ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 564/2337/16-к

12 січня 2017 року

Костопільський районний суд Рівненської області в складі:

головуючий суддя ОСОБА_1

секретар судового зсідання ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000904 по обвинуваченню

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с.Мала Любаша, Костопільського району Рівненської області, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше судимого 14.09.2016 року Костопільським районним судом Рівненської області за ч.1 ст.122 Кримінального кодексу України до покарання у виді 1 року позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з 1-річним іспитовим строком

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України

ВСТАНОВИВ:
26 листопада 2016 року, близько 19 год. 30 хв., ОСОБА_4 , з метою вчинення крадіжки, прибув до господарства ОСОБА_5 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , де через вхідні двері проник до підсобного приміщення сараю, що розташоване за вищевказаною адресою, звідки таємно, з корисливих спонукань, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, намагався вчинити крадіжку трьох мішків вівса, загальною вагою 73 кілограми 280 грам, вартістю 4 гривні 20 копійок за кілограм, чим намагався спричинити ОСОБА_5 матеріальний збиток на загальну суму 307 гривень 78 копійок. Однак, свій злочинний намір ОСОБА_4 не довів до кінця з причин, які не залежали від його волі, оскільки був виявлений та затриманий власником помешкання - ОСОБА_5 .

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України винним себе визнав повністю.

При цьому він показав, що 26.11.2016 року він вирішив здійснити крадіжку вівса, який знаходився в сараї його знайомого і сусіда ОСОБА_6 . У зв`язку з чим, зайшов на подвір`я будинку ОСОБА_5 . Після чого зайшов до сараю, двері до якого були не замкнуті, з дерев`яної ємності почав набирати овес до поліетиленових мішків відром. Коли набрав один мішок, то виніс його на вулицю та поклав неподалік подвір`я, набрав другий мішок, який поклав на подвір`ї, коли набрав третій мішок та ніс його був затриманий ОСОБА_7 . Зазначає, що у вчиненому розкаюється, обіцяє подібного не вчиняти.

Йому було відомо про те, що звільнений від відбування покарання зі встановленням іспитового терміну за попереднім вироком суду, однак про наслідки своїх дій він не думав.

Згідно показань потерпілого ОСОБА_5 , 26.11.2016, близько 20:00 год., він перебував вдома за місцем проживання. Його мати, ОСОБА_8 , яка проживає спільно з ним, вийшла на подвір`я та почула там грюкіт в хліві, який розташований неподалік будинку. Після чого ОСОБА_9 зайшла до будинку та повідомила, що по подвір`ї хтось ходить. Вийшовши на подвір`я, помітив, що ОСОБА_4 виносить мішок вівса з хліва. ОСОБА_4 почав втікати з мішком до вулиці. Коли наздогнав ОСОБА_4 , то побачив ще один мішок з вівсом, який лежав на подвір`ї та один на вулиці, неподалік від входу на подвір`я. Тоді і повідомив працівників поліції. Також, потерпілий пояснив, що овес зберігав у хліві в дерев`яному відсіку, вхід до хліва здійснювався вільно, двері були не замкнені. Жодних претензій до обвинуваченого ОСОБА_4 не має.

Крім повного визнання обвинуваченим вини у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України та його показань про обставини вчинення злочину, його вина підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченим та іншими учасниками судового розгляду змісту цих обставин та за відсутності сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, роз`яснивши їм, що в такому разі вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку, суд дійшов висновку, що ОСОБА_4 26 листопада 2016 року вчинив замах на таємне викрадення чужого майна з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище. Дії обвинуваченого ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 Кримінального кодексу України, тобто закінчений замах на злочин, а саме крадіжку, поєднану з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище.

Відповідно до ст.65 КК України, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину та зокрема те, що відповідно до ст.12 КК України даний злочин кваліфікується як тяжкий злочин, за вчинення якого не передбачено альтернативи у виді покарання.

Беручи до уваги особу обвинуваченого, суд враховує, що ОСОБА_4 по місцю проживання характеризується негативно, схильний до вживання алкогольних напоїв, раніше судимий, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, перебуває на диспансерному нагляді у нарколога з приводу алкогольної залежності /а.с. 22-27/.

Відповідно до ст.66 КК України, як пом`якшуючі покарання обставини суд враховує активне сприяння розкриттю злочину, щире каяття ОСОБА_4 . В той же час, відповідно до ст.67 КК України, суд враховує, що обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_4 є рецидив злочинів.

З довідки про судимість /а.с. 28,29/ та вироку Костопільського районного суду Рівненської області від 14.09.2016 року /а.с. 24/ вбачається, що ОСОБА_4 було засуджено Костопільським районним судом Рівненської області за ч.1 ст.122 КК України у виді позбавлення волі строком на один рік. Відповідно до ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом одного року не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ч.1 п.3 ст.76 КК України, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання,.

Таким чином злочин, передбачений ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, вчинений ОСОБА_4 після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання за вироком Костопільського районного суду Рівненської області від 14.09.2016 року.

Відповідно до положень п.10 постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", у разі вчинення засудженим під час іспитового строку нового злочину, суд призначає покарання за правилами, передбаченими ст. 71, 72 КК України. Частиною другою ст. 75 КК України визначено, що суд за наявності передбачених законом підстав може ухвалити рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Виходячи з цих положень закону, а також зі змісту ч.3 ст.78 КК України, суд розцінює дії ОСОБА_4 як порушення умов застосування ст.75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням та вважає, що покарання ОСОБА_4 слід призначити за сукупністю вироків на підставі ст.71 КК України.

Відповідно до ч.2 ст.15 КК України замах на вчинення злочину є закінченим, якщо особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі.

Санкція ч.3 ст.185 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до шести років.

Відповідно до ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Таким чином, суд бере до уваги і те, що ОСОБА_4 вже неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, за невеликий проміжок часу вчинив два умисні злочини, що свідчить про його схильність до вчинення злочинів та небажання поважати закон та вважає за необхідне обрати покарання у вигляді позбавлення волі, оскільки інше, більш м`яке покарання не забезпечать виправлення й перевиховання обвинуваченого. Саме таке покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

За таких обставин, покарання ОСОБА_4 слід призначити за сукупністю вироків із застосуванням ч.1 ст.71 КК України.

При цьому, враховуючи наявність пом`якшуючих покарання обставин, суд вважає, що покарання ОСОБА_4 слід призначити шляхом часткового приєднання покарання за попереднім вироком.

Керуючись ст.ст. 370, 371, 373, 374 КПК України, ст.ст. 15, 71, 185 КК України суд-

ЗАСУДИВ:
Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на три роки.

Остаточне покарання ОСОБА_4 призначити на підставі ч.1 ст.71 Кримінального кодексу України з врахуванням вироку Костопільського районного суду Рівненської області від 14.09.2016 року, за яким ОСОБА_4 засуджено за ч.1 ст. 122 Кримінального кодексу України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом одного року не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ч.1 п.3 ст.76 КК України, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання, шляхом часткового приєднання покарання за попереднім вироком у виді трьох років одного місяця позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 обчислювати із приведення вироку до виконання.

Речові докази, а саме три поліетиленові мішки білого кольору з вівсом, які передано на відповідальне зберігання ОСОБА_5 , після набрання вироком законної сили рахувати повернутим по належності.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Рівненської області через Костопільський районний Рівненської області суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

СуддяОСОБА_1