№ 522/6343/17
Провадження № 1-кс/522/5824/17
У Х В А Л А
03 квітня 2017 року
Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю слідчого СВ Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , розглянувши клопотання слідчого СВ Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 по кримінальному провадженню за №0000212 від 16.09.2015 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України про арешт майна, -

В С Т А Н О В И В:
03 квітня 2017 року слідчий СВ Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , звернувся до суду із клопотанням, погодженим із прокурором Одеської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_4 про накладення арешту на майно.
Як вбачається з клопотання слідчого,
16.09.2015 року до СВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області надійшла заява ОСОБА_5 щодо шахрайських дій громадянина Туреччини ОСОБА_6 . який на протязі 2014 року шляхом обману, під приводом поставки партії взуття, заволодів нерухомим майном ОСОБА_5 на загальну суму близько 800 тисяч гривень.
Допитаний у якості потерпілого ОСОБА_5 пояснив, що в 1994 році він познайомився з громадянином Туреччини ОСОБА_6 , з яким підтримував дружні відносини. Надалі ОСОБА_6 своїми діями склав у нього та подружжя ОСОБА_7 , які є батьками ОСОБА_5 , враження, що він кваліфікований менеджер з укладення в Туреччині угод на придбання товарів народного вжитку - взуття. При цьому на протязі 2014 року ОСОБА_6 нібито мав на меті лише домовитися з ним та подружжям ОСОБА_7 про укладення удаваних безоплатних угод купівлі-продажу нерухомого майна, нібито для цілей забезпечення домовленостей з постачальниками взуття в Туреччині на випадок неплатоспроможності за наданий товар. В дійсності останній з постачальниками із Туреччини ні про що не домовлявся, відмовився від виконання прийнятих на себе зобов`язань по постачанню взуття та на теперішній час відмовляється переоформити на подружжя ОСОБА_7 раніше отримані від них на безоплатній основі згадані об`єкти нерухомого майна.
В ході проведення досудового розслідування встановлено, що 14.07.2014 між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , що діяла від імені своєї матері Слотило; ОСОБА_10 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 .
Згідно п. 5 зазначеного договору продаж квартири вчинено за 1776600 тисяч гривень, які Покупець сплатив Продавцю до підписання та нотаріального посвідчення нього договору шляхом внесення коштів на поточний рахунок Продавця згідно з квитанцією № 6475696 ПАТ «Фінбанк» від 14.07.2014.
Згідно свідчень потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_5 в дійсності оплата по зазначеним договорам зі сторони ОСОБА_6 чи його представників не проводилася, та самі договори купівлі-продажу фактично було оформлено для нібито підтвердження платоспроможності перед турецькими поставниками взуття.
Однак надалі 22.08.2014 між ОСОБА_12 з однієї сторони та ОСОБА_6 з іншої укладено договір купівлі продажу квартири під номером АДРЕСА_2 .
При цьому ОСОБА_6 про свої наміри переоформити вищезазначену квартиру у власність сім`ю ОСОБА_7 не попереджав, отримавши лише згоду ОСОБА_12 .
Зазначений договір того ж дня засвідчено нотаріусом Трускавецького міського нотаріального округу Львівської області ОСОБА_13 за реєстровим номером 706 офіс якої знаходиться по АДРЕСА_3 .
Крім цього, в ході проведення досудового розслідування встановлено, що 18.12.2014 між ОСОБА_11 та ОСОБА_14 . яка діяла від імені громадянина Турецької Республіки ОСОБА_6 укладено договір купівлі-продажу садового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 . який в цілому складається з будинку, зазначеного на плані під літерою «А», житловою площею 281.7 кв.м.. загальною площею 776 кв.м., який розташований на земельній ділянці площею 0.0615 га.
Згідно п. 5 зазначеного договору продаж садового будинку за домовленістю сторін вчинено за 3780431 гривню, які Покупець сплатив Продавцю до підписання та нотаріального посвідчення цього договору шляхом внесення коштів на поточний рахунок Продавця згідно з квитанцією АТ «Сбербанк Росії» № 186058452 від 18.12.2014.
Крім цього, 18.12.2014 між ОСОБА_11 та
ОСОБА_14 , яка діяла від імені громадянина Турецької Республіки ОСОБА_6 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0615 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 , кадастровий номер земельної ділянки :13:003:0047.
Згідно п. 5 зазначеного договору продаж садового будинку за домовленістю сторін вчинено за 1333381 гривню, які Покупець сплатив Продавцю до підписання та нотаріального посвідчення цього договору шляхом внесення коштів на поточний рахунок Продавця згідно з квитанцією АТ «Сбербанк Росії» № 186058452 від
18.12.2014.
Згідно свідчень потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_5 в дійсності оплата по зазначеним договорам зі сторони ОСОБА_6 чи його представників не проводилася, та самі договори купівлі-продажу фактично було оформлено для нібито підтвердження платоспроможності перед турецькими поставниками взуття.
Однак згідно наявної в матеріалах кримінального провадження копії квитанції № 186058452 від 18.12.2014 з рахунку № НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_15 , відкритому в АТ «СБЕРБАНК РОСІЇ» Одеське відділення № 9 АТ «Сбербанк Росії» (65104. м. Одеса, пр. Глушко, буд. 13), на рахунок № НОМЕР_2 , який нібито належить ОСОБА_11 та відкритий в тому ж відділенні банку, перераховано грошові кошти на загальну суму 5113812 гривень НБУ (призначення платежу - внесення коштів зг. дог. купівлі-продажу сад. буд. та зем. діл. г. АДРЕСА_4 ). що насправді не відповідало дійсності, так як згідно відповіді ПАТ Дочірній банк Сбербанку Росії» від 30.09.2015 рахунки на ОСОБА_15 та ОСОБА_11 банком ніколи не відкривались, грошові кошти відповідно не перераховувались, а також вищевказана квитанція нікому не видавалась.
В рамках даного провадження потерпілим заявлено цивільний позов про витребування на користь цивільного позивача нерухомого майна, яке являється предметом кримінального правопорушення, з чужого незаконного володіння.
Таким чином, керуючись положеннями ст. 98 КПК України вищевказані: квартира АДРЕСА_1 , садовий будинок за адресою: АДРЕСА_4 та земельна ділянка площею 0,0615 га за адресою: АДРЕСА_4 . кадастровий номер земельної ділянки :13:003:0047 є предметом кримінального правопорушення та речовим доказом по кримінальному провадженню.
На підставі вищевикладеного та у зв`язку з тим, що квартира АДРЕСА_5 , садовий будинок за адресою: АДРЕСА_4 та земельна ділянка площею 0.0615 га за адресою: АДРЕСА_4 , кадастровий номер земельної ділянки :13:003:0047. є предметом злочинного посягання та з метою недопущення подальшого його відчуження, слідство вважає за необхідне заборонити будь-яке його відчуження, шляхом накладення арешту, оскільки невжиття таких заходів може призвести до його втрати, що у подальшому може перешкодити кримінальному провадженню, а також відшкодування заподіяної матеріальної шкоди потерпілим сім`ї ОСОБА_7 .
Посилаючись на вищевикладене, слідчий просив накласти арешт на нерухоме майно:
квартира АДРЕСА_1 ;
садовий будинок за адресою: АДРЕСА_4 ;
земельна ділянка площею 0,0615 га за адресою: АДРЕСА_4 . кадастровий номер земельної ділянки :13:003:0047, заборонивши будь-яке відчуження вказаних об`єктів нерухомості, а також обмеживши право розпорядження ними.
При цьому, враховуючи всі обставини кримінального правопорушення, у відповідності до ч. 2 ст. 172 КПК України розгляд клопотання просив здійснити без виклику особи у володінні якої знаходяться нерухоме майно.
У судовому засіданні слідчий підтримав клопотання про накладення арешту на вищезазначене майно та просив його задовольнити в повному обсязі з наведених підстав.
Розглянувши клопотання, вивчивши надані матеріали, заслухавши слідчого, суд приходить до висновку, що клопотання слідчого підлягає задоволенню.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Аналіз наданих матеріалів дозволяє суду у відповідності до вимог ст. 173 КПК України зробити висновок про достатність доказів, що вказують на наявність ознак кримінальних правопорушень, передбачених КПК України, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні.
За таких обставин, суд вважає, що слідчим доведено необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.
Таким чином, існують всі передбачені Законом підстави для арешту зазначеного майна.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 131, 132, 167, 168, 170-173 КПК України, слідчий суддя,-
У Х В А Л И В:
Клопотання слідчого СВ Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 - задовольнити.

Накласти арешт на нерухоме майно:

квартира АДРЕСА_1 ;

садовий будинок за адресою: АДРЕСА_4 ;

земельна ділянка площею 0,0615 га за адресою: АДРЕСА_4 . кадастровий номер земельної ділянки :13:003:0047, заборонивши будь-яке відчуження вказаних об`єктів нерухомості, а також обмеживши право розпорядження ними.

Виконання ухвали покласти на слідчого СВ Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 .

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду Одеської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1