ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/3379/17
провадження № 1-кп/753/523/17
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"14" березня 2017 р. м. Київ
Дарницький районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
при секретарі - ОСОБА_2 ,
за участю
прокурора - ОСОБА_3 ,
обвинуваченого - ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Києві обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000320 від 07.11.2016 р. за звинуваченням ОСОБА_4 , у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст. 368 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

21.02.2017 року до Дарницького районного суду м. Києва надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні за № 0000320 від 07.11.2016 р. за звинуваченням ОСОБА_4 , у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст. 368 КК України.
В судовому засіданні прокурор вважав за можливе призначити обвинувальний акт до судового розгляду, оскільки він складений відповідно до вимог ст. 291 КПК України, підсудний Дарницькому районному суду м. Києва та підстав для закриття чи зупинення провадження немає. Крім того, просив продовжити обвинуваченому строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту з підстав продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Обвинувачений підтримав думку прокурора щодо можливості призначення обвинувального акту до судового розгляду та не заперечував проти продовження строку дії запобіжного заходу.
Вирішуючи питання щодо доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_4 суд керується наступним.

Відповідно до ч.3 ст. 315 КПК України - під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу. За відсутності зазначених клопотань сторінкримінального провадження застосування заходів забезпечення кримінального провадження, обраних під час досудового розслідування, вважається продовженим.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до положень ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу.
Таким чином, враховуючи викладені обставини в їх сукупності, характер інкримінованого кримінального правопорушення та особу обвинуваченого, суд приходить до висновку про те, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які обумовили обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу - «домашнього арешту», на цей час продовжують існувати, та вважає за можливе продовжити строк дії запобіжного заходу, обраного відносно обвинуваченого у вигляді «домашнього арешту» з покладанням на обвинуваченого обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, який буде достатніми й необхідним для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на них процесуальних обов`язків, запобіганню певним ризикам та достатнім заходом забезпечення судового розгляду кримінального провадження.
Вирішуючи питання про можливість призначення обвинувального акту до судового розгляду, перевіривши виключно зміст обвинувального акту та реєстр матеріалів досудового розслідування, не вдаючись до передчасної оцінки наявності чи відсутності доказів винуватості обвинуваченого на цій стадії кримінального процесу, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.3 ст. 314 КПК України - у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Згідно з ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка, в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.

Зокрема, згідно з п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті КК України та формулювання обвинувачення.

Норми КПК України покладають на суд обов`язок роз`яснити обвинуваченому суть обвинувачення (ст. 348 КПК України), а потерпілому надає право підтримувати обвинувачення у випадку відмови прокурора від державного обвинувачення, а також ряд інших прав, безпосередньо пов`язаних з обвинуваченням (ст.56 КПК України).

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 у справі «Камасінскі проти Австрії» № 9783/82, п. 79). Крім того, Суд констатував, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду ( рішення від 25.03.1999 у справі «Пелісьєта Сассі проти Франції», п.52).

Таким чином, висунуте особі обвинувачення повинно бути зрозумілим як сторонам кримінального провадження, так і суду.

З обвинувального акту вбачається, що викладена в ньому правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 не відповідає викладенню у ньому ж фактичних обставин кримінального правопорушення, як їх вважає встановленими прокурор. Так, у викладі фактичних обставин кримінального правопорушення зазначено, що ОСОБА_4 з метою реалізації злочинного умислу, спрямованого на отримання службовою особою грошових коштів у розмірі 10000 гривень, використовуючи власний мобільний телефон почав телефонувати ОСОБА_5 та вимагати повернення грошових коштів. Такий виклад обставин сформульований також і в обвинуваченні ОСОБА_4 , у зв`язку з чим формулювання обвинувачення також не відповідає правовій кваліфікації злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , оскільки така кваліфікуюча ознака як вимагання властива кримінальному правопорушенню, передбаченому ч.3 ст. 368 КК України, а не ч.1 ст. 368 КК України. Разом з тим, не є зрозумілим формулювання обставин вчинення злочину в обвинувальному акті, де зазначено, що ОСОБА_4 почав вимагати повернення грошових коштів, оскільки термін «повернення» передбачає, що йому передує передання таких коштів, проте з обвинувального акту не вбачається, що ОСОБА_4 заздалегідь передав ці кошти ОСОБА_5 , тоді як кваліфікуючою ознакою злочину, передбаченому ч.1 ст. 386 КК України є «прохання надати» неправомірну вигоду, а не повернути.

Крім того в обвинувальному акті місцем вчинення злочину зазначений Дніпровський район м. Києва, хоча перетин вул. А. Ахматової та вул. Урлівської, а також будинок № 166 по вул. Харківське шосе територіально відносяться до Дарницького району м. Києва.

Аналіз наведених обставин та вимог закону дозволяє зробити висновок про невідповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України, що унеможливлює призначення обвинувального акту до судового розгляду, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне повернути обвинувальний акт прокурору.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 131-132, 177, 181, 291, п.3 ч.3 ст. 314, ч.3 ст. 315 КПК України, суд -
УХВАЛИВ:

Продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 строком на два місяці, а саме до 14.05.2017 р. включно з покладанням на обвинуваченого ОСОБА_4 наступних обов`язків:
-заборонити ОСОБА_4 залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 з 22.00 год до 07.00 год.
-покласти обов`язки на ОСОБА_4 : не відлучатися за межі м. Києва без дозволу слідчого, прокурора або суду, залежно від стадії кримінального провадження; повідомляти слідчого, прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання, прибувати до них за першою вимогою.
Контроль за виконанням запобiжного заходу у вигляді домашнього арешту обвинуваченим покласти на органи національної поліції за мiсцем проживання обвинуваченого ОСОБА_4 .
Працівники органу національної поліціїз метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000320 від 07.11.2016 р. за звинуваченням ОСОБА_4 у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст. 368 КК України повернути прокурору.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1