У х в а л а

Іменем України

4 липня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних

справах Верховного Суду України у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3., ОСОБА_4.,

розглянувши в судовому засіданні заяву засудженого ОСОБА_1 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 квітня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

Южноукраїнський міський суд Миколаївської області ухвалою від 5 листопада 2013 року привів у відповідність із законодавством України та продовжив виконання вироку Салехардського міського суду Ямало-Ненецького автономного округу Російської Федерації від 25 жовтня 2011 року, яким ОСОБА_1 засуджено за частиною першою статті 30, пунктом «г» частини третьої статті 228.1, частиною другою статті 188, частиною третьою статті 69 Кримінального кодексу Російської Федерації на одинадцять років позбавлення волі без позбавлення права обіймати відповідні посади або займатися відповідною діяльністю, без штрафу і без обмеження волі.

Зазначеною ухвалою місцевий суд постановив вважати ОСОБА_1 засудженим за цим вироком за частиною першою статті 14, частиною другою статті 307 Кримінального кодексу України (далі - КК) до позбавлення волі на строк дев'ять років без конфіскації майна; за частиною першою статті 305 КК до позбавлення волі на строк чотири роки та на підставі частини першої статті 70 КК за сукупністю злочинів визначив остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк одинадцять років, а також ухвалив рішення про обчислення строку відбування ОСОБА_1 покарання з 10 травня 2011 року, зарахувавши у строк покарання час тримання під вартою та відбутий строк покарання в Російській Федерації за вироком від 25 жовтня 2011 року.

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 2 грудня 2016 року ухвалу Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 5 листопада 2013 року щодо ОСОБА_1 змінено: постановлено вважати ОСОБА_1 засудженим за вироком Салехардського міського суду Ямало-Ненецького автономного округу Російської Федерації від 25 жовтня 2011 року за частиною першою статті 14, частиною другою статті 307 КК до позбавлення волі на строк п'ять років без конфіскації майна; на підставі частини першої статті 70 КК за сукупністю злочинів, передбачених частиною першою статті 14, частиною другою статті 307, частиною першою статті 305 КК, визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк вісім років. У решті ухвалу місцевого суду залишено без зміни.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 28 грудня 2016 року касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1 на вказані вище судові рішення залишив без руху, оскільки її було подано без додержання вимог, передбачених статтею 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), і встановив строк для усунення недоліків касаційної скарги.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 квітня 2017 року на підставі пункту 1 частини третьої статті 429 КПК касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1 на ухвали Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 5 листопада 2013 року та Апеляційного суду Миколаївської області від 2 грудня 2016 року повернуто заявнику в зв'язку з тим, що недоліки касаційної скарги не усунуто.

Засуджений ОСОБА_1 звернувся із заявою до Верховного Суду України про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 квітня 2017 року. Просить змінити судові рішення в частині призначення покарання на підставі статті 70 КК.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи заяви і долучені до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Згідно зі статтею 444 КПК Верховний Суд України переглядає судові рішення у кримінальних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Статтею 445 КПК передбачено, що підставами для перегляду судових рішень Верховним Судом України, що набрали законної сили, є:

1) неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої законом України про кримінальну відповідальність, у подібних правовідносинах, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень (крім питань неоднакового застосування санкцій кримінально-правових норм, звільнення від кримінальної відповідальності чи покарання);

2) неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої цим Кодексом, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень;

3) невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції висновку щодо застосування норм права, викладеному в постанові Верховного Суду України;

4) встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

У заяві засуджений ОСОБА_1 не навів жодної із зазначених підстав для перегляду Верховним Судом України ухвали суду касаційної інстанції, хоча не погоджується з цим рішенням, посилаючись на позбавлення його права оскаржити ухвалу апеляційного суду в касаційному порядку.

Однак оспорювана засудженим ухвала суду касаційної інстанції від 25 квітня 2017 року, якою йому повернуто касаційну скаргу, не може бути предметом перегляду Верховним Судом України в порядку, передбаченому главою 33 КПК.

Так, відповідно до положень частини першої статті 446 КПК, особи, визначені у статті 425 цього Кодексу, мають право подати заяву про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1-3 статті 445 цього Кодексу, після його перегляду в касаційному порядку.

Також, згідно з вимогами частини четвертої статті 446 КПК, не може бути подана заява про перегляд Верховним Судом України ухвал суду касаційної інстанції, які не перешкоджають провадженню у справі.

Як убачається зі змісту ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 квітня 2017 року, ухвалюючи рішення про повернення засудженому ОСОБА_1 касаційної скарги, суд касаційної інстанції виходив із дискреційних повноважень суду у кримінальному судочинстві та керувався положеннями пункту 1 частини третьої статті 429 КПК, згідно з якою касаційний суд вправі повернути особі касаційну скаргу, якщо не усунуто недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху, в установлений строк.

Отже, судові рішення, постановлені щодо ОСОБА_1, не були предметом розгляду суду касаційної інстанції. Ухвала касаційного суду від 25 квітня 2017 року не містить висновку про правозастосування - тлумачення правильності/неправильності застосування норм права в аспекті положень статті 445 КПК, а відтак процедура перегляду таких рішень Верховним Судом України виключається.

Крім того, таке рішення суду касаційної інстанції не перешкоджає подальшому провадженню у справі, оскільки не позбавляє заявника права звернутися в установленому законом порядку до суду касаційної інстанції з клопотанням про поновлення строку на касаційне оскарження вищевказаних судових рішень.

Отже, заява засудженого ОСОБА_1 є необґрунтованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для допуску справи до провадження Верховного Суду України.

Керуючись статтями 444, 445, 446, 451 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів

у х в а л и л а:

відмовити засудженому ОСОБА_1 в допуску справи до провадження Верховного Суду України за його заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 квітня 2017 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4