АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 193/1840/16-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/3/К/17 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар ОСОБА_5
розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі в режимі відеоконференції 12 січня 2017 року провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2016 року про відмову в умовно-достроковому звільненні від подальшого відбування покарання
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7
засуджений ОСОБА_8
представник Софіївської ВК №45 ОСОБА_9 .

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_8 просить оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити його заяву про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.
Вироком Джанкойського міськрайонного суду АРК від 09 липня 2012 року ОСОБА_8 засуджений за ст.115 ч.1 КК України до 7 років позбавлення волі.

11 жовтня 2016 року на адресу Софіївського районного суду Дніпропетровської області надійшла заява від ОСОБА_6 про його умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання (а.с.1).

Ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2016 року в задоволенні вищезазначеної заяви засудженому було відмовлено (а.с.14).

В обґрунтування свого рішення суд першої інстанції послався на відсутність передбачених законом підстав для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_10 від відбування покарання, оскільки згідно характеристики на засудженого ОСОБА_10 останній за час перебування в установі зарекомендував себе посередньо, стягнень та заохочень не має. Встановлених вимог порядку відбування покарання дотримується під контролем адміністрації. Інвалід 2 групи до роботи на виробничих майстернях установи не залучається за станом здоров`я.
Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом з метою отримання поблажливості. Намагається утримувати у чистоті та порядку спальне місце та при ліжкову тумбу, не завжди має зовнішній охайний вигляд.
Не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість. Намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування, достатніх навичок для самостійного їх виконання не має.
Безвідповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні.
Не бере участі у реалізації програм диференційованого виховного впливу. Не прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня та вдосконалення наявних професійно-технічних навичок. Не бере участі у роботі самодіяльних організацій, не проявляє соціально-корисну активність в організації їх роботи. До складу ради колективу засуджених не входить.
Підтримує зв`язки з рідними шляхом телефонних розмов. Вину у скоєному злочині визнає, але належної самооцінки не надає. Має позов за вироком суду у розмірі 450,24 грн. Виконавчі листи до установи не надходили.
Суд прийшов до висновку, що засуджений не став на шлях виправлення, тому він не заслуговує на умовно-дострокове звільнення з місць позбавлення волі на невідбутий термін.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги засуджений ОСОБА_8 посилається на ті обставини, що під час розгляду його клопотання в суді першої інстанції представником установи, де він відбуває покарання, були надані характеристики та довідки, які не відповідають дійсності. Насправді з 2000 року йому встановлена І група інвалідності. Шкода, завдана злочином, була сплачена його рідними ще під час розгляду справи в суді. Засуджений зазначає, що не має можливості приймати участь у роботі самодіяльних організацій, оскільки у нього зламаний хребет. Також, не порушує правил утримання та не має стягнень.
При апеляційному розгляді прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги засудженого ОСОБА_10 , просив колегію суддів відмовити у її задоволенні, вважаючи ухвалу суду першої інстанції законною, обґрунтованою та вмотивованою.

Засуджений ОСОБА_8 в судовому засіданні при апеляційному розгляді підтримав апеляційну скаргу та наполягав на її задоволенні.

Представник Софіївської ВК №45 ОСОБА_9 заперечував проти задоволення апеляційної скарги засудженого заперечував, оскаржувану ухвалу просив залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду Дніпропетровської області, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали справи та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_10 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.2 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений добросовісною поведінкою та відношенням до праці довів своє виправлення.

Відповідно п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове-звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», судам, при розгляді питання про умовно-дострокове звільнення слід ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці.

На думку колегії суддів, розглядаючи клопотання засудженого ОСОБА_10 , суд першої інстанції належним чином дослідив всі обставини справи та в достатній мірі вмотивував свій висновок про те, що останній не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного покарання, оскільки таке звільнення є правом, а не обов`язком суду.

При цьому, суд врахував не тільки факт відбуття останнім певної частини покарання, а й тяжкість і характер вчиненого ним злочину, поведінку засудженого під час відбування покарання, становлення його на шлях виправлення.

Так, головною підставою умовно-дострокового звільнення є виправлення особи. Висновок суду про доведеність виправлення засудженого повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.

Відмовляючи у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_10 , суд першої інстанції послався на те, що засуджений у Софіївській ВК №45 характеризується посередньо, стягнень та заохочень не має (а.с.10).

Крім того, засуджений ОСОБА_8 встановлених вимог порядку відбування покарання дотримується під контролем адміністрації. Не завжди має зовнішній охайний вигляд. Не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість. Намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування, достатніх навичок для самостійного їх виконання не має. Безвідповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні. Не бере участі у реалізації програм диференційованого виховного впливу. Не прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня та вдосконалення наявних професійно-технічних навичок. Не бере участі у роботі самодіяльних організацій, не проявляє соціально-корисну активність в організації їх роботи. До складу ради колективу засуджених не входить (а.с.9).
Згідно витягу з протоколу №19 від 19 жовтня 2016 року засідання Комісії при Софіївській ВК №45 по розгляду матеріалів про умовно-дострокове звільнення засудженому ОСОБА_11 було відмовлено у застосуванні ст.81 КК України, в умовно-достроковому звільненні як такому, який не довів свого виправлення (а.с.8).
Що стосується доводів апеляційної скарги засудженого ОСОБА_10 з приводу того, що насправді з 2000 року йому встановлена І група інвалідності, колегія суддів вважає їх такими, що суттєво не впливають на ступінь виправлення засудженого, а тому не є підставою для застосування до нього положень ст.81 КК України (а.ос.61).

За тих самих підстав не впливають на ступінь виправлення каяття у вчиненому злочині та відшкодування завданої шкоди, на які посилається засуджений в своїй апеляційній скарзі. Вказані обставини мають значення для суду та враховуються ним під час призначення покарання при розгляді кримінального провадження по суті.

Крім того, ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 03 березня 2016 року ОСОБА_11 зараховано в строк покарання період попереднього ув`язнення з 17 лютого 2012 року по 25 липня 2012 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, згідно Закону України "Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання" № 838-VIII від 26 листопада 2015 року, що набрав чинності 24 грудня 2015 року. Кінець строку відбування покарання 28.08.2018 року (а.с.9).
Колегія суддів погоджується з висновком суду про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_10 , оскільки він відповідає обставинам справи, даним про особу і поведінку засудженого під час відбуття ним призначеного покарання.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_10 є необґрунтованими, та підстав для скасування чи зміни судового рішення, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.81 КК України, ст.ст.405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2016 року про відмову ОСОБА_12 в умовно-достроковому звільненні від подальшого відбування покарання залишити без змін.
Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду
Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4