Ухвала
іменем україни

06 грудня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_7 ,
представника потерпілого ОСОБА_7 ОСОБА_8 ,
представника потерпілого ОСОБА_9 ОСОБА_10

розглянула касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 21 січня 2016 року про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_7 у поновленні строку на апеляційне оскарження вироку Солом`янського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2015 року, постановленого у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000034 від 21 листопада 2012 року, щодо ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 .

Вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2015 року:

ОСОБА_11 засуджено до покарання у виді позбавлення волі:за ч. 4 ст. 190 КК України на 8 років 6 місяців, з конфіскацією всього майна, що є його особистою власністю; за ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України на7 років з конфіскацієювсього майна, що є його особистою власністю;за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст.190 КК України на 6 років з конфіскацією всього майна, що є його особистою власністю; за ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 209 КК України на 8 років 6 місяців з конфіскацією всього майна, що є його особистою власністю та з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, місцевого самоврядування, підприємствах, установах та організаціях, повязані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обовязків строком на 2 роки; за ч. 3 ст. 209 КК України на 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його особистою власністю та з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, місцевого самоврядування, підприємствах, установах та організаціях,повязані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків строком на 3 роки; за ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 358 КК України на5 років позбавлення волі; за ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 358 КК України на 6 місяців арешту; за ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 358 КК України на 5 років позбавлення волі; за ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 358 КК України до покарання у виді арешту на6 місяців; за ч. 2 ст. 200 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 10 000неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 170000 грн.

Звільнено ОСОБА_11 на підставі положень ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України від відбуття призначеного покарання за злочини передбачені ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 358; ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 358; ч. 3 ст.27, ч. 2 ст. 358; ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 358 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК Україниза сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено ОСОБА_16 покарання у виді 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його особистою власністю та з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, місцевого самоврядування, підприємствах, установах та організаціях, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків,строком на 3 роки.

На підставі ч. 3 ст. 72 КК України призначене покарання ОСОБА_16 за ч. 2 ст. 200 КК України у виді штрафу в розмірі 10 000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 170000,00 грн, постановлено виконувати самостійно.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про амністію в 2014 році» від 08 квітня 2014 року ОСОБА_11 звільнено від відбування основного покарання у виді позбавлення волі, так як він на день набрання чинності зазначеним законом відбув 1/4 призначеного строку основного покарання.

ОСОБА_12 засудженодо покарання у виді позбавлення волі: за ч. 4 ст. 190 КК України на 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його особистою власністю; за ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України на 6 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його особистою власністю; за ч. 3 ст. 209 КК України на 8 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його особистою власністю та з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, місцевого самоврядування, підприємствах, установах та організаціях, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків, строком на 3 роки; за ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 358 КК України на 5 років позбавлення волі; за ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 358 КК України до покарання у виді арешту на 6 місяців.

Звільнено ОСОБА_12 на підставі положень ст. 49, ч 5 ст. 74 КК України від відбуття призначеного покарання за злочини передбачені ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 358; ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 358 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК Україниза сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням, остаточно визначено ОСОБА_17 покарання у виді позбавлення волі на 8 років 6 місяців з конфіскацією всього майна, що є його особистою власністю, та з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, місцевого самоврядування, підприємствах, установах та організаціях, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків,строком на 3 роки.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про амністію в 2014 році» від 08 квітня 2014 року ОСОБА_12 звільнено від відбуття основного покарання у виді позбавлення волі, так як він на день набрання чинності зазначеним законом відбув 1/4 призначеного строку основного покарання;

ОСОБА_13 засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 4 ст. 190 КК України на 7 років з конфіскацією всього майна, що є її особистою власністю;за ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України на 6 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його особистою власністю; за ч. 3 ст. 209 КК України на 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є її особистою власністю та з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, місцевого самоврядування, підприємствах, установах та організаціях, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків строком на роки; за ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 358 КК України на 4 роки позбавлення волі; за ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 358 КК України до покарання у виді обмеження волі на 2роки.

Звільнено ОСОБА_13 на підставі положень ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України від відбуття призначеного покарання за злочини передбачені ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 358; ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 358 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК Україниза сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено ОСОБА_13 покарання у виді позбавлення волі на 8 років з конфіскацією всього майна, що є її особистою власністю, та з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, місцевого самоврядування, підприємствах, установах та організаціях, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків,строком на 3 роки.

П`явку ОСОБА_18 засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 4 ст. 190 КК України на 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є її особистою власністю; за ч. 3 ст. 209 КК України із застосуванням ст. 69 КК України на 5 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є її особистою власністю та з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, місцевого самоврядування, підприємствах установах та організаціях, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків строком на 3 роки; за ч. 2 ст. 358 КК України на 2 роки; за ч. 3 ст. 358 КК України до покарання у виді обмеження волі на 1 рік.

Звільнено ОСОБА_19 на підставі положень ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України від відбуття призначеного покарання за злочини передбачені ч. 2 ст. 358, ч. 3 ст. 358 КК України у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено ОСОБА_20 покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є її особистою власністю та з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, місцевого самоврядування, підприємствах установах та організаціях, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків, строком на 3 роки.

ОСОБА_21 засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 4 ст.190 КК України на 6 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є її особистою власністю;за ч. 3 ст. 209 КК України на 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є її особистою власністю та з позбавленням права займатись адвокатською діяльністю строком на 3 роки; за ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 358 КК України на 4 роки позбавлення волі; за ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 358 КК України до покарання у виді обмеження волі на 2 роки.

Звільнено ОСОБА_22 на підставі положень ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України від відбуття призначеного покарання за злочини,передбачені ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 358; ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 358 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК Україниза сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено ОСОБА_23 покарання у виді позбавлення волі на 8 років з конфіскацією всього майна, що є її особистою власністю,та з позбавленням права займатись адвокатською діяльністю строком на 3 роки.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженніпостановлено стягнути з обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 по 52338,89грн з кожного, зобвинувачених ОСОБА_14 , ОСОБА_15 по 9145,20 грн з кожної в дохід держави.

Постановлено стягнути з обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 на користь Київської міської Ради в рівних частинах 4 468 080,00 грн на відшкодування матеріальної шкоди по 1 117 020,00 грн з кожного.

Постановлено стягнути з обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_15 на користь потерпілої ОСОБА_24 в рівних частинах 3 212748,00 грн на відшкодування матеріальної шкоди по 1 070 916,00 грн з кожного.

Постановлено стягнути з обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_12 на користь потерпілого ОСОБА_9 в рівних частинах 6 500 000,00 грн на відшкодування матеріальної шкоди та 30 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди по 3 265 000,00 грн з кожного.

Постановлено стягнути з обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 на користь потерпілої ОСОБА_25 в рівних частинах 343 657,50 грн на відшкодування матеріальної шкоди та 10 000 грн на відшкодування моральної шкоди по 88 414,38 грн з кожного.

Постановлено стягнути з обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 на користь потерпілої ОСОБА_26 в рівних частинах 400 000,00 грн на відшкодування матеріальної шкоди по 100 000,00 грн з кожного.

Потерпілий ОСОБА_27 подав до Апеляційного суду міста Києва апеляційну скаргу від 10 грудня 2015 року на вирок щодоОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , в якій, крім іншого, порушував питання про поновлення пропущеного ним строку на апеляційне оскарження вироку.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 21 січня 2016 року в задоволенні клопотання ОСОБА_28 про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку Соломянського районного суду м Києва від 09 жовтня 2015 року щодоОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 відмовлено, а апеляційну скаргу разом з додатками повернуто особі, яка її подала.

У касаційній скарзі потерпілий ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу апеляційного суду про відмову у задоволенні його клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку Соломянського районного суду м Києва від 09 жовтня 2015 року та про повернення апеляційної скарги на цей вирок. Вважає необгрунтованим висновок апеляційного суду про відсутність поважних причин, які, на думку потерпілого, є підставами для поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження. Порушує питання про призначення нового судового розгляду в суді апеляційної інстанції.

На касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 засуджений ОСОБА_12 , його захисник ОСОБА_29 , потерпілі ОСОБА_24 та ОСОБА_26 , представник потерпілого ОСОБА_9 ОСОБА_10 та прокурор, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, подали заперечення, в яких просять залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу апеляційного суду без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника потерпілого ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_7 на підтримання касаційної скарги, думку представника потерпілого ОСОБА_10 , який заперечував проти задоволення касаційної скарги, пояснення прокурора ОСОБА_6 про необхідність залишення касаційної скарги без задоволення та думку прокурора ОСОБА_5 , яка вважала, що оскаржувана ухвала не може бути предметом розгляду суду касаційної інстанції, тому просила закрити касаційне провадження за касаційною скаргою потерпілого, перевіривши надіслані Апеляційним судом м. Києва до суду касаційної інстанції копії матеріалів кримінального провадження (в 1 томі на 119 аркушах), обговоривши доводи касаційної скарги і поданих заперечень, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 424 КПК України визначено, які судові рішення можуть бути оскаржені в касаційному порядку. За змістом ч. 2 цієї статті ухвали суду апеляційної інстанції можуть бути оскаржені в касаційному порядку, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, крім випадків, передбачених КПК України. Оскільки ухвала апеляційного суду, якою відмовлено у задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку та повернуто апеляційну скаргу перешкоджає подальшому кримінальному провадженню, і законом не передбачено обмеження в оскарженні такого судового рішення, то ухвала, на яку потерпілим ОСОБА_7 подано касаційну скаргу, є предметом перегляду судом касаційної інстанції.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 395 КПК України строк подання апеляційної скарги на вирок суду становить 30 днів з дня його оголошення.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК України апеляційна скарга повертається особі, яка її подала, у випадку, якщо таку скаргу подано після закінчення строку апеляційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.

За змістом ч. 1 ст. 117 КПК України пропущений строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи в разі, якщо причини його пропуску є поважними.

Як убачається з копій матеріалів кримінального провадження, наявних у Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ, потерпілий ОСОБА_27 , не погодившись із вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2015 року щодоОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , 10 грудня 2015 рокуподав до Апеляційного суду міста Києва апеляційну скаргу, в якій, крім іншого, порушував питання про поновлення пропущеного ним строку на апеляційне оскарження вироку.

У клопотанні ОСОБА_7 вказував на обставини, які стали перешкодою оскарження ним вироку в межах процесуального строку, зазначивши, що ні він особисто, ні його представник не були присутні під час проголошення вироку. Вказував, що не отримав копії вироку через недотримання судом першої інстанції вимог п. 7 ст. 376 КПК України, яким визначено обов`язок суду надіслати копію судового рішення не пізніше наступного дня після його ухвалення учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність у клопотанні потерпілого ОСОБА_7 посилань на обставини, які свідчать про поважність причини пропуску строку на апеляційне оскарження вироку, тому відмовив у задоволенні його клопотання про поновлення строку і повернув апеляційну скаргу потерпілому.

Визнаючи зазначені потерпілим обставини такими, що не свідчать про наявність поважної причини пропущення відповідного строку, апеляційний суд послався на те, що представник потерпілого адвокат ОСОБА_8 був присутній в судовому засіданні в день проголошення вироку, а також на те, що згідно з вимогами ч. 4 ст. 58 КПК України останній користується всіма процесуальними правами потерпілого, крім таких, реалізація яких здійснюється безпосередньо потерпілим і не може бути передоручена.

Апеляційний суд вказав в ухвалі, що потерпілий ОСОБА_7 був повідомлений про час і дату судового засідання суду першої інстанції, в якому був проголошений вирок через свого представника та був обізнаний про зміст винесеного рішення, порядок і строк його оскарження. Проте, наявні у суді касаційної інстанції копії матеріалів кримінального провадження не містять даних на підтвердження таких висновків апеляційного суду.

Відмовляючи у задоволенні клопотання потерпілого ОСОБА_7 про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження вироку із вказівкою на те, що його представник був присутній в судовому засіданні під час проголошення вироку, апеляційний суд не звернув уваги, що потерпілий просив поновити пропущений ним строк, оскільки бажав особисто використати своє право на апеляційне оскарження вироку, самостійно подавши апеляційну скаргу.

Таким чином, обставини, на які послався апеляційний суд в своїй ухвалі, не спростовують доводів потерпілого ОСОБА_7 про те, що він особисто був позбавлений можливості оскаржити вирок в межах визначеного законом строку на апеляційне оскарження. Отже, висновок суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження вироку є не обґрунтованим.

Приймаючи рішення про повернення ОСОБА_30 апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції допустив істотне порушення кримінального процесуального закону,яке перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, оскільки позбавив потерпілого права на оскарження вироку вапеляційному порядку.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення апеляційного суду про повернення апеляційної скарги на підставі п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК України є передчасним та необгрунтованим, тому воно підлягає скасуванню із призначенням новогорозгляду апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_31 у суді апеляційної інстанції, під час якого суд повинен перевірити апеляційну скаргу на відповідність вимогам ст. ст. 395,396 КПК України та прийняти рішення із дотриманням вимог процесуального закону.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 задовольнити.
Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 21 січня 2016 року про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_7 про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку Солом`янського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 скасувати та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3