АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/17/17 Справа № 703/3202/14-к Категорія: ч.2 ст.121, ч.1 ст.185 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 квітня 2017 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6
з участю прокурораОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 на вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 12 березня 2015 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженець та жителя АДРЕСА_1 ,

раніше не судимий, -

засуджений за ч.2 ст.121 КК України на 7 років позбавлення волі; за ч.1 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено покарання у виді 7 років позбавлення волі. Строк відбування покарання вирішено рахувати з 01 травня 2014 року. Стягнуто з ОСОБА_8 на корись держави 430 грн. 43 коп. судових витрат за проведення судово-дактилоскопічної експертизи. Вирішено питання про речові докази у відповідності до положень ст.100 КПК України, -

в с т а н о в и л а :
Органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується у тому, що він 30 квітня 2014 року близько 21 год., перебуваючи в квартирі АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_11 , де під час раптово виниклої сварки з ОСОБА_11 , наніс один удар ножем в область грудей останнього, чим заподіяв тілесні ушкодження у вигляді сліпого проникаючого поранення передньої стінки грудної клітини із ушкодженням серця та кровотечею, яке згідно висновку судово-медичної експертизи №142 від 17 червня 2014 року відноситься до категорії тяжких, від якого ОСОБА_11 помер на місці пригоди через 10-15 хвилин після його нанесення.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано як умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині (вбивство), за ч.1 ст.115 КК України.

Він же, 30.04.2014 близько 21 години, знаходячись в квартирі АДРЕСА_2 , з метою заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, умисно, таємно викрав гроші в сумі 4800 доларів США, що в співвідношенні до гривні станом на 30.04.2014 року становило 54727 грн. 59 коп., що належать ОСОБА_11 , чим заподіяв останньому матеріальної шкоди на вище вказану суму.

Вказані дії ОСОБА_8 кваліфіковано, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), за ч.1 ст.185 КК України.

Судом першої інстанції перекваліфіковано дії обвинуваченого ОСОБА_8 з ч.1 ст.115 КК України на ч.2 ст.121 КК України, кваліфікація дій за ч.1 ст.185 КК України - залишена без змін. Вироком Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 12 березня 2015 року засуджено ОСОБА_8 за ч.2 ст.121 КК України на 7 років позбавлення волі; за ч.1 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено покарання у виді 7 років позбавлення волі.

Ухвалою колегії суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області від 01 липня 2015 року апеляційна скарга прокурора залишена без задоволення, а вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 12 березня 2015 року - без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 лютого 2016 року ухвалу апеляційного суду від 01 липня 2015 року скасовано та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

У апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_10 просить вирок скасувати, через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого і ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, ч.1 ст.185 КК України і призначити покарання за ч.1 ст.115 КК України 10 років позбавлення волі, за ч. 1 ст. 185 КК України 3 роки позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити ОСОБА_8 покарання у виді 10 років позбавлення волі.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд при винесенні рішення та кваліфікації злочину не врахував всіх обставин злочинів. Обвинувачений передбачаючи настання тяжких наслідків, діючи цілеспрямовано, ножем наніс потерпілому умисне поранення у життєво важливий орган, унаслідок чого настала смерть ОСОБА_11 . Одразу після даної події ОСОБА_8 , бажаючи настання смерті ОСОБА_11 та усвідомлюючи це, не викликав швидку медичну допомогу, поїхав до знайомих у м. Обухів відпочивати, замкнувши на ключ двері квартири зовні. Вважає, що є всі підстави кваліфікувати дії обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.1 ст.115 КК України.

Адвокат ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , обвинувачений ОСОБА_8 та потерпіла ОСОБА_12 подали свої заперечення на апеляційну скаргу прокурора, вважаючи вирок суду законним просять залишити його без змін.

Заслухавши доповідь судді, міркування прокурора, який підтримав вимоги апеляції прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 , думку захисника ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляції прокурора та просили залишити рішення суду першої інстанції без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження і перевіривши доводи апеляції, та дослідивши частково докази, які містяться у матеріалах кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам.

Відповідно ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні ним кримінального правопорушення за ч.1 ст.185 КК України ніким з учасників процесу не оспорюється, а тому колегія суддів вирок в цій частині не переглядає.

Стосовно перекваліфікації дій ОСОБА_8 з ч.1 ст.115 КК України на ч.2 ст.121 КК України колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції зробив невмотивований висновок про те, що не доведено умисел ОСОБА_8 на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_11 .

Колегія суддів вважає, що вина ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за ч.1 ст.115 КК України повністю доведена та підтверджується доказами, дослідженими судом першої інстанції та частково дослідженими в суді апеляційної інстанції.

30 квітня 2014 року близько 21 год. ОСОБА_8 , перебуваючи в квартирі АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_11 , де під час раптово виниклої сварки з ОСОБА_11 , умисно, бажаючи настання смерті, наніс один удар ножем в область грудей останнього, чим заподіяв тілесні ушкодження у вигляді сліпого проникаючого поранення передньої стінки грудної клітини із ушкодженням серця та кровотечею, яке згідно висновку судово-медичної експертизи №142 від 17 червня 2014 року відноситься до категорії тяжких, від якого ОСОБА_11 помер на місці пригоди через 10-15 хвилин після його нанесення.

Дії ОСОБА_8 колегія суддів кваліфікує як умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині (вбивство), за ч.1 ст.115 КК України.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим своєї вини, як в суді першої інстанції, так і при апеляційному розгляді, у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.115 КК України, вина ОСОБА_8 підтверджується доказами, які були повторно досліджені в апеляційній інстанції.

- даними висновків судово-медичних експертиз № 109 від 16.06.2014, №142 від 17.06.2014 року (т.1. а.к.п.36-38, 153-154), згідно яких смерть ОСОБА_11 настала від сліпого проникаючого поранення передньої стінки грудної клітини, ушкодженням серця, яке супроводжувалося масивною кровотечею із малокровністю внутрішніх органів. Дані ушкодження виникли від дії предмета, що має властивості колюче-ріжучого, можливо ножа, спричинене незадовго до смерті і відноситься, за ознакою небезпеки для життя до категорії тяжких, від якого потерпілий помер на місця пригоди через 10-15 хв. після їх спричинення.

Висновком вказаної експертизи встановлено прямий причинний зв`язок нанесеного обвинуваченим тілесного ушкодження з смертю потерпілого.

Судом першої інстанції залишено поза увагою, що обвинувачений, передбачаючи настання тяжких наслідків, діючи цілеспрямовано, наніс удар ножем в життєво важливий орган, внаслідок чого ОСОБА_11 помер.

Локалізація нанесення тілесного ушкодження, а саме, в ділянку серця, та знаряддя, яким його нанесено - ніж, свідчать про умисел винного саме на вбивство потерпілого ОСОБА_11

- даними протоколу огляду місця події від 01.05.2014 року (т.1 а.к.п.129), згідно якого на території, що розташована біля буд. АДРЕСА_3 в каналізаційному колекторі, накритому дерев`яною кришкою, біля круглого отвору на бетонному обрамленні лежить металевий предмет схожий на ніж з плямами бурого кольору, який як встановлено в процесі досудового розслідування і є знаряддям вчинення злочину.

Приховування знаряддя злочину на думку колегії свідчить про намагання обвинуваченого уникнути відповідальності за вчинене.

- даними протоколів проведення слідчого експерименту від 01.05.2014, 29.05.2014, 23.06.2014. Зокрема, згідно даних протоколу від 29.05.2014 обвинувачений показав, що між ним та потерпілим відбувалась сварка, в ході якої ОСОБА_11 вдарив його кулаком. Потім ОСОБА_8 взяв на кухні ніж та почав махати ним перед ОСОБА_11 , до тих пір поки зрозумів, що ніж вперся в тіло ОСОБА_11 . Пояснити, в яку саме частину тіла він наніс удар ножем, обвинувачений при проведенні слідчого експерименту від 23.06.3014 року не зміг.

Про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину за ч.1 ст.115 КК України свідчать покази: потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 . Вказані докази були досліджені судом першої інстанції, проте, суд оцінивши їх, зробив хибний висновок про недоведеність умислу ОСОБА_8 на вчинення умисного вбивства, та невірно перекваліфікував його дії на ч.2 ст.121 КК України.

Крім того, про умисел обвинуваченого на вчинення вбивства свідчить і його поведінка одразу після скоєння злочину, а саме, залишення потерпілого в безпорадному стані з небезпекою для життя після ушкодження життєво важливого органу. ОСОБА_8 не викликав швидку медичну допомогу, поїхав з дружиною та сином до знайомих у м. Обухів відпочивати та замкнув на ключ двері квартири, де залишився поранений потерпілий.

Відповідно до роз`яснень, наданих у п.22. постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоровя особи» №2 від 07 лютого 2003 року, для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого (ч. 2 ст. 121 КК), суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до її настання характеризується необережністю.

Колегія суддів, оцінюючи наведені докази в їх сукупності відповідно до положень ст.94 КПК України, приходить до переконання, що вина ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за ч.1 ст.115 КК України доведена.

Позиція сторони захисту щодо правильності кваліфікації дій обвинуваченого судом першої інстанції за ч.2 ст.121 КК України є лише обраною тактикою для уникнення відповідальності за скоєння умисного вбивства, за який передбачено більш тяжке покарання, порівняно з санкцією ч.2 ст.121 КК України.

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільку кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими так і іншими особами.

Згідно з вимогами ч.1 ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього кодексу та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до змісту ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Згідно роз`яснень, які наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Водночас суди мають враховувати й вимоги Кримінально-процесуального кодексу України стосовно призначення покарання.

Призначаючи покарання ОСОБА_8 за ч.1 ст.115 КК України колегія суддів, у відповідності із вимогами ст.65, 66, 67 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до особливо тяжких, наявність пом`якшуючих обставин, до яких суд відносить активне сприяння в розкритті злочину, добровільне відшкодування матеріальної шкоди, відсутність обтяжуючих обставин, прохання потерпілих про обрання обвинуваченому мінімального покарання, які висловлені в запереченнях на апеляційну скаргу, наявність на утриманні неповнолітньої дитини, а також особу обвинуваченого, який раніше не судимий, характеризується позитивно, в скоєному злочині не розкаявся, а тому колегія вважає, що ОСОБА_8 слід призначити покарання в межах санкції ч.1 ст.115 КК України у виді 8 років позбавлення волі. Оскільки за ч.1 ст.185 КК України вирок суду першої інстанції не переглядався, то покарання за даним злочином залишається попереднім 3 роки позбавлення волі. На підставі ч.1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити ОСОБА_8 покарання у виді 8 років позбавлення волі, тому апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення.

За вищевказаних обставин, вирок підлягає скасуванню в частині засудження ОСОБА_8 за ч.2 ст.121 КК України, та ухваленням в цій частині нового вироку, яким ОСОБА_8 необхідно визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення за ч.1 ст.115 КК України.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

з а с у д и л а :
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 12 березня 2015 року - скасувати в частині засудження ОСОБА_8 за ч.2 ст.121 КК України, та ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення за ч.1 ст.115 КК України та призначити йому покарання за ч.1 ст.115 КК України 8 років (вісім) позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів за ч.1 ст.115 КК України, ч.1 ст.185 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити ОСОБА_8 покарання у виді 8 (вісім) років позбавлення волі.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати строк попереднього ув`язнення з 01.05.2014 року по 01.07.2015 року та з 17.02.2016 року по 05.04.2017 року включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В решті вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 12 березня 2015 року залишити без змін.

Вирок може бути оскаржено до Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ України протягом трьох місяців з моменту його проголошення.

Головуючий :

Судді :