АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/3089/16-к Номер провадження 11-кп/786/106/17Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 березня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з секретарем судового засідання ОСОБА_5
за участі
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7

особи, яка не досягли віку
кримінальної відповідальності ОСОБА_8
законного представника особи
яка не досягли віку
кримінальної відповідальності ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000665 від 13.02.2016 року щодо
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 ,

за апеляційною скаргою законного представника особи, яка не досягла віку кримінальної відповідальності ОСОБА_9 на ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23 серпня 2016 року

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою до ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 застосовано примусовий захід виховного характеру у вигляді передачі її під нагляд матері ОСОБА_9 строком на 1 рік.

Цивільний позов прокурора про стягнення з законного представника неповнолітньої особи ОСОБА_9 коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_11 задоволено та стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави в особі фінансового управління виконавчого комітету Кременчуцької міськради 2582 грн. 24 коп.

Цивільний позов законного представника малолітнього потерпілого ОСОБА_12 до законного представника малолітньої особи, що вчинила суспільно-небезпечне діяння ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_12 матеріальну шкоду в сумі 657 грн. 16 коп., моральну шкоду в сумі 4000 грн. та 200 грн. судових витрат.
У поданій апеляційній скарзі, із внесеними змінами, законний представник особи яка не досягли віку кримінальної відповідальності ОСОБА_9 прохає ухвалу щодо її доньки ОСОБА_8 скасувати та постановити нову, якою відмовити у застосуванні примусових заходів виховного характеру та задоволені цивільних позовів.

На підтвердження своїх вимог зазначає, що під час ухвалення оскаржуваного рішення, суд першої інстанції не звернув увагу на розбіжності показань свідків щодо обставин вчиненого ОСОБА_8 суспільно-небезпечного діяння. На думку апелянта, малолітня ОСОБА_8 перебувала у стані уявної оборони, оскільки нанесення удару потерпілому ОСОБА_11 спровокували навмисні дії самого потерпілого.

Заперечуючи проти задоволення цивільного позову прокурора про відшкодування витрат на лікування, апелянт зазначила, що згідно медичної документації, термін перебування потерпілого на стаціонарі мав становити від 1 до 5 днів, натомість потерпілий з невідомих причин перебував у лікарні 7 днів.

Крім того, ОСОБА_9 не погоджується з задоволенням позову законного представника потерпілого в частині відшкодування моральної шкоди та вважає, що ніяких наслідків удар ОСОБА_8 не приніс, а за виниклих обставин у потерпілого був виявлений та видалений вроджений рудимент, що позитивно вплинуло на його здоров`я.

Інші учасники судового провадження апеляційних скарг не подавали.

Згідно ухвали суду, 11.02.2016 року приблизно 12:30 год. малолітня ОСОБА_8 , перебуваючи в коридорі Кременчуцького колегіуму №25 по вул. Гвардійській,16 в м. Кременчуці, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, умисно нанесла малолітньому ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , один удар ногою, взутою у взуття, в область паху, внаслідок чого завдала йому тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Винуватість ОСОБА_8 у вчиненні суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч.2 ст.125 КК України за обставин, викладених в ухвалі, підтверджується сукупністю доказів, належно оцінених судом.

Зокрема, свій висновок про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні суспільно небезпечного діяння, суд зробив на підставі доказів, які він безпосередньо дослідив за участю особи, що не досягла віку кримінальної відповідальності, її законного представника і захисника, та належно оцінив із дотриманням положень ст.94 КК України. Докладні мотиви прийнятого рішення відповідно до вимог ст.500 КПК України суд навів в ухвалі про застосування примусових заходів виховного характеру.

Так, у своїх показаннях малолітній потерпілий ОСОБА_11 зазначив, що необережно зачепив однокласницю ОСОБА_13 , на що вона у відповідь нанесла удар в пах ногою, від чого він відчув різку біль внизу живота.

Ці показання малолітнього потерпілого узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ..

Заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень об`єктивно підтверджуються висновком судово-медичної експертизи № 207 від 21.03.2016 року, за яким виявлені тілесні ушкодження утворилися від ударної дії тупим предметом з обмеженою контактуючою поверхнею, якою може бути нога людини або інший предмет з подібними характеристиками, протоколом слідчого експерименту за участю ОСОБА_11 , під час якого він показав механізм нанесення йому удару. Ці покази були підтверджені висновком судово-медичної експертизи №399 від 14.04.2016 року по проведеному слідчому експерименту, відповідно до якого показання потерпілого ОСОБА_11 не суперечать об`єктивним судово-медичним даним в частині локалізації і механізму спричинення потерпілим тілесних ушкоджень.

Не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги щодо перебування неповнолітньої ОСОБА_8 в стані уявної оборони, оскільки свідки-очевидці події малолітні ОСОБА_15 та ОСОБА_16 показали, що ОСОБА_11 зачепив ОСОБА_17 ненавмисно, а тому, на думку колегії суддів обстановка події не дала підстав ОСОБА_8 вважати, що на неї вчиняється протиправне злочинне посягання.

Доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_8 , під дією больових відчуттів від того, що потерпілий зачепив її хвору руку нібито підсвідомо, відштовхнула від себе потерпілого є неспроможними, оскільки спростовуються сукупністю наведених в ухвалі суду доказів того, що вона умисно ударила потерпілого ногою.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з кваліфікацією судом суспільного небезпечного діяння ОСОБА_8 за ч.2 ст.125 КК України.

Щодо посилань апелянта на безпідставність задоволення цивільного позову про відшкодування потерпілому моральної шкоди колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про розмір указаного відшкодування, так як саме внаслідок протиправних дій ОСОБА_8 потерпілий ОСОБА_11 отримав тілесне ушкодження, потрапив до лікарні та був прооперований, а виявлення під час медичного обстеження потерпілого інших медичних показань для хірургічного втручання, не пом`якшують відповідальності за вчинене.

Також колегія суддів вважає безпідставними вимоги апеляційної скарги щодо відмови в задоволенні цивільного позову про стягнення матеріальної шкоди завданої суспільно-небезпечним діянням та відшкодування витрат на лікування, оскільки ці обставини були належним чином перевірені судом першої інстанції та підтверджуються наявними у провадженні доказами.

Керуючись ч.2 ст.376, статтями 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу законного представника особи, яка не досягла віку кримінальної відповідальності ОСОБА_9 в інтересах особи, яка не досягла віку кримінальної відповідальності ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23 серпня 2016 року щодо ОСОБА_8 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.
С У Д Д І:
ОСОБА_18 ОСОБА_19 ОСОБА_20