Справа № 548/33/17
Провадження №1-кп/548/21/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 лютого 2017 року Хорольський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Хорол Полтавської області кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Старі Редени, Уншенського району, Республіка Молдова, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей , раніше не судимого, фактично проживаючого: АДРЕСА_1 , зареєстрованого: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ст. 149 ч. 1 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
Обвинувачений ОСОБА_5 на початку липня 2015 року дізнавшись про набір працівників для виконання робіт з догляду за яблуневими садами, які проводить ТОВ «Обоянський сад», розташоване в с. Пригородне, вул. Центральна, 7, Обоянського району, Курської області, Російської Федерації, вирішив здійснити пошук громадян України, які внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних або інших обставин не мали роботи, потребували грошових коштів та були згодні на пропозицію отримати матеріальний прибуток, з метою подальшого використання результатів їх праці в особистих цілях, направлених на отримання матеріальної вигоди, та шляхом обману провести вербовку вказаних осіб, яка полягала у наданні недостовірної інформації про умови та місце їх праці та побуту, розміру заробітної плати, при цьому маючи намір виплачувати обіцяну заробітну плату не в повному обсязі, а також в умовчанні про те, що в подальшому вони будуть перевезені на роботу за межами території України.

З цією метою, в кінці липня 2015 року, обвинувачений ОСОБА_5 у с. Штомпелівка, Хорольського району, Полтавської області зустрівся з ОСОБА_4 , який на той час ніде не працював, не мав жодного джерела прибутку та знаходився в тяжкому матеріальному становищі, та провів вербовку останнього, повідомивши йому про можливість виїхати на заробітки до м. Полтава за умови наявності паспорту громадянина України. На вказану пропозицію ОСОБА_4 погодився.

У подальшому обвинувачений ОСОБА_5 перевіз потерпілого ОСОБА_4 до себе додому в АДРЕСА_1 , де у ході спілкування повідомив, що їхати на заробітки необхідно не до м. Полтава, а до м. Обоянь, Курської області, Російської Федерації.

Далі ОСОБА_5 ввів в оману ОСОБА_4 шляхом надання неправдивої інформації про умови праці, пов`язані зі збором урожаю яблук, а саме: безкоштовні проїзд, проживання та харчування, розмір заробітної плати близько 5 000 грн. на місяць, чим створив у ОСОБА_4 помилкове уявлення про вигідність запропонованої роботи. У зв`язку з цим, ОСОБА_4 на вказану пропозицію погодився, будучи впевненим в законності працевлаштування та вигідності роботи, не усвідомлюючи, що умисел ОСОБА_7 фактично направлений на його вербування та переміщення через державний кордон України, з метою трудової експлуатації.

Далі, 25.07.2015 ОСОБА_5 перевіз ОСОБА_4 до м. Харкова, де надав чіткі інструкції по перетину державного кордону України та посадив на автобус, що прямував до м. Обоянь, Курської області, РФ.

У подальшому, цього ж дня, близько 14 год. ОСОБА_7 зустрів ОСОБА_4 на вокзалі в м. Обоянь, Курської області, РФ та перевіз до ТОВ «Обоянський сад», що розташоване в с. Пригородне, вул. Центральна, 7, Обоянського району, Курської області, Російської Федерації.

Прибувши до вказаного підприємства, ОСОБА_5 забрав паспорт у ОСОБА_4 під приводом його офіційного працевлаштування на роботу. Після чого, діючи умисно, в період часу з 25.07.2015 по 10.09.2015 вчинив трудову експлуатацію ОСОБА_4 на роботах у ТОВ «Обоянський сад», які були пов`язані зі збором урожаю яблук в саду. При цьому ОСОБА_5 погрожував ОСОБА_4 зменшити розмір грошової винагороди у разі невиконання чи неналежного виконання роботи, а також вчиняючи на нього тиск з метою примушування до виконання робіт.

Протягом всього часу трудової експлуатації ОСОБА_4 ОСОБА_5 вів облік виконаної ним роботи та отримував грошові кошти від ТОВ «Обоянський сад», які залишав собі.

10.09.2015 ОСОБА_5 , отримавши інформацію про травмування ОСОБА_4 , перевіз його до автостанції м. Обоянь, Курської області, РФ. При цьому ОСОБА_5 не виплатив ОСОБА_4 належну останньому заробітну плату, лише надав гроші на проїзд в сумі 1000 російських рублів (станом на 10.09.2015 за офіційним курсом НБУ є еквівалентом 324,88 грн.) та повернув паспорт громадянина України на його ім`я. Після чого ОСОБА_4 повернувся в Україну до місця свого проживання.

В судовому засіданні при розгляді справи обвинувачений ОСОБА_5 вину у вчиненні злочину визнав повністю дав детальні пояснення, які відповідають обставинам викладеним в обвинувальному акті. У вчиненому розкаявся.

Виходячи з того, що обвинувачений ОСОБА_5 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю, в суді заявили, що сумнівів у достовірності доказів по справі, зібраних під час досудового розслідування кримінального провадження, він не має, ніякі обставини не оспорює, тому як обвинувачений, його захисник, так і прокурор та потерпілий вважали недоцільним дослідження судом доказів, які ніким не оспорюються. За таких обставин після роз`яснень цьому обвинуваченому та іншим учасникам судового провадження положень та наслідків ст. 349 КПК України, судове слідство по справі було обмежене допитом обвинуваченого, потерпілого, дослідженням матеріалів кримінального провадження стосовно речових доказів а також відомостей, які характеризують особу цього обвинуваченого.

Кваліфікація злочинних дій обвинуваченого ОСОБА_5 за ст. 149 ч.1 КК України є вірною.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує тяжкість вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого та обставини, які обтяжують та пом`якшують покарання.

Не вбачаючи обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, суд в якості обставин, що пом`якшують покарання, визнає та враховує щире каяття обвинуваченого, сприяння розслідуванню кримінальної справи, молодий вік обвинуваченого та відсутність тяжких наслідків вчиненого злочину.

Враховуючи вищевказані пом`якшуючі обставини, з урахуванням особи обвинуваченого, який має молодий вік, позитивно характеризується, повністю відшкодував потерпілому моральну шкоду, з урахуванням думки потерпілого, який пробачив обвинуваченого і просив його суворо не карати, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без відбування покарання, а досягне мети при призначення йому покарання із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України.

Долю речових доказів по справі вирішити в порядку ст.. 100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 321-324,327,332-335,339 КПК України, суд

З А С У Д И В :
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 149 ч. 1 КК України та призначити йому покарання у виді трьох років позбавлення волі.

Згідно ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом одного року іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_5 в період іспитового строку з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації у визначені ним дні; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, а також не виїжджати за межі України без погодження уповноваженого органу з питань пробації.

Запобіжний захід ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили не обирати.

Речові докази по справі у вигляді: мобільного телефону "HUAWEI" з сім-картками, мобільного телефону "Phantom", грошей у сумі 200 грн., копії та оригіналу ІПН № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_5 , полісу страхування на ім`я ОСОБА_5 № НОМЕР_2 , карти автомобільного міжнародного страхування № 12137888, посвідчення водія на ім`я ОСОБА_5 , свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 , паспорта громадянина України на ім`я ОСОБА_5 серії НОМЕР_4 , паспорта громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_5 , НОМЕР_5 , 4 дозволів на працю іноземному громадянину на ім`я ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , мобільного телефону "Самсунг GTS 5360", мобільного телефону "Нокіа С3000", картки пам`яті "micro SD" на 1 ГБ., фотоапарату "Самсунг ST150", 1 платіжної картки "Євросєть-золота корона", револьверу "МЕ 38 MAGNUM-4R", що знаходяться на зберіганні в обвинуваченого ОСОБА_5 , залишити цьому обвинуваченому як його власність.

Речові докази по справі у вигляді: довідки міжрайонної державної податкової інспекції на ім`я ОСОБА_9 № НОМЕР_6 , 4 пасажирських митних декларацій, візиток, двох сім-карток "TELE-2", трьох сім-карток "МТС", шести сім-карток "Білайн", чотирьох сім-карток "Метафон", сім-картки "Водафон", шести проїзних квитків з автовокзалу, трьох аркушів з записами, папірців з розкладом руху автобусів, що знаходяться на зберіганні в камері речових доказів Хорольського ВП ГУНП в Полтавській області - знищити.

Згідно зі ст. 376 ч. 6 КПК України копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Полтавської області протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляції через Хорольський районний суд Полтавської області, за виключення оскарження обставин, які ніким не оспорювалися та не досліджувалися в суді.

Головуючий: