Справа № 642/2609/16 Провадження № 1-кп/642/196/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 травня 2017 року Ленінський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря - ОСОБА_2 ,
прокурора - ОСОБА_3 ,
захисника - ОСОБА_4 ,
обвинуваченого- ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження за обвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,уродженця смт. Козача Лопань Дергачівського району Харківської області, українця, громадянина України, не працюючого, не одруженого, без місця реєстрації, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,раніше судимого:
-02 червня 2004 року Ленінським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 187 КК України до 7 років позбавлення волі, звільнений 23 грудня 2010 року по відбуттю строку покарання;
- 31 січня 2012 року Жовтневим районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 186 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений 21 січня 2016 року по відбуттю строку покарання,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, -
в с т а н о в и в:
23 березня 2016 року приблизно о 15 год. 00 хв. ОСОБА_5 , знаходячись поблизу будинку № 92 по вул. Верхньо - Гиївській в м. Харкові, маючи намір, направлений на відкрите викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих спонукань, суб`єктивно усвідомлюючи свої протиправні дії, ззаду підбіг до потерпілої ОСОБА_6 , 1937 року народження, та відкрито, шляхом ривка, із правої руки потерпілої вирвав господарчу сумку, яка матеріальної цінності для потерпілої не представляє, де знаходився жіночий гаманець, який не представляє для потерпілої матеріальної цінності, із грошовими коштами у сумі 400 грн., після чого з місця скоєння кримінального правопорушення зник, заподіявши ОСОБА_7 матеріальні збитки на суму 400 грн. 00 коп.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину визнав частково, зазначив, що вчинив крадіжку, а не грабіж, тому його дії слід кваліфікувати за ст. 185 КК України. Про обставини події пояснив, що 23 березня 2016 року приблизно о 15 год. 00 хв. біля будинку 92 по вул. Верхньо - Гиївській в м. Харкові він побачив на землі господарчу сумку, біля якої нікого не було, а якась жінка була метрів за 8 від сумки, біля колонки. Він таємно викрав вказану сумку, в якій знаходився гаманець з грошовими коштами у розмірі 400 грн., та з місця скоєння злочину втік, сумку та гаманець викинув по дорозі, а грошовими коштами розпорядився на власний розсуд.Він не чув, щоб потерпіла кричала. Також пояснив, що в ході досудового розслідування до нього працівники поліції застосовували фізичне та психічне насильство з метою отримання від нього визнавальних показань у вчиненні грабежу. Зазначив, що, на його думку, жодних належних доказів вчинення ним грабежу стороною обвинувачення не надано. Просив визнати недопустимими доказами речові докази - рюкзак та мобільний телефон, посилаючись на те, що вони не доводять жодних обставин, які мають значення у справі.
Винуватість ОСОБА_5 у повному обсязі пред`явленого обвинувачення підтвердилась такими доказами,дослідженими в судовому засіданні:
- показаннями потерпілої ОСОБА_6 , допитаної в судовому засіданні, яка пояснила, що 23 березня 2016 року приблизно о 15 год. 00 хв. вона проходила біля будинку № 92 по вул. Верхньо - Гиївській в м. Харкові, тримаючи в руках господарську сумку, в якій був гаманець з грошима в розмірі 400 грн., та документи пенсійне посвідчення та картка банку на проїзд в метрополітені. Ззаду до неї підбіг раніше незнайомий їй ОСОБА_5 , вирвав у неї з рук цю сумку з гаманцем та втік. Вона кричала йому та вимагала зупинитися, але на це ОСОБА_5 не реагував, і вона пішла за ним слідом. Потім він зупинився, покопався, обернувся, в цей час вона розгледіла його обличчя, він викинув сумку та побіг далі. Вона забрала сумку, однак в сумці нічого не було. Вона пішла в тому напрямку, куди побіг Круговий, зустріла якогось хлопця, якому повідомила прикмети грабіжника - з світлим рюкзаком, в спортивному одязі, в білих кросівках, однак вони його не знайшли. Була викликана поліція. Через деякий час їй зателефонували, що в кінці пров. Золотарівського знайшли документи. Потім її запросили на впізнання, та вона впевнено впізнала Кругового серед інших осіб. Вона категорично стверджує, що сумку ОСОБА_5 вирвав у неї з руки, вона сумку ніде не залишала, ні до якої колонки не підходила, ОСОБА_5 дає неправдиві показання. Матеріальна шкода родичами ОСОБА_5 їй відшкодована;
- даними огляду місця події, зафіксованими в протоколі від 23 березня 2016 року - місцевості по вул.В Гиївській, 92 у м.Харкові, де є пішохідна доріжка, та біля вказаного будинку, як вказала потерпіла ОСОБА_6 , на неї було вчинено напад (а.с. 69);
- даними огляду місця події згідно з протоколом від 23 березня 2016 року, відповідно до якого біля будинку №15 по пров. Золотаревському у м. Харкові виявлений гаманець бордового кольору, поруч з яким на землі лежать декілька копійок, всередині гаманця виявлено пенсійне посвідчення № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_7 , картка КБ «Приватбанку» № НОМЕР_2 на її ім`я, та вказані предмети вилучені(а.с.70);
- даними слідчого експерименту, проведеного 26 квітня 2016 року з участю підозрюваного ОСОБА_5 , який вказав на ділянку місцевості біля будинку 92 по вул. Верхньо-Гиївська в м. Харкові, та зазначив, що саме на цьому місті знаходилась господарча сумка, біля якої нікого не було, та він викрав цю сумку, і вказав напрямок, в якому він втік, зафіксованим в протоколі, а також фототаблицею до цього протоколу( а.с.71-75). Вказаним підтверджується перебування ОСОБА_5 на місті події, що узгоджується в цій частині з показаннями потерпілої;
- фактом впізнання потерпілої ОСОБА_6 серед інших пред`явлених на впізнання 4-х осіб по зовнішнім даним ОСОБА_5 , як особу, який 23 березня 2016 року відкрито шляхом ривка вихватив її сумку, зафіксованим в протоколі пред`явлення особи для впізнання від 01 квітня 2016 року, проведеним з участю понятих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , та фототаблицею до протоколу. (а.с.76-79);
- показаннями свідка ОСОБА_8 , допитаного в судовому засіданні, який пояснив, що був присутнім у якості понятого при проведенні впізнання, в ході якого потерпіла ОСОБА_10 серед інших пред`явлених осіб впізнала ОСОБА_5 , який вирвав у неї сумку, та він був при проведенні впізнання свідком ОСОБА_11 , який впізнав ОСОБА_5 , якого бачив поруч з будинком АДРЕСА_2 , про що було складено протоколи, дані в яких він свідок ОСОБА_12 - підтверджує. При цьому в ході впізнання ОСОБА_11 зазначив, що впізнав ОСОБА_5 по статурі та одягу, окрім кросівок, який на час подій були білого кольору. В ході проведення вказаних слідчих дій будь-яке насильство до ОСОБА_5 не застосовувалось, слідів тілесних ушкоджень у нього не було, заперечень він не висловлював;
- даними огляду місця події, зафіксованими в протоколі від 01 квітня 2016 року, з участю понятих, у тому числі ОСОБА_13 , відповідно до якого у кабінеті слідчого у ОСОБА_5 за письмовою згодою останнього вилучені кросівки «Адідас» білого кольору, рюкзак, мобільний телефон «Нокіа», з сім-картою оператора мобільного зв`язку «Київстар» з номером НОМЕР_3 , як речі, які були у нього в момент вказаних подій, та фототаблицею до протоколу(а.с. 85-89).
- даними огляду вказаних предметів згідно з протоколом огляду та визнання їх речовими доказами згідно з постановою слідчого від 21.04.2016 (а.с.90-92);
- вказаними речовими доказами, оглянутими в судовому засіданні рюкзаком багатокольоровим, мобільним телефоном, кросівками білого кольору. Вказані речі рюкзак та кросівки, належні ОСОБА_5 , відповідають наданому потерпілій опису речей, які були у нього під час вказаних подій. В суді обвинувачений підтвердив, що вказані речі належать йому;
- даними роздруківки оператора мобільного зв`язку «Київстар» про зв`язок з номеру мобільного телефону НОМЕР_3 , належного ОСОБА_5 , вилученої на підставі ухвали слідчого судді, з якої вбачається, що абонент вказаного номеру23.03.2016 року о 14 год. 51 1 хвил. перебував в азимуті базових станцій 7721, 7722,7723, розташованих по вул.Єлізарова, 79, (а.с.115-118). Вказане узгоджується з перебуванням ОСОБА_5 близько 15 год. поблизу будинку № 92 по вул. Верхньо - Гиївській в м. Харкові.
Аналізуючи вищенаведені докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вказані докази є допустимими, належними, достовірними і достатніми для встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні, узгодженими між собою, не викликають у суду сумнівів, та повністю викривають ОСОБА_5 у вчиненні вказаного злочину, а доводи сторони захисту про недоведеність вчинення ним грабежу суперечать дослідженим доказам та є неспроможними.

Доводи обвинуваченого про те, що він вчинив крадіжку, а не грабіж, спростовуються показаннями потерпілої ОСОБА_6 , яка давала стабільні показання, та не змінювала їх, категорично стверджувала, що сумку вона тримала в руках, нікуди не ставила, та ОСОБА_5 силоміць вирвав з її рук сумку.
Стороною захисту суду не надані докази, які б спростовували вказані докази, надані стороною обвинувачення, а відповідно до ст. 22 КПК України однією з основних засад кримінального провадження є змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості

Стороною захисту не доведено, що будь-який з вищезазначених доказів був отриманий внаслідок істотного порушення прав та свобод обвинуваченого або інших осіб або здобутий завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення цих прав та свобод, а тому і відсутні передбачені ст. 87 КПК України підстави для визнання їх недопустимими.

Враховуючи, що CD-R- диск їз записом з камер відеоспостереження від 23.3.2016 за адресою: м. Харків, пров. Шпаківський, 19, визнаний постановою слідчого речовим доказом, відсутній у матеріалах кримінального провадження на час розгляду справи даним складом суду, крім того, суду не надано ні ухвали слідчого судді про надання тимчасового доступу до речей та документів, ні протоколу огляду місця події, ні іншого процесуального документу, який би свідчив про законне вилучення вказаного диску, суд визнає недопустимим доказом протокол огляду цього диску з інформацією від 21.04.2016, та протокол пред`явлення перегляду відеозапису, оскільки вказаний доказ не відповідає вимогам ст. 86 КПК України щодо допустимості доказів. (а.с.93-97)
Суд також не приймає наданий стороною обвинувачення протокол пред`явлення для впізнання 01 квітня 2016 року свідку ОСОБА_11 осіб, серед яких останній впізнав ОСОБА_5 , як особу, яку він бачив 23 березня 2016 року за адресою: м. Харків, Верхньо-Гиївська, 92, оскільки явка в судове засідання вказаного свідка стороною обвинувачення не забезпечена, ухвали про привід не виконані, внаслідок чого не виявилось його допитати безпосередньо в суді, а тому цей доказ суд визнає недопустимим (а.с.80-83).
За клопотанням сторони захисту в судовому засіданні допитаний як свідок ОСОБА_13 , який перебуває у Харківському слідчому ізоляторі за вироком суду. Свідок ОСОБА_13 пояснив в судовому засіданні, що ОСОБА_14 є його знайомим. Він-свідок- перебував під кабінетом слідчого у зв`язку зі своєю кримінальною справою в Холодногірському відділу поліції, де зустрів Кругового, з яким проводились слідчі дії. Кругового заводили в кабінет слідчого, де були оперативні працівники поліції, він вийшов відтіля пом`ятий, в пилюзі, брудний. Якихось тілесних ушкоджень він на ньому не бачив, однак у нього склалось враження, що до Кругового застосовували насильство працівники поліції. Круговий переодягався перед проведенням впізнання. Також цей свідок пояснив, що був присутнім у якості понятого при вилученні у ОСОБА_5 його речей - рюкзака, кросівок, мобільного телефону з сим-картою. Він підписав протокол огляду місця події, в якому зазначено про вилучення вказаних речей. Він підтверджує, що ОСОБА_15 при цьому зазначив, що вказані речі були у нього під час вчинення вказаних подій. Під час вилучення одягу був присутній і другий понятий - жінка похилого віку. Відомості, зазначені в протоколі, він підтверджує.
Аналізуючи показання вказаного свідка, суд приходить до висновку, що свідок підтвердив дані, викладені в протоколі огляду місця події, в ході якого були вилучені речі обвинуваченого, за якими він був опізнаний, що об`єктивно підтверджується іншими доказами та свідчить на користь обвинувачення.
Отже, ОСОБА_15 при проведенні впізнання був в інших кросівках, темного кольору, однак йому належать і білі кросівки, які описала потерпіла, які і були у нього вилучені, та на фототаблиці до протоколу впізнання зафіксовано, що він тримає білі кросівки у руці.
Оскільки свідок ОСОБА_13 не був очевидцем застосування до ОСОБА_5 насильства, його показання в цій частині основані на припущеннях, суд не приймає до уваги його показання в цій частині, оскільки вони не знайшли в судовому засіданні об`єктивного підтвердження достовірними доказами.
Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_5 пояснював, що в період досудового слідства до нього застосовувалися недозволені методи ведення слідства, з метою примушування його до визнання провини у вчиненні грабежу.
Проте відповідно до принципів, закріплених Кримінальним процесуальним Кодексом України, суд сприймає показання осіб безпосередньо, наданих у судовому засіданні, та не приймає до уваги ті показання, що були дані під час досудового слідства, не оголошує такі показання. Оцінюючи показання обвинуваченого, надані у суді, суд не звертається до його показань, наданих під час досудового слідства.
Крім того, судом повідомлено прокурора про таку заяву обвинуваченого. Постановою старшого слідчого першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області ОСОБА_16 від 28 квітня 2017 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за 00000057 від 23.01.2017 року щодо застосування до ОСОБА_5 фізичного та психологічного насильства працівниками поліції під час проведення досудового розслідування закрито на підставі п.1.ч.1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 365 КК України.
Як вказано в постанові, згідно обліку журналу доставлених , відвідувачів та запрошених 30 березня 2017 року ОСОБА_5 до Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області не запрошувався та не доставлявся, тому і вчинити протиправні дії щодо нього у кабінеті вказаного приміщення працівники поліції не могли.
Як вбачається з довідки Харківської установи виконання покарань №27 від 06.03.2017 за № 17-785, по прибуттю до установи ОСОБА_17 був оглянутий черговим медичним працівником, на час огляду скарг на погіршення стану здоров`я не пред`являв, загальний стан здоров`я його задовільний.
Суд відхиляє клопотання сторони захисту про визнання речового доказу - кросівок -неналежним доказом, оскільки потерпіла описала примети обвинуваченого під час вчинення злочину, у тому числі зазначила, що він був у білих кросівках. Вказаний доказ добровільно видний обвинуваченим, отриманий в передбаченому кримінально-процесуальним законодавством порядку, відповідає вимогам ст. 85, 86 КПК України щодо належності та допустимості.
Сторона захисту просила також виключити з числі доказів рюкзак, як неналежний доказ. Так, як пояснив в суді ОСОБА_5 , потерпіла при проведенні впізнання посилалась на те, що він був з рюкзаком сіро-зеленого кольору, однак його рюкзак яскравого кольору. Однак суд відхиляє вказані доводи сторони захисту, оскільки рюкзак, у встановленому КПК порядку вилучений у ОСОБА_5 , є багатокольоровим, яскравим, світлим, та обставина, що потерпіла не надала точне описання рюкзаку, не зазначила всі кольори, є природною, та лише підтверджує об`єктивність потерпілої та правдивість її показань.
Таким чином, суд приходить до висновку, що ОСОБА_5 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 186 КК України, тобто відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно.
Вивченням даних про особу ОСОБА_5 встановлено, що він на обліку у психіатра та нарколога не перебуває, його загальний трудовий стаж згідно з трудовою книжкою складає 3 місяці у 2011 році. Двічі судимий за вчинення тяжких корисливих злочинів.
Відповідно до ст. 66 КК України обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 , не встановлено.
Відповідно до ст. 67 КК України обставиною, що обтяжує його покарання, суд вважає вчинення злочину щодо особи похилого віку.
Суд не вбачає щирого каяття у обвинуваченого, оскільки щире каяття передбачає критичну оцінки особою своєї злочинної поведінки шляхом визнання вини і готовності нести кримінальну відповідальність за вчинений злочин, а ОСОБА_5 свою вину не визнав, не усвідомив скоєне. Також суд не вважає обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, стан здоров`я його матері, на що він посилається, оскільки ОСОБА_5 тривалий час перебував у місцях позбавлення волі, а тому вона не перебувала на його утриманні та не отримувала від нього допомоги.
Згідно з положеннями ст. 65 КК України при призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 покарання суд враховує ступінь тяжкості кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, наведені дані про особу обвинуваченого, вищенаведені обставини, його ставлення до вчиненого.
Суд також враховує положення ч.3 ст. 415 КПК України, відповідно до яких висновки і мотиви, з яких скасовані судові рішення, є обов`язковими для суду першої інстанції при новому розгляді.
Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Цивільний позов не заявлено. Процесуальні витрати відсутні.
Керуючись ст. ст. 373-374 КПК України, суд
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, і призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.
Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зарахувати у строк відбуття покарання ОСОБА_5 строк попереднього ув`язнення та тримання його під вартою з 1 квітня 2016 року по день постановлення вироку з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавленні волі.

Запобіжний захід ОСОБА_5 до набрання законної сили вироком залишити без змін у вигляді тримання під вартою в Харківській установі виконання покарань управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області № 27.

Речові докази: гаманець, посвідчення ветерана праці та картку Приватбанку на проїзд в метрополітені, передані потерплій ОСОБА_10 на зберігання, залишити в її розпорядженні; рюкзак, кросівки, мобільний телефон «Нокіа», передані в камеру зберігання речових доказів за квитанцією № 1344 від 22.04.2016 року - повернути ОСОБА_5 .
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим- в той же строк з моменту вручення копії вироку.

Суддя ОСОБА_1