АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11 кп /796/980/2017Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 186, ч. 2 КК Доповідач: ОСОБА_2

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
8 червня 2017 року колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду м. Києва у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

При секретареві ОСОБА_5 ,

За участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянула матеріали кримінального провадження № 0009439 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , на вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 13 грудня 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Київ, громадянин України, з середньою освітою, працюючого неофіційно вантажником, неодруженого, який має малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий: 1) 15 липня 1997 року Дніпровським районним судом міста Києва за ч. 1 ст. 142, ч. 2 ст. 141, ч. 2 ст. 206 КК України (в редакції 1960 року) із застосуванням ст.. 42 КК України (в редакції 1960 року) до позбавлення волі строком на 5 років з конфіскацією майна; 2) 30 серпня 1999 року Дарницьким районним судом міста Києва за ч. 2 ст. 140, ч. 2 ст. 206, ст. 208 КК України (в редакції 1960 року) із застосуванням ст. 42 КК України (в редакції 1960 року) до 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна; 3) 20 листопада 2003 року Дніпровським районним судом міста Києва за ч. 2 ст. 186 КК України (в редакції 2001 року) із застосуванням ст.. 71 КК України (в редакції 2001 року) до 4 років 6 місяців позбавлення волі; 4) 23 грудня 2014 року Березанським міським судом Київської області за ч. 1 ст. 382 (в редакції 2001 року) із застосуванням ст. 71 КК України (в редакції 2001 року) до 1 року 1 місяцю позбавлення волі, звільнений з місць позбавлення волі 29.12.2015 на підставі ухвали Ірпінського міського суду Київської області від 21.12.2015 року умовно-достроково на 2 місяці 28 днів,

засуджений за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України до позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.
Справу розглянуто із застосуванням положень ст. 349 КПК України.

Розглянувши матеріали кримінального провадження та апеляційні скарги обвинуваченого та захисника, судова колегія, -

в с т а н о в и л а :
ОСОБА_7 засуджений за повторне відкрите викрадення чужого майна, яке він, за вироком, вчинив 3 липня 2016 року, приблизно о 03 год. 15 хв., знаходячись неподалік буд. №3 по вул. А. Малишка у м. Києві, помітив раніше незнайомих йому ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , ОСОБА_7 завдав удар ОСОБА_9 , від якого вона впала на землю, та два удари ОСОБА_10 . Діючи далі, ОСОБА_7 підійшов до ОСОБА_9 та завдав їй декілька ударів ногою по тулубу, після чого, подолавши волю потерпілою до опору, ОСОБА_7 з метою відкритого повторного заволодіння чужим майном, підняв з землі, належну потерпілій ОСОБА_9 сумку, вартістю 500 грн., в якій знаходилось: запальничка та пакунок соку, які матеріальної цінності для потерпілої не становлять, однак, злочин не було завершено до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки на крики потерпілої про допомогу відгукнулись двоє перехожих, у зв`язку з чим ОСОБА_7 викинув сумку та почав тікати, але невдовзі був затриманий.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 подали апеляційні скарги, в яких не піддаючи сумнівам правильність висновків суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи і юридичної кваліфікації скоєного, водночас, посилаючись на щире каяття, наявність на утриманні неповнолітньої дитини та похилого віку матері, яка потребує його допомоги. На цих підставах апелянти просять пом`якшити призначене ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 75 КК України.

Заслухавши доповідь судді, виступи обвинуваченого на підтримку доводів його та його захисника апеляційних скарг, а прокурора - проти їх задоволення, провівши судові дебати та надавши останнє слово обвинуваченому, перевіривши доводи апеляційних скарг в сукупності з матеріалами кримінального провадження, судова колегія визнає наступне.

Висновки суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_7 за описаних у вироку обставин кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України та правильність юридичної кваліфікації були отримані в порядку застосування ч.3 ст. 349 КПК України, порушень процедури застосування цієї норми не виявлено і скарг на такі порушення не заявлено, ніким ці висновку в апеляційному порядку оскаржені не були, а тому судова колегія їх не досліджує, не оцінює та погоджується зі вказаними висновками.

Що ж стосується виду, міри покарання, як і неможливості звільнення обвинуваченого від його відбування, справедливість яких оскаржено апелянтами, то при вирішенні цих питань, що прямо вказано у вироку, суд, відповідно до ст. 66 КК України, визнав обставиною, що пом`якшує покарання щире каяття, а в силу ст. 67 цього ж кодексу - обставиною, що його обтяжує - рецидив злочинів; врахував тяжкість вчиненого злочину, який по закону віднесено до категорії тяжких, відомості про особу винуватця, який не одружений, працює неофіційно, має декілька не знятих і не погашених судимостей, у тому числі за вчинення аналогічних корисливих тяжких злочинів і саме на цих підставах прийшов до переконання про неможливість звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням в порядку ст. 75 КК України та необхідність призначення йому покарання у виді реального позбавлення волі.

Ці висновки суд переконливо обґрунтував та вмотивував у вироку і, оскільки призначив винуватцю мінімальне, передбачене санкцією ч.2 ст. 186 КК України, покарання, судова колегія визнає, що воно не може бути визнане явно несправедливим внаслідок надмірної м`якості, отже пом`якшенню, навіть з урахуванням доводів апелянтів, у тому числі щодо наявності на утриманні ОСОБА_7 неповнолітньої дитини та похилого віку хворої матері, не підлягає.

В силу викладеного вище, керуючись ст. ст. 404, 40, 407 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника - адвоката ОСОБА_8 на вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 13 грудня 2016 року відносно ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вказаний вирок суду першої інстанції, - без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після проголошення, може бути оскаржена касаційним порядком до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців від дня проголошення, а засудженим, оскільки він тримається під вартою, в той же строк від дня отримання ним копії цієї ухвали.

Судді: