ОСОБА_4 , який відбуває покарання в Софіївській виправній колонії УДПтСУ в Запорізькій області (№55)- відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області через Вільнянський районний суд Запорізької області протягом 7 днів з дня її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1

19.01.2017