Провадження №11-кп/772/342/2017
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Доповідач : ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 січня 2017 року м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:
головуючого: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
з участю прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці кримінальне провадження №0001441, внесене в єдиний реєстр досудових розслідувань 26.02.2016 року за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_11 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 21.11.2017 року, яким
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Луганськ, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
визнано винним у вчинені злочинів, передбачених ч.1, ч.2 ст.186 КК України та призначено йому покарання:
- за ч.1 ст. 186 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі;
- за ч.2 ст. 186 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 70 КК України призначено ОСОБА_11 остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді чотирьох років позбавлення волі.
Відповідно до вимог ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_11 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 21 листопада 2016 року до набрання вироком законної сили один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Стягнуто з ОСОБА_11 на користь держави витрати за проведення експертних досліджень та експертиз - в сумі 1055 (одна тисяча п`ятдесят п`ять) грн. 52 коп.
Відповідно до вироку суду, ОСОБА_11 26 лютого 2016 року о 12:20 год. перебуваючи на зупинці громадського транспорту на площі «Героїв Майдану» у м. Вінниці, помітив що незнайома йому ОСОБА_8 , яка сиділа на лавці вищевказаної зупинки, поклала до своєї сумки мобільний телефон, в результаті чого у ОСОБА_11 виник умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна.
Так, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, 26 лютого 2016 року о 12:20 год. ОСОБА_11 , перебуваючи на зупинці громадського транспорту на площі «Героїв Майдану» у м. Вінниці, діючи умисно, з метою незаконного збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, з корисливих мотивів, спочатку наблизився до лавки на якій сиділа ОСОБА_8 , та шляхом вільного доступу викрав майно, належне останній, а саме: жіночу сумку, яка матеріальної цінності не становить, та мобільний телефон марки «Samsung Galaxy jl» в корпусі білого кольору вартість якого згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №882 від 15 липня 2016 року становить 968 грн.
Після цього ОСОБА_11 , будучи поміченим потерпілою ОСОБА_8 , усвідомлюючи, що його дії помічені сторонньою особою, свої злочинні дії не припинив та залишив місце події з викраденим майном, завдавши таким чином своїми умисними діями потерпілій ОСОБА_8 матеріального збитку на загальну суму 968 грн.
Крім того, ОСОБА_11 03 березня 2016 року о 14:40 год. перебуваючи неподалік будинку №62-а по вул. Магістратській м. Вінниці, помітивши, як незнайома йому ОСОБА_9 розмовляє по мобільному телефону марки «FLY IQ-4410» в копусі чорного кольору, в результаті чого у ОСОБА_11 виник умисел, спрямований на повторне відкрите викрадення чужого майна.
Так, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на повторне відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_11 діючи умисно, з метою незаконного збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, повторно, з корисливих мотивів, 03 березня 2016 року о 14:40 год. перебуваючи неподалік будинку №62-а по вул. Магістратській м. Вінниці, підбіг до ОСОБА_9 та без застосування фізичної сили, шляхом ривка, заволодів мобільним телефоном марки «FLY IQ-4410» в копусі чорного кольору, вартість якого згідно висновку судово-товарознавчої експертизи становить 1577 грн. 50 коп.
Після цього ОСОБА_11 із місця вчинення злочину зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, завдавши таким чином своїми умисними діями потерпілій ОСОБА_9 матеріального збитку на загальну суму 1577 грн. 50 коп.
Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_11 07 березня 2016 о 01:00 год. перебуваючи неподалік міського стадіону «Локомотив» по вул. Замостянській у м. Вінниці, помітивши у руці у незнайомої йому ОСОБА_12 мобільний телефон марки «LG L60» в копусі чорного кольору, в результаті чого у ОСОБА_11 виник умисел, спрямований на повторне відкрите викрадення чужого майна.
Так, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на повторне відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_11 діючи умисно, з метою незаконного збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, повторно, з корисливих мотивів, 07 березня 2016 року о 01:00 год. перебуваючи неподалік міського стадіону «Локомотив» по вул. Замостянській у м. Вінниці, підбіг до ОСОБА_12 , наблизився до останньої і без застосування фізичної сили, шляхом ривка, заволодів мобільним телефоном марки «LG L60» в копусі чорного кольору, належним ОСОБА_12 , вартість якого згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №838 від 08 червня 2016 року становить 1336 грн. 20 коп.
Після цього ОСОБА_11 із місця вчинення злочину зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, завдавши таким чином своїми умисними діями потерпілій ОСОБА_12 матеріального збитку на загальну суму 1336 грн. 20 коп.
В апеляційних скаргах захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_11 ставляться питання про зміну вироку суду в частині засудження ОСОБА_11 за вчинення ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.1,2 ст. 186 КК України до чотирьох років позбавлення волі. Просять призначити йому покарання за ч.1,2 ст. 186 КК України мінімальну міру покарання із застосуванням ст. 75 КК України та звільнити його від відбування покарання з випробуванням терміном на один рік шість місяців. Апеляційні скарги мотивовані тим, що на їх думку вирок суду є надто суворим, враховуючи особу обвинуваченого, обставини вчинення ним кримінальних правопорушень, наявності повного визнання вини, щирого каяття, та активного сприяння в розслідуванні провадження.
В судовому засіданні захисник ОСОБА_7 , підтримав доводи апеляційних скарг з підстав, викладених в них та просить задовольнити їх в повному об`ємі.
Прокурор ОСОБА_6 заперечив проти задоволення апеляційних скарг захисників та обвинуваченого вважаючи вирок суду законним та обґрунтованим.
Потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 підтримали апеляційні скарги захисту та просять звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням та при цьому пояснили, що ОСОБА_11 усвідомив свою провину, його каяття є щирим та може виправитись без ізоляції від суспільства.
Заслухавши доповідача, виступи учасників провадження, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги захисників та обвинуваченого підлягають до часткового задоволення з огляду на наступне.
Відповідно до ч.1 ст.405 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.
Суд належним чином дотримав зазначені вимоги та дійшов вірного висновку про доведеність вини ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованих діянь. Даний висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку та належним чином перевірених судом доказах, які в апеляційних скаргах не заперечуються.
Стосовно доводів апеляційних скарг захисників та обвинуваченого в частині суворості призначеного покарання, суд зазначає, що відповідно до ч.2 ст.65 КК України визначено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому відповідно до ч.2 ст.52 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобіганню вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Посилання захисників та обвинуваченого на неврахування судом особи обвинуваченого, те що він є сиротою, переселенцем з зони проведення АТО, з позитивною характеристикою з місця проживання,потерпілі не мають до нього жодних претензій, суд вважає безпідставним, оскільки дані обставини були враховані судом першої інстанції під час винесення вироку.
Щодо можливості звільнення обвинуваченого від відбування покарання з іспитовим строком відповідно до ст.75 КК України, суд зазначає, що необхідною умовою звільнення особи від відбування покарання з випробуванням є переконання суду, що за наявності значимих соціальних чинників особа може виправитись без ізоляції від суспільства. В даному провадженні такі чинники не встановлені.
Водночас при призначенні покарання судом не в повній мірі додержано вимоги ч.2 ст.65 КК України, згідно якої особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому відповідно до ч.2 ст.52 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобіганню вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Окрім наведеного відповідно до ч.2 ст.8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
У справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005 року) та «Фрізан проти Росії» (рішення від 24.03.2005 року) Суд зазначав, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним.
Крім того, у справі «Ізмайлов проти Росії» (рішення від 15.10.2008 року) Суд встановив, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи», чого суд першої інстанції не дотримав.
Як убачається з вироку, при призначенні покарання суд врахував характеристику особи, соціальну адаптованість. Крім цього судом встановлено ряд обставин, які пом`якшують покарання, а саме визнання вини, каяття у вчиненому, сприяння в розкритті злочину. Проте зазначеним обставинам належна оцінка не дана.
Відповідно до ч.1 ст.69 КК України за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією статті або перейти до іншого, більш м`якого основного покарання, не зазначеного в санкції статті.
На переконання апеляційного суду кримінальне покарання повинно бути справедливим балансом з однієї сторони між необхідністю застосування заходів примусу внаслідок вчиненого кримінального правопорушення та усвідомлення винною особою необхідності її понести та з іншої сторони такі заходи примусу мають повинні бути достатніми для перевиховання особи та попередження нових злочинів.
З урахуванням наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, які були встановлені судом першої інстанції та перераховані у вироку, з урахуванням особи винного, суд приходить до висновку про можливість призначення ОСОБА_11 покарання на підставі ч.1 ст.69 КК України нижче за найнижчу межу, встановлену санкцією статті.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 414, 419 КПК України, апеляційний суд -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційні скарги захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_11 задовольнити частково.
Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 21.11.2017 року у кримінальному провадженні №0001441, внесеному в єдиний реєстр досудових розслідувань 26.02.2016 року по обвинуваченню ОСОБА_11 вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1,2 ст. 186 КК України змінити в частині призначення покарання через невідповідність призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок суворості.
Вважати засудженим ОСОБА_11 ч.1 ст.186 КК України до 2 (двох) років позбавлення волі, за ч.2 ст. 186 КК України з застосуванням ч.1 ст.69 КК України до 2 (двох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 70 КК України призначити ОСОБА_11 остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 2 (двох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.
В решті вирок залишити без змін.
На ухвалу може бути подано касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, в той самий строк з моменту вручення копії ухвали.
Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України судове рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.
Судді:
З оригіналом вірно: