Ухвала
іменем україни
06 липня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши в судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження №0000412 за касаційними скаргами захисника засудженої ОСОБА_5 ОСОБА_6 , прокурора, котрий приймав участь під час розгляду кримінального провадження в суді апеляційної інстанцій, на вирок Апеляційного суду Вінницької області від 13 грудня 2016 року,

за участю:
захисника ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:
вироком Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 9 серпня 2016 року
ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку
с. Іракліївка Могилів-Подільського району
Вінницької області, громадянку України,
мешканку

АДРЕСА_1 , такої, що судимості не
мала,

засуджено за частиною 2 статті 121 КК України із застосуванням статті 69 цього Кодексу на 5 років позбавлення волі.
На підставі статті 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку 3 роки та покладенням обов`язків, передбачених статтею 76 цього Кодексу.
Ухвалено до вступу вироку в закону силу запобіжний захід ОСОБА_8 залишити незмінним особисте зобов`язання.

Згідно з вироком, ОСОБА_8 визнано винуватою та засуджено за наступних обставин.
30 квітня 2016 року о 18 годині 00 хвилин ОСОБА_8 разом зі своїм чоловіком ОСОБА_9 та сином ОСОБА_10 прибули до с. Іракліївка Могилів-Подільського району Вінницької області та на дорозі поблизу будинку АДРЕСА_2 зустріли місцевого жителя ОСОБА_11 .

Внаслідок того, що ОСОБА_8 стало відомо про те, що ОСОБА_12 вкотре намагався вчинити крадіжку в її домоволодінні в с. Іракліївка, між ними виникла суперечка.

ОСОБА_12 виправдовувався, що крадіжки він не вчиняв та хотів обійняти та привітатись із обвинуваченою на що та, знаходячись навпроти ОСОБА_13 на відстані витягнутої руки, з прикладанням значної сили, штовхнула останнього долонями обох рук в грудну клітину, від чого він впав на землю.

Продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, діючи умисно, усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій та бажаючи настання наслідків у вигляді тяжких тілесних ушкоджень, з прикладанням значної фізичної сили ОСОБА_8 нанесла ОСОБА_14 , який лежав на землі, три удари ногою, взутою у кросівок, у сідниці, три аналогічних удари в потилицю та три аналогічних удари в обличчя праворуч, чим спричинила останньому тілесні ушкодження, які є небезпечні для життя на час його утворення та носять ознаку тяжких тілесних пошкоджень.
ОСОБА_12 02 травня 2016року був доставлений до реанімаційного відділення Мурованокуриловецької ЛПЛ, де ІНФОРМАЦІЯ_2 помер.
Після перевірки вказаного вироку суду, 13 грудня 2016 року суд апеляційної інстанції ухвалив новий вирок, яким вирок Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 9 серпня 2016 року щодо засудженої ОСОБА_8 скасовано.

ОСОБА_8 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 121 КК України, та їй призначено покарання із застосуванням статті 69 цього Кодексу 5 років позбавлення волі.
Ухвалено строк відбування покарання обчислювати з моменту звернення вироку до виконання. В решті вирок залишено без зміни.
У касаційні скарзі захисник ставить вимогу про зміну вироку суду апеляційної інстанції шляхом звільнення його підзахисної від відбування покарання з випробуванням. Посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Зокрема, вказується на передчасність висновків суду апеляційної інстанції щодо неможливості виправлення та перевиховання засудженої без ізоляції від суспільства та безпідставне незастосування статті 75 КК України.

У касаційній скарзі прокурор ставить вимогу про скасування вироку суду апеляційної інстанції та призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції. Посилається на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.
Свої вимоги прокурор обґрунтовує тим, що з резолютивної частини вироку суду апеляційної інстанції вбачаться повне скасування вироку суду першої інстанції та одночасно ухвалив рішення лише про засудження ОСОБА_8 , визнання її винною та залишення у решті вироку без зміни. На переконання прокурора, вирок скасовано як в частині призначеного покарання, так і з питань, які згідно статей 368, 374 КПК України вирішуються при ухвалені вироку.

Заслухавши суддю - доповідача, доводи захисника, котрий підтримав свою касаційну скаргу та заперечував проти задоволення касаційної скарги прокурора, доводи прокурора, котра підтримала касаційну скаргу прокурора та заперечувала проти задоволення касаційної скарги захисника, обговоривши доводи касаційних скарг та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що касаційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 121 КК України, кваліфікація її дій, правильність призначення покарання нижче від найнижчої межі та правила дослідження доказів у кримінальному провадженні згідно статті 349 КПК України в касаційних скаргах прокурором та захисником не оспорюються і не заперечуються.

Натомість, доводи захисника щодо можливості перевиховання його підзахисної в умовах суспільства, а також порушення судом апеляційної інстанції вимог кримінального процесуального закону, як вказує прокурор, щодо конструкції резолютивної частини вироку колегія суддів визнає неспроможними.

Відповідно до статті 65 КК України при призначенні покарання суд має врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Так, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_8 покарання нижче від найнижчої межі у виді позбавлення волі на 5 років, враховував ступінь тяжкості кримінального правопорушення, який є тяжким, дані про її особу, яка раніше не судима, працює санітаркою терапевтичного Мурованокуриловецького ЛПЛ, заміжня, за місцем роботи та проживання характеризується позитивно, у кримінальному провадженні цивільний позов не заявлявся, пом`якшуючі покарання обставини, до яких віднесено щире каяття, відшкодування матеріальної шкоди на поховання, активне сприяння розкриттю злочину, а також відсутність обтяжуючих покарання обставин.

Вважаючи ОСОБА_8 такою, що її перевиховання та виправлення можливе в умовах суспільства, у зв`язку з чим її необхідно звільнити від відбування покарання з випробуванням, суд першої інстанції зважав на те, що у потерпілого будь-яких претензій до неї не має та його думку щодо недоцільності реального позбавлення її волі, особу ОСОБА_15 , яка раніше не судима, суду не надано даних про притягнення її до адміністративної відповідальності, заміжня, має повнолітнього сина, працевлаштована, по місцю проживання та роботи характеризується позитивно, а також враховувався її вік, відшкодування шкоди сім`ї померлого.
З обраною судом першої інстанції формою відбування покарання суд апеляційної інстанції не погодився з огляду на дані про особу засудженої, за якими вона працює на посаді молодшої медичної сестри, про що досліджувалася її характеристика, у зв`язку з чим суд вважав, що вона була обізнана про життєво важливі органи у людини, але завдавала багаточисленних ударів ногами, що налічувало 9, по голові померлого, який ніякого супротиву їй не чинив. У зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції вважав звільнення засудженої від відбування покарання з випробуванням таким, що не є достатнім для її виправлення та перевиховання. Разом з цим, залишено незмінним призначення покарання нижче від найнижчої межі, що не ставиться сторонами провадження під сумнів.

Такі висновки колегія суддів вважає переконливими, про що наведено вичерпні мотиви. Адже обставини вчинення кримінального правопорушення, які наведені у висновках суду апеляційної інстанції, є вирішальними при обрані форми відбування особою покарання, оскільки відносяться до сукупності обставин, які підлягають обов`язковому врахуванню.

Таким чином, визначена судом апеляційної інстанції форма відбування засудженою покарання відповідає вимогам статті 65 КК України.

Крім того, колегія суддів не вбачає недотримання судом апеляційної інстанції вимог кримінального процесуального закону при формулюванні резолютивної частини вироку, оскільки її конструкція не утруднює його виконання. Водночас, у резолютивній частині вироку чітко вказується на скасування вироку суду першої інстанції з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженої, відповідно до апеляційних вимог прокурора, що можливе лише при скасуванні вироку суду в частині призначеного покарання. Більше того, вказано покарання, яке призначене при ухваленні нового вироку.

Отже, вирок суду апеляційної інстанції не може вважатися незаконним і необґрунтованим з підстав наведених у касаційних скаргах.

Відтак, касаційні вимоги захисника та прокурора задоволенню не підлягають.

На підставі наведеного та керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

вирок Апеляційного суду Вінницької області від 13 грудня 2016 року щодо засудженої ОСОБА_5 залишити без зміни, а касаційні скарги її захисника ОСОБА_6 та прокурора, котрий приймав участь під час розгляду кримінального провадження в суді апеляційної інстанцій без задоволення.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
С у д д і:

_____________________ _______________________ ____________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3