Номер провадження: 11-кп/785/1389/16
Номер справи місцевого суду: 523/9209/16-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2016 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_9 на вирок Суворовського райсуду м. Одеси від 19.08.2016 року по кримінальному провадженню №0000519 відносно:
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Рибниця республіки Молдова, громадянина України, не одруженого, працюючого по найму, маючого середню освіту, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 29.05.2006 року Суворовським райсудом м. Одеси за ч.2 ст. 309, ч.1 ст. 311 КК України до 3 років позбавлення волі;

- 21.05.2008 року Суворовським райсудом м. Одеси за ч.2 ст. 263 КК України до 2 років позбавлення волі;

- 27.03.2012 року Суворовським райсудом м. Одесі за ст. 309 ч.1 КК України, до 1 року позбавлення волі,
- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України;
встановив:
Вироком суду 1-ої інстанції, ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та йому призначено покарання у виді штрафу в розмірі 1700 грн.
Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком чинності не обирався. Вирішено питання щодо речових доказів.
Зазначеним вироком суду 1-ої інстанції, ОСОБА_7 визнаний винуватим в тому, що 23.01.2016 року, о 14 год. 59 хв., він, маючи злочинний намір на таємне викрадення чужого майна, яке реалізується в магазині ТО «Марсельський» ПП «Таврія Плюс», розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Марсельська, 9, зайшов до приміщення даного магазину, та направився до прилавку, де розташовані жувальні гумки. Знаходячись біля прилавку, ОСОБА_7 , впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, взяв два блоки жувальної гумки торгівельної марки «Орбіт соковий кавун», вартістю 227 грн. 10 коп., та «Орбіт Вайт Бублеміт», вартістю 227 грн. 10 коп., сховав їх під куртку, вдягнену на нього та вийшов з приміщення магазину через каси, не розрахувавшись за викрадений товар, далі розпорядившись ним на власний розсуд.
В доповненій апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні вищезазначеного злочину, зазначив, що вважає оскаржуваний вирок суду необґрунтованим у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а також призначене покарання не відповідає тяжкості злочину та особі обвинуваченого ОСОБА_7 , обґрунтовуючи свої доводи наступними обставинами:
- в порушення приписів ст.ст. 53, 65 КК України застосував до обвинуваченого покарання у вигляді штрафу в грошовій сумі, а не в податкових мінімумах доходів громадян із перерахування його розміру в гривні;

- неправильне застосування судом 1-ої інстанції закону України про кримінальну відповідальність призвело до невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого ОСОБА_7 , а саме, суд 1-ої інстанції, зазначивши, що обвинувачений не працює, призначив йому покарання у вигляді штрафу;
- при призначенні судом покарання не враховано те, що ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів;
На підставі вищевикладеного, прокурор просив вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання у виді 240 годин громадських робіт.
Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги, думку обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника, які заперечували проти її задоволення, апеляційний суд приходить до висновку про таке.
У судовому засіданні суду 1-ої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 повністю визнав себе винуватим в інкримінованому йому злочині, у зв`язку з чим, суд обґрунтовано, в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого, та дослідженням доказів, які характеризують його особу, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються.
За таких обставин, дії обвинуваченого ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).
Санкція ч. 1 статті 185 КК, за якою ОСОБА_7 визнано винуватим, передбачає покарання у вигляді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від вісімдесяти до двохсот сорока годин, або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або позбавленням волі на строк до трьох років.

Згідно зі ст. 53 КК України штраф - це грошове стягнення, що накладається судом у випадках і розмірі, встановлених в Особливій частині КК, з урахуванням положень частини другої цієї статті. Розмір штрафу визначається судом залежно від тяжкості вчиненого злочину та з урахуванням майнового стану винного в межах від тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян до п`ятдесяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, якщо статтями Особливої частини КК не передбачено вищого розміру штрафу.

Відповідно до Перехідних положень Податкового кодексу України (пункт 5 підрозділу 1 розділу XX), якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн., крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Згідно із ч. 1 ст. 458 КПК України висновок ВСУ щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених п.п. 1 і 2 ч.1 ст. 445 цього Кодексу, є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності відповідну норму права, та для всіх судів загальної юрисдикції, які зобов`язані привести свою судову практику у відповідність із судовим рішенням Верховного Суду України.

Отже, апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи прокурора про те, що при призначенні покарання ОСОБА_7 , суд повинен був визначити розмір покарання у неоподатковуваних мінімумах доходів громадян, про що також вказано в постанові Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України (далі ВСУ) від 01.10.2015 року у справі №5-154кс15, в якій викладений висновок про те, що при призначенні покарання у виді штрафу в розмірі, передбаченому санкцією статті Особливої частини КК, цей розмір визначається в певній кількості неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, установленого законодавством України на час постановлення вироку, із визначенням його у грошовій сумі, здійснивши перерахування розміру в гривнях, виходячи з вимог закону щодо визначення суми одного неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Разом з тим, апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи прокурора про те, що призначене ОСОБА_7 покарання не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого, оскільки вчинений ОСОБА_7 злочин відноситься до категорії невеликої тяжкості. Сам ОСОБА_7 , хоча раніше і був судимий, проте на теперішній час позитивно характеризується за місцем проживання, працює по найму та відповідно до оглянутих в судовому засіданні суду апеляційної інстанції документів, проживає у цивільному шлюбі з жінкою, яка виховує неповнолітню дитину.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання у виді штрафу, є достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Частина 1 п. 2 ст. 407 КПК України передбачає, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду 1-ої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок або ухвалу.

Разом з тим, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 408 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.

Відповідно до п. 3 ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.

Отже, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а резолютивна частина вироку суду 1-ої інстанції зміні, в частині призначення обвинуваченому покарання.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407- 409, 413, 419, 458 КПК України, апеляційний суд -

ухвалив:
Апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Суворовського райсуду м. Одеси від 19.08.2016 року по кримінальному провадженню №0000519 відносно ОСОБА_7 в частині призначеного покарання змінити.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України до штрафу у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що відповідно дорівнює 1700 (одна тисяча сімсот) грн.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала вступає в силу з моменту проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту набрання ним законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3