У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі судового засідання за участю прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження № 0000302 за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 16 листопада 2016 року щодо ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 15 серпня 2016 року
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
громадянина України, не судимого,

засуджено за ч. 1 ст. 368 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з організаційно-розпорядчими функціями, пов`язаними з навчальним процесом підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації кадрів агропромислового комплексу, на строк 2 роки.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 368 грн 94 коп. витрат на проведення експертизи.
Ухвалено речові докази - дві картки на дизпаливо, 3550 грн, які належать ОСОБА_6 , звернути на погашення призначеного штрафу та витрат за проведення експертизи.
Також вирішено долю інших речових доказів.
Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 16 листопада 2016 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 залишено без зміни.
Згідно з вироком суду ОСОБА_6 визнано винним і засуджено за те, що він за обставин, викладених у вироку, будучи відповідно до Наказу Волинського обласного учбового центру підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації кадрів АПК № 86 від 16 листопада 2011 року призначеним на посаду майстра виробничого навчання Ковельського учбового пункту, а також відповідно до Наказу № 143 від 28 липня 2014 року вказаного учбового закладу, являючись членом екзаменаційної комісії для визначення рівня знань та навиків слухачів, тобто будучи службовою особою, 29 липня 2014 року в робочий час одержав неправомірну вигоду від слухача ОСОБА_7 в сумі 2000 грн в якості неправомірної вигоди за вчинення дій, пов`язаних з використанням свого службового становища, а саме за сприяння у здачі іспиту останнім та отримання свідоцтва про присвоєння кваліфікації тракториста-машиніста сільськогосподарського виробництва категорії А1.
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду щодо ОСОБА_6 та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції. Вважає, що засудженому призначено занадто м`яке покарання у виді штрафу, а також не правильно вирішено долю речових доказів у кримінальному провадженні. Апеляційним судом враховано не всі доводи його апеляційної скарги і ухвала цього суду належним чином не мотивована.
У запереченнях на касаційну скаргу засуджений ОСОБА_6 просить судові рішення щодо нього залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора без задоволення.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримання касаційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши доводи, наведені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Суд касаційної інстанції вправі вийти за межі касаційних вимог, якщо цим не погіршується становище засудженого, виправданого чи особи, стосовно якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, за який його засуджено, та кваліфікація його дій у касаційній скарзі не оскаржуються.
Посилання прокурора на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, є необгрунтованими.
Так, відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Призначаючи покарання, суд першої інстанції з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є злочином середньої тяжкості, конкретні обставини провадження, особу винного, який позитивно характеризується, його вік, сімейний та майновий стан, обставину, яка пом`якшує покарання, вчинення злочину вперше, відсутність обставин, які обтяжують покарання, а також те, що з часу скоєння злочину пройшов порівняно тривалий час і протиправних дій він не вчинив, від злочину не наступило тяжких наслідків і дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_6 реального основного покарання у виді штрафу та додаткового покарання в межах санкції частини статті, за якою його визнано винним. Таке покарання, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Розглянувши за апеляційною скаргою прокурора матеріали провадження та детально їх вивчивши, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що призначене ОСОБА_6 покарання повною мірою відповідає вимогам ст. 65 КК України.
Оскільки в касаційній скарзі прокурора не наведено переконливих доводів на обґрунтування явної невідповідності призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого ОСОБА_6 , скарга задоволенню в цій частині не підлягає.
Доводи прокурора про порушення судом вимог ст. 100 КПК України при вирішенні долі речових доказів не можуть бути підставою для зміни чи скасування судових рішень, оскільки ці питання можуть бути вирішені в порядку виконання вироку, передбаченому ст.ст. 537, 539 КПК України, отже і в цій частині касаційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би підставою для скасування ухвали апеляційного суду, в провадженні не встановлено.
Разом із цим зі змісту судових рішень убачається, що суди, кваліфікуючи дії ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 368 КК України, не вказали редакції Закону, за яким його було засуджено.
Відповідно до ч. 4 ст. 5 КК України якщо після вчинення особою діяння, передбаченого цим Кодексом, закон про кримінальну відповідальність змінювався кілька разів, зворотну дію в часі має той закон, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.
Так, під час розгляду провадження в судах редакція ст. 368 КК України неодноразово змінювалась, зокрема, до санкції частини першої цієї статті вносились зміни, які поліпшують становище засудженого. За таких обставин дії ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 368 КК України підлягають кваліфікації в редакції закону, чинної на момент ухвалення вироку судом першої інстанції, тобто в редакції Закону від 10 грудня 2015 року, авирок місцевого суду та ухвала апеляційного суду щодо ОСОБА_6 у цій частині підлягають зміні.
Керуючись статтями 433, 434, 436438 КПК України, п. 6 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом апеляційної інстанції, залишити без задоволення.
В порядку ч. 2 ст. 433 КПК України вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 15 серпня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 16 листопада 2016 року щодо ОСОБА_6 змінити.
Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 1 ст. 368 КК України в редакції Закону України від 10 грудня 2015 року.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

__________________ _______________ _______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3