Справа № 453/853/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/472/17 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 серпня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах
апеляційного суду Львівської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові справу за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_6 , на вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 24 лютого 2017 року,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

встановила:
цим вироком

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Побєдне, Джанкойського району, Автономної Республіки Крим, жителя АДРЕСА_1 , із середньою освітою, непрацюючого, інваліда ІІ групи загального захворювання, раніше не судимого,

засуджено за ч.1 ст. 115 КК України на дев`ять років позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_6 до вступу вироку в законну силу залишено без змін тримання під вартою.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 рахувати з часу його затримання з 07 квітня 2016 року.

Відповідно до ч.5 ст. 72 КК України постановлено зарахувати ОСОБА_6 строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь держави 7671,02 грн. витрат на залучення експерта.

Вирішено питання з речовими доказами.

Згідно вироку суду, 29 березня 2016 року приблизно о 18:20 год. в буд. АДРЕСА_1 ОСОБА_6 , маючи умисел на вчинення умисного вбивства своєї дружини ОСОБА_9 , що виник раптово, під час конфлікту, на ґрунті особистих неприязних відносин, взявши із шухляди столу ніж господарсько-побутового призначення, наніс останній удар у життєво важливий орган грудну клітку справа, внаслідок чого спричинив ОСОБА_9 тілесне ушкодження у вигляді проникаючої в праву плевральну порожнину колото-різану рану, яка супроводжувалась ушкодженням тканини нижньої долі правої легені та перебуває в прямому причинному зв`язку з настанням смерті потерпілої, вчинивши умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_9 .

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 покликається на те, що вирок суду є необґрунтованим і незаконним через невідповідність викладеним в ньому обставин, фактичним обставинам події, неправильне застосуванням кримінального і кримінально-процесуального законодавства.

Зазначає, що в ході досудового розслідування та судового розгляду ОСОБА_6 частково визнав свою вину у вчиненні даного кримінального правопорушення, а саме, факт нанесення ОСОБА_9 удару ножем, але заперечив те, що мав умисел на позбавлення останньої життя.

Наголошує, що будучи допитаним в ході судового засідання ОСОБА_6 пояснив, що наміру вбивати ОСОБА_9 не мав, а удар ножем їй наніс в бокову частину, щоб настрашити.

Акцентує, що про відсутність наміру ОСОБА_6 позбавити свою дружину життя, свідчить той факт, що він наніс один удар в бокову частину тулуба і потерпіла ще була жива, більше ударів щоб позбавити життя ОСОБА_6 їй не наносив, а накрив її та дав ліки і тільки зранку, прокинувшись побачив, що ОСОБА_9 мертва, і вирішив скритися, так як настрашився наслідків можливого покарання.

Звертає увагу на те, що в ході судового засідання сторона обвинувачення і суд в своєму вироку не навели жодних доказів прямого умислу ОСОБА_6 на вбивство своєї дружини. Зазначені у вироку суду докази його вини, а саме, експертизи, речові докази тільки підтверджують настання наслідків, проти яких обвинувачений не заперечує. Що стосується наведеного у вироку як доказу слідчого експерименту, то під час його проведення ОСОБА_6 розказав і показав обставини події, наголосивши при цьому, що наміру позбавляти життя ОСОБА_9 в нього не було.

Зазначає, що з висновку судово-медичної експертизи №251 від 11.05.2016 року вбачається, що при внутрішньому дослідженні трупа ОСОБА_9 було виявлено проникаючу в праву плевральну порожнину колото-різану рану, яка супроводжувалася ушкодженням тканин нижньої долі правої легені і не були ушкоджені великі магістральні судини чи інші життєво-важливі органи, які б могли викликати раптову смерть, та враховуючи результати судово-медичної експертизи, не виключено, що остання після отримання даного ушкодження могла ще деякий час жити та здійснювати активні цілеспрямовані дії.

Покликається на те, що в справі відсутні докази прямого умислу обвинуваченого на вбивство, хоча між ним і потерпілою неодноразово виникали конфлікти на ґрунті пияцтва, проте немає жодних доказів того, що обвинувачений погрожував вбити потерпілу, відсутні докази нанесення їй тілесних ушкоджень в минулому, не встановлені причини, що сприяли вчиненню даного злочину.

Стверджує, що у ОСОБА_6 не було умислу на спричинення смерті потерпілій ОСОБА_10 ; його ударом не пошкоджені життєво важливі органи, що могло б викликати раптову смерть, після нанесення удару; ОСОБА_6 бачив, що потерпіла жива і не завдавав їй нових ударів з метою спричинення їй смерті, що свідчить про відсутність у нього умислу на позбавлення життя потерпілої, а тому склад кримінального правопорушення, передбачений ч.1 ст. 115 КК України в його діях відсутній, а вбачаються ознаки злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України.

Наголошує, що ухвалюючи вирок, суд не в повній мірі врахував особу обвинуваченого, його сприяння у розкритті злочину, те, що ОСОБА_6 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, є інвалідом 2 групи загального захворювання.

Просить скасувати вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 24 лютого 2017 року відносно ОСОБА_6 , та постановити новий вирок, яким його виправдати за ч.1 ст. 115 КК України і засудити до мінімального строку у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст. 121 КК України.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 покликається на те, що не оспорює доведеність своєї вини, а незгідний з кваліфікацією його неправомірних дій за ч.1 ст. 115 КК України та вважає, що такі відповідають положенням передбаченим ч.2 ст. 121 КК України.

Зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним і таким, що підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого за суворістю.

Наголошує, що також незгідний з покладеними на нього процесуальними витратами в сумі 7671,02 грн. та вважає, що суд першої інстанції істотно порушив вимоги ч.ч.1, 3 ст. 119 КПК України та ч.1 ст. 124 КПК України, не ухваливши, щоб їх компенсували за рахунок коштів Державного бюджету України, а безпідставно застосував вимоги ч.2 ст. 124 КПК України.

Покликається на те, що не погоджується з досудовим слідством та рішенням суду про вчинення ним навмисного вбивства за ч.1 ст. 115 КК України.

Стверджує, що не мав умислу вбивати свою дружину ОСОБА_9 , а ця трагедія сталася на сімейному побутовому ґрунті в зв`язку з неправомірними діями потерпілої, яка будучи в стані алкогольного сп`яніння почала його ображати, пригнічувати честь і гідність та накинулась на нього з погрозами та бійкою, що підтверджується висновком експерта №657/2016-ім від 25.05.2016 року, з якого чітко видно, що остання наносила удари по його тілу, так як була рана, звідки виділялась кров, яка залишилась у неї на лівій і правій руках. Також те, що між ними була бійка підтверджується висновком експерта №10/254 від 14.06.2016 року.

Зазначає, що під час бійки наніс своїй дружині один удар ножем в грудну клітку справа, внаслідок чого спричинив смерть, тобто утворилась колото-різана рана, яка супроводжувалась ушкодженням нижньої частки правої легені, що призвело до внутрішньої крововтрати. Дана травма відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, яка в подальшому, через деякий час привела до загибелі потерпілої, що підтверджується висновком судово-медичної експертизи №70 від 19.04.2016 року і з якого вбачається, що ОСОБА_9 померла не одразу після удару ножем.

Акцентує, що після бійки, його дружина викурила сигарету, випила таблетку обезболюючого (доларен), яку він їй дав, та лягла спати на диван, де вночі і померла. Швидку допомогу не викликав, бо не усвідомлював того, що рана у неї є серйозною і остання про це його не просила. Прокинувшись вранці, побачив, що ОСОБА_9 не подає ніяких признаків життя і в шоковому стані зі страху втік з місця вчинення злочину, не повідомивши поліцію.

Вважає, що при призначенні йому покарання слід звернути увагу на те, що відсутні обставини, які обтяжують покарання та наявні обставини, що його пом`якшують, а саме, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності; є інвалідом 2 групи загального захворювання; його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину за ч.2 ст. 121 КК України як на досудовому слідстві, так і в суді; злочин скоєно через неправомірні дії загиблої.

Просить вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 24 лютого 2017 року скасувати та винести судове рішення, яким перекваліфікувати його дії з ч.1 ст. 115 КК України на ч.2 ст. 121 КК України, призначивши покарання у виді семи років позбавлення волі.

Зарахувати йому відповідно до ч.5 ст. 72 КК України строк попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 01:42 год. 07 квітня 2017 року по день вступу вироку в законну силу.

Скасувати присуджені йому процесуальні витрати на користь держави в сумі 7671,02 грн. та компенсувати їх за рахунок Державного бюджету України.

В решті вирок суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, виступ захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 та пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 про підтримання апеляційних скарг, думку прокурора про їх заперечення та залишення вироку суду без зміни, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що такі задоволенню не підлягають.
Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

За правилами ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Колегія суддів вважає, що вказані вимоги закону судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження відносно ОСОБА_6 були дотримані.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, за яке його засуджено, за обставин, встановлених місцевим судом і викладених у вироку є обґрунтований наявними в матеріалах провадження доказами, ретельно дослідженими й перевіреними в судовому засіданні, яким дана об`єктивна правова оцінка, закрема: показаннями свідків ОСОБА_11 в суді першої інстанції про те, що між її сином ОСОБА_6 та невісткою ОСОБА_9 в результаті зловживання спиртним часто виникали конфлікти; свідка ОСОБА_12 , який ствердив, що 30 березня 2016 року близько 12 год. зустрів ОСОБА_6 і останній йому повідомив, що вбив свою дружину; рядом письмових доказів, а саме: протоколом огляду місця події від 30 березня 2016 року; висновком судово-медичної експертизи №70 від 19 квітня 2016 року з якого вбачається, що завдане потерпілій ОСОБА_9 в життєво важливий орган тілесне ушкодження, перебуває у прямому причинному зв`язку із настанням смерті останньої; протоколом огляду трупа від 31 березня 2016 року; протоколом слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_6 , в ході проведення якого, останній у присутності захисника надав детальні пояснення щодо обставин вчинення злочину.

Крім цього, така кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_6 узгоджується із роз`ясненнями п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07 лютого 2003 року №2 "Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи", згідно якого, для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого (ч.2 ст. 121 КК України), суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до її настання характеризується необережністю.
Якщо винний діяв з умислом на вбивство, тривалість часу, що минув з моменту заподіяння ушкоджень до настання смерті потерпілого, для кваліфікації злочину як умисного вбивства значення не має.
Як вбачається з вироку суду, в судовому засіданні в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 свою вину визнав частково і пояснив, що не мав умислу на позбавлення життя потерпілої ОСОБА_9 , а удар ножем у грудну клітку дружині завдав під час конфлікту з нею. Такі пояснення ОСОБА_6 , на думку колегії суддів, вірно оцінені судом першої інстанції як спосіб захисту від пред`явленого обвинувачення та дані з метою уникнення від відповідальності за вчинене вбивство.
Колегія суддів вважає, що характер насильства нанесення ОСОБА_6 потерпілій ОСОБА_9 знаряддям типу клинка ножа, колюче-ріжучого поранення грудної клітки справа, яке супроводжувалось пошкодженням тканини правої легені (життєво важливого органу), що призвело до розвитку внутрішньої крововтрати, локалізація, ступінь тяжкості тілесного ушкодження та попередня поведінка учасників конфлікту, свідчать про те, що домінуючим мотивом дій обвинуваченого була особиста неприязнь, яка виникла на ґрунті побутового конфлікту.
За спрямованістю діяння і конкретизацією бажаного наслідку умисел поділяють на визначений (конкретизований), невизначений (неконкретизований) і альтернативний. Невизначений умисел означає, що у винного немає чіткого уявлення про характер і тяжкість можливих наслідків злочину, він передбачає ці наслідки лише у загальних рисах. У випадках вчинення злочину з невизначеним умислом, відповідальність настає залежно від фактично заподіяних наслідків, оскільки винний передбачав настання будь-якого із них і бажав чи свідомо припускав їх настання. Таким чином, у зв`язку з настанням смерті ОСОБА_9 , відповідальність обвинувачений ОСОБА_6 повинен нести за умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.
Крім цього, направленість умислу ОСОБА_6 , саме на умисне вбивство потерпілої, підтверджується його поведінкою після вчинення злочину, а саме, що він не вжив заходів для надання ОСОБА_9 медичної допомоги, не повідомив правоохоронні органи про вчинене та втік з місця події і переховувався від органів досудового розслідування.
На думку колегія суддів, наведене в своїй сукупності свідчить про усвідомлення в повній мірі ОСОБА_6 небезпеки своїх дій, характеру, способу та тяжкості нанесених ним потерпілій ОСОБА_9 тілесних ушкоджень та доводить наявність у обвинуваченого умислу на позбавлення життя останньої.
Відтак, колегія суддів вважає необґрунтованими та непереконливими доводи апеляційних скарг захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_6 щодо перекваліфікації інкримінованого останньому кримінального правопорушення за ч.1 ст. 115 КК України на ч.2 ст. 121 КК України, виходячи при цьому з об`єктивно встановлених обставин події.

Що стосується призначеного ОСОБА_6 покарання, то колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, реалізувавши принципи законності, справедливості та обґрунтованості, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, є інвалідом ІІ групи загального захворювання, відсутність обставин, що обтяжують покарання і визначив таке, наближене до мінімального, в межах санкції ч.1 ст. 115 КК України, що відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України та є необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Безпідставними є також доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 про стягнення з нього процесуальних витрат за залучення експерта, оскільки такі судом першої інстанції вирішено у відповідності до вимог чинного законодавства, а саме ч.2 ст. 124 КПК України.
Разом з тим, колегія суддів вважає слушними доводи обвинуваченого ОСОБА_6 в апеляційній скарзі про зарахування йому у строк покарання строку попереднього ув`язнення.
Відповідно до ч.5 ст. 72 КК України зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. У строк попереднього ув`язнення включається, зокрема, строк тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження.
Згідно ч.1 ст. 1 Закону України "Про попереднє ув`язнення" попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених КПК України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинуваченого ОСОБА_6 було затримано 07 квітня 2016 року.
Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що обвинуваченому ОСОБА_6 слід зарахувати у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 07 квітня 2016 року до моменту набрання вироком законної сили 08 серпня 2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи, які були б підставою для скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,
ухвалила:
апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 24 лютого 2017 року відносно ОСОБА_6 без зміни.
На підставі ч.5 ст. 72 КК України обвинуваченому ОСОБА_6 зарахувати у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 07 квітня 2016 року по 08 серпня 2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4