Справа № 404/5089/17
Номер провадження 1-кс/404/1538/17
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2017 року Слідчий суддя Кіровського районного суду міста Кіровограда ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , слідчого Кропивницького ГУ НП в Кіровоградській області, ОСОБА_3 розглянувши в залі суду в місті Кропивницькому клопотання слідчого поліції по матеріалам кримінального провадження, 0006049 з попередньою кваліфікацією за ч. 3 ст. 190 КК України, про накладення арешту на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

16 серпня 2017 року в Кіровський районний суд міста Кіровограда повторно звернувся слідчий поліції Кропивницького ГУ НП в Кіровоградській області з клопотанням про накладення арешту на квартиру. Заявлені ним вимог обґрунтував тим, що необхідно вжити заходи забезпечення в означеному кримінальному провадженні, шляхом накладення арешту на речовий доказ - квартиру АДРЕСА_1 , власником якої зареєстрована ОСОБА_4 . Зазначає, що заявлене до арешту нерухоме майно вибуло з володіння потерпілої та було переоформлено шляхом обману та зловживання довірою.

Завданням арешту вказує: запобігання можливості його приховування, передачі, відчуження.Метою арешту зазначає забезпечення збереження речових доказів.

Слідчий підтримав вимоги заявленого клопотання.

Власники/володільці не викликались, тому що майно не вилучалось.

На підтвердження події кримінального правопорушення до матеріалів клопотання долучена копія протоколу допиту потерпілої та свідківщодоіснування спірних грошових взаємовідносини. Долученийдоговір: купівлі-продажу нерухомого майна, кредитний та іпотечні договори.

Крім того, для підтвердження існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення, (п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України) слідчий надав витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, який є належним та допустимим докази про проведення досудового розслідування по епізоду за заявою потерпілого ОСОБА_5 про заволодіння у нього грошовими коштами в сумі 10000доларів США та 20000грн. шляхом обману та зловживання довірою з боку ОСОБА_4 .

Долучив витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, який є належним та допустимим докази про проведення досудового розслідування по епізоду за заявою потерпілої ОСОБА_6 про заволодіння у неї грошовими коштами в сумі 19000грн. та 500доларів США шляхом обману та зловживання довірою з боку ОСОБА_4 .

Сукупність зазначені події відносно трьох потерпілих охоплюються одним проміжком часу, тотожний і спосіб можливого заволодіння чужим майном. Вусіх випадках позичальником виступає ОСОБА_4 , за таких умов вважаю, що ініціатор клопотання довів існування обґрунтованої підозри, тобто існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити таке правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У даному випадку, слідчий після складання протоколу огляду предмету та визнання квартири речовим доказом, вмотивовано звернувся з повторним клопотанням про накладення арешту на квартиру ОСОБА_4 , з метою збереження речового доказу.

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Зміст витягу з реєстру власників нерухомого майна підтверджує, що квартира АДРЕСА_1 , зареєстрована за ОСОБА_4 . Вказана квартира є речовим доказом в цьому кримінальному провадженні та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Вартість житла співрозмірна як із розміром можливої шкоди від злочину/цивільного позову, так із потребами/завданнями кримінального провадження.

З огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

У цьому кримінальному провадженні існують підстави вважати, що квартира АДРЕСА_1 , зареєстрована за ОСОБА_4 може бути передана або відчужена, оскільки ОСОБА_4 безпосередньо повідомила про такий намір потерпілу, тобто застосований захід забезпечення арешт, є обґрунтованим, за наявності для цього достатніх вагомих правових підстав.

Наявність заборон на відчуження вказаної квартири не є перешкодою у застосуванні заходу забезпечення (арешту) по вказаному кримінальному провадженню, через наявність показів про намір продати квартиру.

Арешт майна за ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по-суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Достатньо встановити наявність обґрунтованої підозри можливого кримінального правопорушення, тому не належить оцінювати, наскільки повно орган досудового розслідування зібрав докази винуватості. Слідчий надав наявні матеріали, які дають достатньо обґрунтовані підстави для звернення до суду з відповідним клопотанням про арешт майна. Для забезпечення проведення ефективного досудового розслідування є потреба у збереженні цього майна за титульним власником у такому незмінному стані до встановлення фактичних обставин.

На початковій стадії досудового розслідування в цьому кримінальному провадженні виправдана потреба в тимчасовому втручанні в права та інтереси власників та володільців майна, шляхом накладення арешту, з метою запобігання його відчуження, виникнення штучно створених майнових обтяжень чи нових власників.

Держава гарантує забезпечення проведення ефективного досудового розслідування, захист прав потерпілого, тощо. Тимчасове обмеження Конституційних прав власника/володільця житла має незначний строковий характер, тобто перераховані основоположні суспільні інтереси, переважають принцип мирного володіння майном ОСОБА_4 .

Слідчий суддя, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чиневинуватоюу вчиненнізлочину, а лише на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначає, що факт визнання речовим доказом, ризик відчуження майна, є достатніми умовами для застосування щодо житла співрозмірного заходу забезпечення кримінального провадження, яким є накладення арешту на майно. Негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, не встановлено. Арешт суттєво не позначиться на інтересах власника та третіх осіб.

З урахуванням викладеного, керуючись 170-173 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого про накладення арешту на майно, задовольнити.

По кримінальному провадженню 0006049 з попередньою кваліфікацією за ч. 3 ст. 190 КК України, накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , власником якої зареєстрована ОСОБА_4 .

Слідчому СВ Кропивницького відділу поліції ГУ НП в Кіровоградській області, ОСОБА_3 , вчинити дії спрямовані на реєстрацію арешту майна.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду Кіровоградської області протягом 5 днів з дня її оголошення. Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги, а при оскарженні ухвали після постановлення ухвали апеляційним судом при відхиленні апеляції.

Суддя Кіровського

районного суду

м.Кіровограда ОСОБА_1