АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/75/17 Справа № 204/2818/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря с/з ОСОБА_5

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000722 за апеляційними скаргами прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції та захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 серпня 2016 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Асбест Свердловської області Російської області, який проживає по АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, востаннє:

-17 травня 2013 року Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч.2 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі.

01 серпня 2014 року ОСОБА_7 звільнений від відбування покарання за ст.2 ЗУ «Про амністію у 2014 році».

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 ч.2 ст.185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 серпня 2016 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 ч.2 ст.185 КК України та призначено покарання у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі.

Ухвалено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь держави витрати на проведення товарознавчої експертизи по кримінальному провадженню в розмірі 176 грн. 20 коп.

Вирішено питання речових доказів.

Згідно з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_7 визнаний винним у вчинені кримінального правопорушення за наступних обставинах.

Обвинувачений ОСОБА_7 , 28 лютого 2016 року близько 11 години 30 хвилин, перебуваючи біля будинку № 10 по вул. Произвольна в м. Дніпропетровську, побачив припаркований автомобіль «Mitsubishi Outlander» д/н НОМЕР_1 , належний ОСОБА_9 , в середині якого знаходився відео реєстратор марки «Genius» DVR-FHD 570, який обвинувачений визначив, як об`єкт злочину.
Після того, ОСОБА_7 , повторно, маючи умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи з корисливих мотивів, за допомогою спеціального пристрою відчинив вказаний автомобіль, проник в салон, де намагався таємно викрасти чуже майно, яке належить потерпілому ОСОБА_9 , а саме відео реєстратор марки «Genius» DVR-FHD 570, вартістю 2 224,45 грн., проте не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки обвинувачений був затриманий на місці вчинення кримінального правопорушення.
Не погоджуючись з судовим рішенням прокурор, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину, за який його засуджено та правильність кваліфікації його дій, порушує питання про скасування вироку суду, і просить ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.3 ст.15 ч.2 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги прокурор посилається на допущене судом першої інстанції неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості правопорушення та особі обвинуваченого.
Так, прокурор зазначає, що суд визначивши ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 ч.2 ст.185 КК України, не прийнявши до уваги, що ОСОБА_7 суспільно корисною працею не займався, вчинив умисне кримінальне правопорушення, яке належить до категорії середньої тяжкості, при цьому щирого каяття не проявив, тому суд необґрунтовано визначив надмірно м`яку міру покарання.
Захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 також подала апеляційну скаргу, в якій порушує питання про зміну вироку суду та просить пом`якшити призначене покарання із застосуванням щодо ОСОБА_7 положення ст.75 КК України.
Авокат ОСОБА_6 вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання за своїм видом є занадто суворим і не відповідає ступеню тяжкості скоєного ним злочину і його особи.
Так захисник зазначає, що ОСОБА_7 активно співпрацював зі слідством, з часу скоєння правопорушення щиро розкаювався та просив його пробачити, з`являвся на всі слідчі дії та виклики слідства та суду, був працевлаштований.
Крім того, адвокат ОСОБА_6 вказує на наявність у ОСОБА_7 захворювання на туберкульоз, про що суду надавалися відомості про лікування останнього.
Таким чином на думку захисту, судом було допущено однобічність та неповноту судового слідства в частині встановлення вказаних вище обставин кримінального провадження, а з приводу призначення покарання адвокат вважає, що можливе призначення покарання без позбавлення волі, що буде необхідне і достатнє для його виправлення.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду Дніпропетровської області, доводи прокурора ОСОБА_8 , яка просила задовольнити апеляційну скаргу прокурора та вирок суду в частині призначеного покарання скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.3 ст.15 ч.2 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , які просили змінити вирок суду із пом`якшенням призначеного покарання та звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, а тому апеляційну скаргу прокурора просили залишити без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст.404 КПК в апеляційному порядку вирок суду першої інстанції перевіряється в межах апеляційної скарги.

Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що висновок суду про винність обвинуваченого ОСОБА_7 у незакінченому замаху на таємне викрадення чужого майна, вчиненому повторно, за обставин, встановлених судом і викладених у вироку, підтверджуються зібраними органами досудового розслідування належними і допустимими доказами, які досліджені судом першої інстанції та об`єктивно лягли в основу обвинувального вироку суду.

Як вбачається з апеляційних скарг, прокурор та захисник ОСОБА_6 висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 ч.2 ст.185 КК України та правильність кваліфікації його дій фактично не оспорюють, а тому відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Перевіряючи доводи прокурора та захисника ОСОБА_6 , викладені в їх апеляційних скаргахпро невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Колегія суддів погоджується з встановленими судом першої інстанції обставинами, які впливають на вид і розмір покарання та вважає, що суд належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості.

Згідно даних про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , щодо якого відсутня позитивна соціальна характеристика, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, не працює та на обліку у центрі зайнятості за місцем проживання не перебуває, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не має, раніше неодноразово судимого за вчинення корисливих злочинів проти власності та обставиною, що пом`якшує покарання є наявність тяжкого захворювання у обвинуваченого.

Таким чином, враховуючи характер вчиненого злочину та його рівень суспільної небезпеки, а також враховуючи дані про особу обвинуваченого, та інші обставини кримінального провадження, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що виправлення обвинуваченого та досягнення інших цілей покарання, можливо, виключно за умови ізоляції ОСОБА_7 від суспільства, і правильно призначив йому покарання у виді позбавлення волі, обравши достатній строк такого покарання, що знаходиться в межах санкції Закону України про кримінальну відповідальність та з урахуванням вчинення незакінченого замаху на злочин, яке слід вважати законним та обґрунтованим.
Суд першої інстанції дійшов правильних висновків про відсутність підстав для застосування до обвинуваченого положень ст.ст. 69, 75 КК України, оскільки будь-яких обставин, які б суттєво знижували тяжкість скоєного кримінального правопорушення по даному провадженню не встановлено, крім того не виникає переконання в тому, що виправлення обвинуваченого можливе без реального виконання покарання.
Твердження прокурора в його апеляційній скарзі про неврахування судом при призначенні ОСОБА_7 покарання, відсутність щирого каяття останнього, не підтверджується матеріалами кримінального провадження.
Суд першої інстанції даючи оцінку дослідженим доказам кримінального провадження дійшов правильного висновку, що часткове визнання вини обвинуваченим, а саме невизнання того факту, що він намагався викрасти відео реєстратор із салону автомобіля, суд розцінив як намагання обвинуваченого уникнути кримінальної відповідальності за незакінчений замах на злочин.
Вивченням матеріалів кримінального провадження встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 за обставин вчинення кримінального правопорушення, встановлених судом першої інстанції, не вчинив усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки обвинувачений був затриманий на місці вчинення злочину.
Тому колегія суддів не погоджується з доводами сторони захисту про наявність можливостей у обвинуваченого ОСОБА_7 втекти з місця вчинення злочину та викраденим розпорядитися на власний розсуд та звертає увагу, що питання правильності кваліфікації дій обвинуваченого не порушено жодною стороною кримінального провадження у апеляційних вимогах.
Посилання захисника ОСОБА_6 на пом`якшуючу покарання обставину, зокрема постійну явку обвинуваченого на всі слідчі дії та виклики органу досудового розслідування та суду, не може бути врахована, оскільки такі дії відносяться до процесуального обов`язку обвинувачення за застосованим на підставі ухвали слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 березня 2016 року запобіжним заходом у вигляді особистого зобов`язання (а.п.74 т.1)

Факт звернення ОСОБА_7 до диспансерно-поліклінічного відділення №1 ОКЗ «Протитуберкульозний диспансер» м. Дніпропетровська для лікування судом досліджено та надана належна оцінка, зокрема при призначенні ОСОБА_7 покарання визнана як пом`якшуюча покарання обставина наявність в останнього тяжкого захворювання.

А тому посилання захисника ОСОБА_6 про допущену однобічність та неповноту досудового розслідування кримінального провадження щодо ОСОБА_7 не знаходять свого підтвердження матеріалами провадження.

У зв`язку з вищевикладеним, відповідні доводи апеляційних скарг прокурора та захисника ОСОБА_6 задоволенню не підлягають.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, в розумінні ст.ст.87, 412 КПК України, які були б підставою для визнання деяких доказів недопустимими або для зміни чи скасування вироку, в ході апеляційного розгляду не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції та захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 серпня 2016 року щодо ОСОБА_7 , засудженого за ч.3 ст.15 ч.2 ст.185 КК України залишити без змін.

На підставі ч.5 ст.72 КК України, зарахувати ОСОБА_7 строк його попереднього ув`язнення в межах даного кримінального провадження у строк відбування покарання за вироком суду, з 19 серпня 2016 року по 09 лютого 2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Ухвалу може бути оскаржено і на неї може бути подана касаційна скарга у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_7 , який перебуває під вартою, у той же строк з моменту вручення копії судового рішення.
Судді:
______________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4