Справа № 442/1310/17
Провадження № 1-кп/442/177/2017
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 березня 2017 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1
з участю секретаря - ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дрогобичі кримінальне провадження №0000150 від 01.02.2017 року відносно:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Воловець Закарпатської області, українця, громадянина України, з вищою незакінченою освітою, студента Дрогобицького ДПУ імені Івана Франка, не працюючого, не одруженого, військовозобов`язаного, проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-
- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України,-
- з участю прокурора - ОСОБА_4 ,
- обвинуваченого ОСОБА_3 ,
встановив :
ОСОБА_3 01 лютого 2017 року приблизно з 17 год. 40 хв. по 19 год. 40 хв., з корисливим мотивом з метою незаконного збагачення, шляхом злому вхідних дверей проник у кімнату № НОМЕР_1 гуртожитку, що у будинку АДРЕСА_2 , звідки, скориставшись відсутністю сторонніх осіб, таємно викрав належний ОСОБА_5 ноутбук марки «Dell» вартістю 5000 грн.
Органом досудового розслідування дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч.3 ст. 185 КК України.
В судовому засіданні обвинувачений свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні визнав повністю. Пояснив, що дійсно 01.02.2017 року проник у житло своєї сусідки в гуртожитку, оскільки знав, що там знаходиться ноутбук. Він взяв його і сховав у себе в кімнаті. Пізніше, коли проходив повз вахтера, ноутбук випав у нього з-під куртки. Про це зразу повідомили працівників поліції і він у всьому зізнався. Просить суворо його не карати, щиросердечно розкаявся.
Крім повного визнання своєї винності обвинуваченим, його винуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення доведена зібраними органом досудового розслідування матеріалами кримінального провадження, які учасники судового провадження не оспорювали та вважали їх дослідження в судовому засіданні недоцільним. Судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, сумніви у добровільності та істинності їх позицій відсутні.
Заслухавши думку учасників судового провадження, роз`яснивши їм зміст ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини в апеляційному порядку, суд визнає недоцільним дослідження доказів щодо цих обставин і визнає фактичні обставини доведеними наявними у матеріалах кримінального провадження доказами.
При цьому, суд вважає доведеною винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України. Його дії вірно кваліфіковано за ч.3 ст.185 КК України, оскільки він проник у житло та таємно викрав належний ОСОБА_5 ноутбук марки «Dell».
Доведеність вини і така кваліфікація дій обвинуваченого в суду не викликає сумнівів. Наведені вище докази винності у своїй сукупності є логічними і послідовними та відтворюють реальні події, що мали місце.
При призначенні покарання обвинуваченому суду слід суворо дотримуватись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що покарання засудженого є його виправлення, перевиховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових злочинів.
Разом з тим, загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду й розміру, він ураховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
У ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" (далі - Суд) передбачено, що "при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права".
У справі "Бакланов проти Росії" (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі "Фрізен проти Росії" (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що "досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу "законності" і воно не було свавільним". У справі "Ізмайлов проти Росії" (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд указав, що "для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистого надмірного тягаря для особи".
В даній справі, суд, призначаючи покарання обвинуваченому, при виборі останньому заходу примусу і порядку його відбування разом зі ступенем тяжкості вчиненого злочину, враховує дані про особу обвинуваченого та всі інші обставини, які відповідно до положень КК України, у тому числі статей 66, 67 цього Кодексу, впливають на вибір заходу примусу та порядок його відбування.
При цьому до обставин, які пом`якшують покарання, суд відносить повне визнання обвинуваченим своєї винуватості, каяття та активне сприяння розкриттю злочину, позитивні характеристики.
Також суд ураховує те, що обвинувачений усвідомлює про настання наслідків, які завдані кримінальними правопорушеннями.
Обставин, що обтяжує покарання не встановлено.
З урахуванням наведеного, а також обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, аналізу особи винного як у загально-соціальному плані, так і в плані його потенційної суспільної небезпеки, встановлених судом конкретних обставин події, оцінки поведінки обвинуваченого після вчинення злочину, що позитивно характеризує його особу, суд вважає, що ОСОБА_3 слід призначити покарання в межах санкції ч.3 ст. 185 КК України.
Разом з тим, виправлення і перевиховання обвинуваченого можливе при застосуванні покарання у виді позбавлення волі із звільненням від відбування основного покарання з випробовуванням на підставі ст. 75, ч. 1 ст. 76 КК України.
Запобіжний захід не обирався.
Судових витрат не має.
Долю речових доказів слід вирішити у відповідності 100 КПК України.
Керуючись ст. ст. 100, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд, -
з а с у д и в:
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України і призначити йому покарання 3 (три) роки позбавлення волі.
На підставі ст. 75, ч. 1 ст. 76 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом одного року з дня проголошення вироку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Речові докази: ноутбук марки «Dell», переданий на зберігання ОСОБА_5 залишити власнику.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Львівської області через Дрогобицький міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку - після постановлення ухвали апеляційним судом.
Засудженому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.
Вирок виготовлено в нарадчій кімнаті.
Суддя ОСОБА_1