ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Провадження № 1-кс/201/6392/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 серпня 2017 року Жовтневий районний суд

міста Дніпропетровська

у складі: головуючого - слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту на майно, накладеного ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 липня 2017 року у кримінальному провадженні № 0001500,

встановив:
Адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 подав до суду клопотання, в якому просить скасувати арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка була їй подарована 18 січня 2016 року згідно до договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_5 . Зобов`язати слідчого, який проводить досудове розслідування і прокурора, який здійснює нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва у кримінальному провадженні № 0001500 від 16 червня 2016 року за ч. 1 ст. 190 КК України вчинити відповідні дії, пов`язані з відповідним інформуванням реєстраційних органів про прийняте рішення.

В обґрунтування доводів скарги адвокат посилається, що ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_1 , яка була їй подарована 18 січня 2016 року згідно до договору дарування квартири, що посвідчений приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_5 за реєстровим номером 44 від 18 січня 2016 року. У клопотанні вказується, що арешт був накладений в межах кримінального провадження за заявою ОСОБА_6 , яка вже двічі зверталася до слідчого про скасування арешту та закриття кримінального провадження, оскільки це провадження є надуманим і вона не зверталася до правоохоронних органів з такою заявою. Звертається увага на те, що ухвала винесена без достатніх на це підстав, з суттєвими порушеннями КПК України. У клопотанні наголошується на тому, що слідчий не перевірив та не встановив на час подання клопотання хто є законним власником цього майна. Клопотанням слідчого про арешт майна не доведено, що таке майно є справжніми доказами, оскільки навіть в самому клопотанні не вказано, як того вимагає ст. 171 КПК України, що особам, за заявою яких проводиться досудове розслідування завдано розмір шкоди, така шкода підтверджується певними доказами, є цивільний позов або доказ факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди.

Адвокат ОСОБА_3 подав до суду заяву, в якій просив судовий розгляд проводити без фіксації технічними засобами. Вказав, що клопотання підтримує і просить його задовольнити.

Прокурор ОСОБА_7 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, оскільки його доводи є безпідставними. Зазначив, що на даний час досудове розслідування продовжується.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Як вбачається із матеріалів за клопотанням, ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 липня 2016 року було накладено арешт на нерухоме майно визначене за адресою: АДРЕСА_2 , із забороною використовувати майно, а також розпоряджатися об`єктом нерухомого майна за цією адресою.

З цієї ухвали слідує, що даний арешт був накладений в межах кримінального провадження № 0001500, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16 червня 2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України за фактом самоправства. До Жовтневого ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області надійшла заява від ОСОБА_6 , в якій остання просить ОВС прийняти заходи до невстановленої особи, яка шахрайським шляхом заволоділа її правом на нерухоме майно внаслідок чого, отримала квартиру АДРЕСА_1 , чим завдала їй матеріальні збитки.

Досудовим розслідуванням було встановлено, що ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності, виданого 05 вересня 1997 року Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради, належала на праві приватної власності однокімнатна квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 37, 1 м. кв. ОСОБА_6 родичів у м. Дніпропетровську та області не має. Найближчим кровним родичем до неї є донька її померлої сестри ОСОБА_8 , яка проживає у АДРЕСА_3 . У березні 2016 року родичам стало відомо про те, що ОСОБА_6 залишилась без своєї власної квартири. При цьому сама ОСОБА_6 заперечувала, що бажала позбавитись своєї квартири, так як іншого житла вона не має. Пізніше було встановлено, що 02 грудня 2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського округу ОСОБА_9 було зареєстровано в реєстрі довіреність, якою ОСОБА_6 начебто згідно договору доручення, укладеного в усній формі, уповноважила ОСОБА_10 , що мешкає в м. Дніпропетровську подарувати ОСОБА_11 , належну ОСОБА_6 однокімнатну квартиру за вищевказаною квартирою. Сам ОСОБА_6 заперечує факт, що уповноважувала дану особу подарувати свою квартиру. Однак, 30 грудня 2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського округу ОСОБА_12 зареєстровано в реєстрі договір дарування, яким ОСОБА_13 , що діяв від імені ОСОБА_6 на підставі довіреності від 02 грудня 2015 року, подарував ОСОБА_11 квартиру АДРЕСА_1 . 18 січня 2016 року квартира, без відома ОСОБА_6 , була подарована ОСОБА_4 на підставі договору дарування, засвідченого приватним нотаріусом.

В ході розгляду клопотання слідчий суддя, як вбачається із матеріалів, вислухавши думку прокурора, дослідивши матеріали клопотанням та надані суду матеріали кримінального провадження прийшов до висновку про те, що клопотання є обґрунтованим, оскільки дані, викладені у матеріалах кримінального провадження дають підстави прийти до висновку, що з метою забезпечення кримінального провадження накладення арешту на зазначене майно є необхідним.

Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації. Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді. Треті особи, майно яких може бути арештовано, - особи, які отримали чи придбали у підозрюваної, обвинуваченої чи засудженої особи майно безоплатно або в обмін на суму, значно нижчу ринкової вартості, або знали чи повинні були знати, що мета такої передачі - отримання доходу від майна, здобутого внаслідок вчинення злочину, приховування злочину та/або уникнення конфіскації. Вищезазначені відомості щодо третьої особи повинні бути встановлені в судовому порядку на підставі достатності доказів.

Підставою арешту майна є наявність ухвали слідчого судді чи суду за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину. Арешт майна можливий також у випадках, коли санкцією статті Кримінального кодексу України, що інкримінується підозрюваному, обвинуваченому, передбачається застосування конфіскації, до підозрюваної, обвинуваченої особи заявлено цивільний позов у кримінальному провадженні. Арешт також може бути застосовано до майна третіх осіб з урахуванням частини другої цієї статті.

Згідно із ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до ст. 214 КПК України досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, а така процесуальна заборона як арешт майна застосовується до вичерпного кола суб`єктів указаного у ст. 170 КПК України.

Відповідно до цієї норми така заборона стосується підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру. Крім того, арешт може бути накладено за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину.

Пунктом 13 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 квітня 2013 року № 223-559/0/4-13 «Про деякі питання здійснення слідчим суддею суду першої інстанції судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб під час застосування заходів забезпечення кримінального провадження» встановлено, що розгляд питання щодо скасування заходів забезпечення кримінального провадження здійснюється у порядку, передбаченому статтями 147, 158, 174 КПК. Слідчий суддя скасовує ці заходи забезпечення лише у випадках: визнання доводів особи, яка не була присутня при прийнятті рішення про накладення грошового стягнення, щодо безпідставності застосування такого заходу обґрунтованими. Рішення за результатами розгляду клопотання про скасування ухвали про накладення грошового стягнення оскарженню не підлягає; надходження від підозрюваного/обвинуваченого, його захисника, законного представника, іншого власника чи володільця майна клопотання про скасування повністю або частково арешту майна, якщо зазначені особи: 1) не були присутні при розгляді питання про арешт майна; 2) доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу минула потреба; 3) доведуть, що арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до п. 2.6 Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 при накладенні арешту на майно слід перевіряти наявність - належних підстав для арешту майна; - доказів, що вказують на вчинення особою чи особами, на майно яких слідчий

просить накласти арешт, кримінального правопорушення; - встановлення розміру шкоди та питання щодо наявності цивільного позову, та співрозмірність обмеження права власності;- відповідність клопотання слідчого вимогам ст. 171 КПК; - чи накладається арешт на майно особи, яка не є підозрюваним у кримінальному провадженні.

Вирішуючи вимоги заявника слід зазначити, що сукупність даних, які містяться у матеріалах судового провадження свідчить про те, що арешт майна було накладено в в межах кримінального провадження № 0001500, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16 червня 2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України за фактом самоправства.

Матеріалами підтверджено, що з вимогою про скасування арешту на майно звернувся адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 , яка є власником квартири АДРЕСА_1 , яка була їй подарована 18 січня 2016 року згідно до договору дарування квартири, що посвідчений приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_5 .

Одночасно з цим слідчим суддею встановлено, що досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001500 триває і в цьому кримінальному провадженні об`єктом кримінального правопорушення є дана квартира.

Подане клопотання не містить в собі доводів, які б слугували підставою для висновку про те, що в подальшому застосуванні цього заходу забезпечення кримінального провадження відпала потреба або ж арешт було накладено необґрунтовано.

Обставини про те, що ОСОБА_6 заперечує наразі незаконність передачі права власності на квартиру підлягають перевірці і оцінці органом досудового розслідування.

Разом з цим, слідчий суддя ураховуючи встановлені обставини стосовно власника арештованого майна, вважає за об`єктивне скасувати заборони встановлені ухвалою суду від 11 липня 2016 року щодо користування і розпорядження майном, оскільки це порушує основоположне право заявника на користування власністю, а відтак клопотання підлягає частковому задоволенню.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 173, 174, 376 КПК України, слідчий суддя, -

ухвалив:
Клопотання адвоката ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заборони, накладені ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 липня 2016 року (справа № 201/10119/16-к; провадження № 1-кс/201/6321/2016) на нерухоме майно по АДРЕСА_2 , використовувати майно, розпоряджатися об`єктом нерухомого майна, скасувати.

У задоволенні іншої частини вимог клопотання відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1