Справа № 484/258/17
Провадження № 1-кп/484/175/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 червня 2017 року м. Первомайськ

Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Первомайська кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Первомайська Миколаївської області, громадянина України, освіта середня, одруженого, не працюючого, не військовозобов`язаного, мешканця АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_1 , виданий 18.05.2016 року Первомайським РВ УДМС України в Миколаївській області, затриманого 30.03.2017 року, обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 27.07.2017 року, раніше судимого:

- 20.01.2014 року Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області за ст. 190 ч.3, 71 КК України до 4 років позбавлення волі;

- 10.04.2014 року Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області за ст. ст. 190 ч.2, 190 ч.3, 70 ч.1, 70 ч.4 КК України до 4 років позбавлення волі;

- 03.03.2015 року Центральним районним судом Миколаївської області за ст. 190 ч.3, 70 ч.4 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі; звільнений 12.02.2016 року по відбуттю строку покарання;

у вчиненні злочинів, передбачених ст. ст. 395, 190 ч.2, 185 ч.3, 186 ч.2 КК України.

За участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

захисника адвоката ОСОБА_6

потерпілих - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10

представника потерпілої ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_11

ВСТАНОВИВ:

15.02.2016 року ОСОБА_5 звільнився з Арбузинської ВК № 83 і був попереджений про кримінальну та адміністративну відповідальність за порушення правил адміністративного нагляду. 23.02.2016 року Арбузинським районним судом Миколаївської області ОСОБА_5 встановлено адміністративний нагляд строком на 18 місяців з обмеженнями, серед яких: заборона виходу з будинку у нічний час з 22 години до 6 години ранку; перебування у кафе, ресторанах та інших установах торгівлі, де продаються спиртні напої на розлив; виїзд в особистих справах за межі району (міста) без дозволу поліції та обов`язок реєструватися в поліції два рази на місяць. ОСОБА_5 18.03.2016 року був ознайомлений з ухвалою про встановлення йому адміністративного нагляду, яка на той час вступила в законну силу. Достовірно знаючи про заборону виїжджати за межі району (міста) у власних справах без дозволу поліції, з метою ухилитися від адміністративного нагляду 04.11.2016 року ОСОБА_5 залишив своє місце проживання по АДРЕСА_1 без поважних причин. Не повідомивши Первомайський відділ поліції, який здійснював адміністративний нагляд, ОСОБА_5 виїхав за межі міста Первомайська до м. Миколаєва, де перебував до 13.02.2017 року, чим порушив правила адміністративного нагляду.

Таким чином ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ст. 395 КК України самовільне залишення особою місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду.

05.11.2016 року, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння майном своєї знайомої ОСОБА_12 , ОСОБА_5 о 13.50 годині зателефонував їй на мобільний телефон і попросив, щоб вона на декілька годин зняла з себе золоті сережки та передала їх через водія таксі, який приїхав на його прохання до неї на роботу, оскільки у нього виникли проблеми. ОСОБА_12 погодилася. ОСОБА_5 , не маючи наміру повертати ювелірні вироби, в телефонній розмові попросив водія таксі ОСОБА_13 поїхати до ломбарду «Капітал» по вул. Коротченка, 16 в м. Первомайську, здати там отримані у ОСОБА_12 золоті сережки, а одержані кошти в розмірі 1 400 грн. перечислити на його банківську картку. ОСОБА_13 на це погодився і виконав прохання ОСОБА_5 . Таким чином ОСОБА_5 шляхом зловживання довірою ОСОБА_14 , незаконно заволодів належними їй ювелірними виробами, завдавши таким чином останній матеріальну шкоду на суму 3 180 грн.

Такими діями ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ст. 190 ч.2 КК України - заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно.

Крім того, 27.11.2016 року, ознайомившись з оголошенням ОСОБА_9 на сайті «ОLХ» про продаж золотих ювелірних виробів двох золотих ланцюжків вагою 8,1 грам та 12,5 грамів вартістю 5 600 та 9 500 грн. відповідно, а також золотого хрестика вагою 2,4 грами вартістю 1 680 грн., ОСОБА_5 вирішив незаконно заволодіти вказаними речами. Виконуючи задумане, під приводом придбання ювелірних виробів цього ж дня ОСОБА_5 зателефонував потерпілій і запропонував зустрітися наступного дня начебто для покупки, на що вона погодилася. 28.11.2016 року близько 16.00 години ОСОБА_5 зустрівся з ОСОБА_9 та її знайомим ОСОБА_15 на вул. Польовій в м. Первомайську і запропонував пройти до нього додому по АДРЕСА_1 , щоб показати ювелірні виробі своїй бабусі ОСОБА_16 . Далі, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння чужим майном, ОСОБА_5 взяв у потерпілої ювелірні вироби і пішов до літньої кухні начебто показувати їх бабусі, натомість не маючи наміру повертати золоті вироби, він з місця вчинення злочину зник і розпорядився викраденим на власний розсуд, завдавши потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на суму 16 780 грн.

Таким чином ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ст. 190 ч.2 КК України заволодіння чужим майно шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, в середині лютого 2017 року, маючи умисел на незаконне заволодіння чужим майном, ОСОБА_5 через відчинені двері проник у квартиру своєї знайомої ОСОБА_8 по АДРЕСА_2 . де пересвідчився, що у квартирі нікого нема і таємно викрав звідти телевізор «Bravis» білого кольору вартістю 6 292 грн., системний блок і монітор від комп`ютера. Все викрадене погрузив у таксі, яке його чекало і з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, завдавши своїми діями матеріальної шкоди потерпілій ОСОБА_8 на вказану суму.

Таким чином ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ст. 185 ч.3 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у житло.

Крім того, 28.03.2017 року близько 01.00 години ОСОБА_5 прийшов до кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_2 » в мікрорайоні Коротченко в м. Первомайську Миколаївської області (юридична адреса: с. Грушівка Первомайського району, вул. Первомайська, 17), де на літньому майданчику зустрів свою знайому ОСОБА_10 . Під час розмови між ними виникла сварка, ОСОБА_5 почав смикати ОСОБА_10 за руку, а потім відкритою долонею руки наніс їй два удари по обличчю, від чого вона втратила рівновагу і впала на лавку. В цей час у ОСОБА_5 виник умисел на заволодіння майном ОСОБА_10 . Виконуючи задумане, ОСОБА_5 , усвідомлюючи, що його дії носять відкритий характер, витягнув з кишені куртки ОСОБА_10 її мобільний телефон Samsung J-7 вартістю 4 240 грн. і утримуючи його при собі, з місця вчинення злочину зник, надалі викраденим розпорядився на власний розсуд, завдавши потерпілій матеріального збитку на вказану суму.

Таким чином ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст. 186 КК України відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно.

Допитаний під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_5 винним себе у пред`явленому обвинуваченні визнав частково.

Повністю визнав вину і не оспорював фактичні обставини за епізодами шахрайства відносно потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_9 .

Не визнав себе винним за епізодом ухилення від адміністративного нагляду, пояснивши, що не мав такого наміру. Знав про встановлення адміннагляду і його умови. Місце проживання не залишав, жив у ОСОБА_10 по вул. Корабельній, про що говорив інспектору, а потім поїхав до м. Миколаєва працювати, про що телефоном повідомив дільничного, періодично приїжджав до м. Первомайська до ОСОБА_10 .

Також ОСОБА_5 частково визнав себе винним за епізодом крадіжки майна потерпілої ОСОБА_8 , пояснивши, що у квартиру проник, щоб знайти ОСОБА_10 , а коли побачив, що у квартирі нікого нема, вирішив викрасти майно ОСОБА_8 , що і зробив: виніс з квартири телевізор та комп`ютер, погрузив у таксі, яке його чекало біля під`їзду і з викраденим уїхав.

За епізодом відкритого заволодіння телефоном ОСОБА_10 . ОСОБА_5 себе винним не визнав, пояснивши, що вона його співмешканка, вони посварилися і вона поїхала гуляти, вимкнула телефон. Він знайшов її у барі «Колібрі», вони з`ясовували стосунки. ОСОБА_10 викинула телефон і пішла, а він його підібрав і вирішив продати, щоб вона його більше не вимикала. Прийшов до ОСОБА_17 , запропонував купити телефон за 2 500 грн., той відмовився і запропонував своєму товаришу ОСОБА_18 , який заплатив за телефон 1 700 грн. Отримані за телефон гроші він ОСОБА_10 не віддав, мав намір повернути телефон, коли помиряться.

На думку суду вина ОСОБА_5 за епізодом шахрайства відносно ОСОБА_7 знайшла своє повне підтвердження під час судового розгляду.

Так, потерпіла ОСОБА_7 пояснила суду, що познайомилася з ОСОБА_5 через Інтернет, вони спілкувалися, він почав приїжджати до неї. Потім попросив у борг 1 500 грн. і невдовзі їх повернув. Потім ще позичав 100 доларів, які віддав згодом. На початку листопада 2016 року ОСОБА_5 подзвонив їй і сказав, що він у поліції, його підозрюють у крадіжці і йому потрібні сережки, обіцяв згодом їх повернути. Вона погодилася і через таксиста, якого прислав ОСОБА_5 передала йому свої золоті сережки. Однак ОСОБА_5 їх так і не повернув. Вона неодноразово дзвонила йому, погрожувала, що заявить у поліцію, однак ОСОБА_5 сам почав їй погрожувати і вона звернулася до поліції. Свої сережки вона викупила згодом у ломбарді «Капітал» за 1 800 грн., куди їх здав ОСОБА_5 .

Такі пояснення потерпілої ОСОБА_7 цілком узгоджуються з показаннями обвинуваченого в цій частині, а також з показаннями свідка ОСОБА_13 який пояснив суду, що приблизно у жовтні-листопаді 2016 року як таксист возив ОСОБА_5 за різними адресами, потім він попросив заїхати до його дівчини, забрати у неї сережки, здати їх в ломбард, а гроші перерахувати йому на картку. Він погодився. В магазині «Комфорт-Еліт» у потерпілої ОСОБА_7 взяв золоті сережки і здав у ломбард «Капітал» за 1 400 грн., гроші перерахував ОСОБА_5 на картку. Саме про такі обставини злочину потерпіла ОСОБА_7 заявила до поліції 07.11.2017 року, що підтверджується протоколом прийняття заяви про злочин /а.с.77/. Зазначені обставини також підтверджуються специфікацією №1 про прийняття від ОСОБА_13 закладу ломбардом «Капітал» - сережок золотих, за які він отримав 1 470 грн. і за що йому було видано чек № 9093 /а.с.79/, а також квитанцією про перерахунок 1 400 грн. на картковий рахунок 05.11.2016 року /а.с.78/; чеком № 0301 про сплату до ломбарду 1 788 грн. 68 коп. за сережки /а.с.78/, які згодом були оглянуті /а.с.80-81/. Згідно довідки, виданої ФОП ОСОБА_19 , вартість належних ОСОБА_7 золотих сережок 585 проби вагою 2,69 грамів становить 3 180 грн. /а.с. 82/.

Оцінюючи в сукупності досліджені докази, суд приходить до висновку про те, що вина ОСОБА_5 за вказаним епізодом знайшла своє повне підтвердження під час судового розгляду, оскільки судом поза всяким розумним сумнівом встановлено, що ОСОБА_5 зав`язавши близькі стосунки з ОСОБА_7 , раніше позичаючи і повертаючи їй незначні суми, увійшов до неї в довіру, внаслідок чого використовуючи таксиста ОСОБА_13 , незаконно заволодів золотими сережками потерпілої, розпорядився ними на власний розсуд, завдавши при цьому потерпілій матеріальну. Враховуючи, що ОСОБА_5 раніше судимий за шахрайство, його дії правильно кваліфіковані за ч.2 ст. 190 КК України за ознакою повторності.

За епізодом шахрайства відносно ОСОБА_9 , крім визнавальних пояснень обвинуваченого, його вина підтверджується показаннями потерпілої ОСОБА_9 , яка пояснила суду, що 27.11.2016 року на сайті OLX виставила оголошення про продаж належних їй золотих виробів: двох ланцюжків та хрестика. Їй подзвонив ОСОБА_5 , з яким вона раніше не була знайома і запропонував зустрітися наступного дня о 16.00 годині на вул. Польовій. Вона зі своїм другом ОСОБА_15 прийшли на зустріч, з собою вона принесла золото. ОСОБА_5 запропонував піти до нього додому, щоб показати золото бабусі, бо купляти буде вона. Всі разом вони пішли до ОСОБА_5 . Через вікно вони бачили, як ОСОБА_5 показував золото бабусі. Потім чекали, зайшли в будинок, але ОСОБА_5 там вже не було. Його бабуся підтвердила, що бачила золото, але купляти нічого не збиралася. Телефон ОСОБА_5 був вимкнений, тому вона одразу заявила в поліцію. Шкоду їй не відшкодували. Золото не повернули. Аналогічні пояснення дав суду свідок ОСОБА_15 і додав, що сусідка бачила, як ОСОБА_5 тікав в бік вул. Одеської. Свідок ОСОБА_20 підтвердив, що у племінниці його жінки ОСОБА_9 було два золотих ланцюжка і хрестик. Саме про такі обставини потерпіла ОСОБА_9 зазначила у своїй заяві до поліції, вказавши точну адресу проживання ОСОБА_5 , де відбувся злочин, що підтверджується відповідним протоколом /а.с.95/. Під час упізнання за фотокартками і ОСОБА_9 , і ОСОБА_15 упізнали ОСОБА_5 , як особу, яка заволоділа належними потерпілій золотими виробами /а.с.96,97/. Згідно довідки ФОП ОСОБА_19 , вартість бувших у використанні викрадених золотих виробів загалом становить 16 780 грн. /а.с.98/.

Оцінюючи в сукупності досліджені докази, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_5 за вказаним епізодом знайшла своє повне підтвердження під час судового розгляду, оскільки судом поза всяким розумним сумнівом встановлено, що ОСОБА_5 обманув потерпілу, завіривши її, що хоче придбати у неї золоті вироби і для цього має показати їх своїй бабусі, внаслідок чого отримав від ОСОБА_9 золото, однак натомість незаконно заволодів ним і з місця вчинення злочину втік, завдавши при цьому потерпілій матеріальну шкоду. Враховуючи, що ОСОБА_5 раніше судимий за шахрайство, його дії правильно кваліфіковані за ч.2 ст. 190 КК України за ознакою повторності.

За епізодом таємного викрадення майна вина ОСОБА_5 підтверджується показаннями потерпілої ОСОБА_8 , яка пояснила суду, що знала ОСОБА_5 як чоловіка сусідки ОСОБА_10 . З 17 лютого до 10 березня 2017 року вона була відсутня в місті, а коли повернулася, відчинила двері квартири ключами (замок не був зламаний) і виявила, що з квартири зникла техніка: телевізор Вravis білого кольору, монітор та системний блок, а також інше майно. Одразу заявила в поліцію. У сусідів почала питати, хто міг то зробити і з`ясувала, що вони бачили ОСОБА_5 з телевізором та системним блоком, які він складав у таксі. Через тиждень ОСОБА_5 привезли на слідчий експеримент і він показав як вчинив крадіжку, однак стверджував, що двері в її квартиру були відчинені. ОСОБА_5 не отримував від неї дозволу заходити в її квартиру, ключі вона йому не давала. В минулому році ОСОБА_10 запропонувала їй поміняти замок, сама його поміняла, однак віддала їй лише чотири ключа. Під час досудового розслідування ОСОБА_10 та ОСОБА_5 їй погрожували. З викраденого їй повернули лише телевізор. Свідок ОСОБА_21 пояснив суду, що бачив, як ОСОБА_5 грузив у таксі монітор і білий телевізор, однак думав, що то речі ОСОБА_10 , бо вони дружили.

Пояснення потерпілої також підтверджуються її заявою до поліції, зафіксованою у відповідному протоколі /а.с. 100/, розпискою ОСОБА_5 про добровільну видачу працівникам поліції телевізора, який він таємно викрав з квартири АДРЕСА_3 /а.с.101/; який згодом був оглянутий /а.с.102. 103/ та повернутий потерпілій /а.с.108/; протоколом упізнання за фотознімками, під час якого свідок ОСОБА_21 упізнав ОСОБА_5 як особу, яка виносила речі ОСОБА_8 /а.с.109/; протоколом слідчого експерименту, під час якого ОСОБА_5 показав і розказав, як викрав речі з квартири ОСОБА_8 /а.с.122-125/; звітом про незалежну оцінку майна телевізора Вravis, вартість якого становить 6 292 грн. /а.с.104-107/.

Оцінивши в сукупності досліджені докази, суд приходить до висновку про те, що вина ОСОБА_5 за вказаним епізодом знайшла своє повне підтвердження під час судового розгляду, оскільки судом достовірно встановлено, що ОСОБА_5 , не маючи дозволу ОСОБА_8 , незаконно проник в її квартиру, звідки таємно викрав належне їй майно, завдавши матеріальну шкоду. При цьому суд вважає безпідставними твердження ОСОБА_5 про те, що у квартиру він проник не з метою вчинити крадіжку, а для пошуку ОСОБА_10 , оскільки ОСОБА_10 за цією адресою не проживає, дозволу від господарки на проникнення в її житло він не отримував, будь-яких інших підстав зайти в житло потерпілої він не мав; маючи стосунки з сусідкою ОСОБА_8 , ОСОБА_5 мав знати, що вона майже три тижні відсутня вдома. На думку суду, проникнення у житло як кваліфікуюча ознака, цілком доведена. Тож дії ОСОБА_5 в цій частині обвинувачення правильно кваліфіковані саме за ч.3 ст. 185 КК України.

Також суд вважає доведеною вину ОСОБА_5 за ст. 395 КК України з наступних підстав.

Судом встановлено, що 15.02.2016 року при звільненні з Арбузинської ВК № 83 ОСОБА_5 було повідомлено про встановлення адміністративного нагляду і відповідальність за його порушення /а.с.88/; ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 23.02.2016 року ОСОБА_5 було встановлено адміністративний нагляд терміном на 18 місяців з наступними обмеженнями: заборона виходу з будинку у нічний час з 22 години до 6 години ранку; перебування у кафе, ресторанах та інших установах торгівлі, де продаються спиртні напої на розлив; виїзд в особистих справах за межі району (міста) без дозволу поліції та обов`язок реєструватися в поліції два рази на місяць. ОСОБА_5 був ознайомлений з цією ухвалою особисто під розпис і зобов`язався виконувати її 18.03.2016 року /а.с.87, 91/, однак 18, 19 та 21 жовтня 2016 року ОСОБА_5 був відсутній вдома у визначений ухвалою суду час /а.с.92,93,94/, за що його було притягнуто до адміністративної відповідальності /а.с.151-155/, а 16.11.2016 року інспектором ДОП зі слів матері ОСОБА_5 встановлено, що він з 04.11.2016 року дома відсутній. Телефоном ОСОБА_5 повідомив, що перебуває в м. Миколаєві, однак адресу не зазначив, на вимогу з`явитися на реєстрацію не відреагував /а.с.85, 84/. Будь-які заяви ОСОБА_5 з приводу залишення місця проживання або реєстрації в м. Миколаєві до поліції не надходили.

ОСОБА_5 стверджував у суді, що дійсно залишив місце проживання, але знаходився деякий час у ОСОБА_10 та на роботі у м. Миколаєві, тобто не мав умислу ухилитися від адміністративного нагляду, однак докази таких обставин суду не надані. ОСОБА_5 підтвердив, що не повідомляв офіційно Первомайський ВП ГУНП, який контролював його адміністративний нагляд, про залишення свого місця проживання і виїзд за межі міста.

Законом України «Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі» визначено, що адміністративний нагляд це система тимчасових примусових профілактичних заходів спостереження і контролю за поведінкою окремих осіб, звільнених з місць позбавлення волі, що здійснюється органами внутрішніх справ. Адміністративний нагляд встановлюється з метою запобігання вчиненню злочинів окремими особами, звільненими з місць позбавлення волі, і здійснення виховного впливу на них. Статтею 9 цього Закону встановлені обов`язки піднаглядних, в тому числі повідомляти працівників поліції, які здійснюють адміністративний нагляд, про зміну місця роботи чи проживання, а також про виїзд за межі району (міста) у службових справах; в разі виїзду в особистих справах з дозволу поліції в інший населений пункт та перебування там більше доби вони зобов`язані зареєструватися в місцевому органі внутрішніх справ

З пояснень ОСОБА_5 та наданих суду письмових доказів не встановлено будь-яких поважних причин залишення ОСОБА_5 свого місця проживання без повідомлення про це поліції (тобто самовільного залишення). Натомість встановлено, що за період відсутності за місцем проживання він вчинив декілька злочинів, аналогічних тим, за які відбував покарання раніше (передбачених ст. 190 ч.2 КК України, про що зазначено вище), і саме у зв`язку з якими відносно нього був встановлений адміністративний нагляд з метою профілактики і недопущення в подальшому вчинення ним злочинів.

Оскільки дії ОСОБА_5 були спрямовані на вчинення злочинів, що прямо суперечить меті адміністративного нагляду, то залишення ним свого місця проживання без повідомлення поліції суд розцінює як намір уникнути контролю з боку поліції, нехтування встановленими щодо нього обмеженнями, що фактично свідчить про наявність мети ухилитися від адміністративного нагляду.

Таким чином встановлено, що ОСОБА_5 дійсно вчинив злочин, передбачений ст. 395 КК України самовільне залишення особою місця проживання з метою ухилитися від адміністративного нагляду.

Також суд вважає доведеною вину ОСОБА_5 за ст. 186 ч.2 КК України.

Факт спільного проживання однією сім`єю як чоловіка і жінки ОСОБА_5 та ОСОБА_10 під час вчинення ним вказаного злочину (28.03.2017 року) належними і допустимими доказами не доведений, відповідне рішення суду як доказ не представлено, а встановлення таких фактів під час розгляду кримінальної справи виходить за межі кримінального процесу. Довідку КП «Затишок» з цього приводу суд не вважає допустимим доказом, оскільки обґрунтованість наявної в ній інформації не встановлена. На момент вчинення злочину ОСОБА_5 і ОСОБА_10 не були одружені, тож відсутні підстави вважати даний злочин таким, кримінальне провадження відносно якого має відбуватися у формі приватного обвинувачення, адже пунктом 3 ст. 477 КПК України включено до даної категорії лише злочини, передбачені ст. 186 КК України, вчинені чоловіком (дружиною) потерпілого, іншим близьким родичем чи членом сім`ї потерпілого тощо. На момент вчинення злочину такі обставини були відсутні. Враховуючи наведене, провадження за даним епізодом не має форми приватного обвинувачення, а факт одруження потерпілої та обвинуваченого під час судового розгляду жодним чином на це не впливає.

В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_10 пояснила суду, що 28.03.2017 року посварилася з ОСОБА_5 , з яким мала стосунки, і пішла гуляти в бар «Колібрі», щоб відсвяткувати свою свободу, оскільки десять місяців його командування їй набридли. Там випивала, танцювала, потім прийшов ОСОБА_5 , вони сварилися, вона його ображала і він дав їй ляпаса. Вона кинула в нього телефоном і пішла. Вранці виявила, що телефон відсутній. В поліцію заявила через два дні, написала, що ОСОБА_5 забрав її телефон, усвідомлюючи, що це неправда, однак заяву про неправдиве повідомлення не подавала. Згодом телефон їй повернула поліція, претензій до ОСОБА_5 вона не має.

Такі пояснення потерпілої спростовуються сукупністю досліджених судом доказів. Так, свідок ОСОБА_22 пояснив суду, що бачив, як близько 00.00 годин ОСОБА_5 і ОСОБА_10 на підвищених тонах розмовляли за телефон. Вона говорила йому: «Віддай телефон». Він сказав: «Підеш додому, там віддам», після чого жінка пішла в бар. Де дівся чоловік він не бачив. У заяві про злочин від 30.03.2017 року, тобто через два дні після події, ОСОБА_10 повідомила, що ОСОБА_5 відкрито заволодів її мобільним телефоном /а.с.131/, при цьому вона була попереджена про відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину і не зазначила про якісь особливі стосунки з ОСОБА_5 . Під час слідчого експерименту 03.04.2017 року ОСОБА_10 при понятих продемонструвала, як ОСОБА_5 біля бару «Колібрі» витягнув телефон у неї з кишені куртки, тобто відкрито заволодів ним /а.с.126-130/. Сам ОСОБА_5 пояснив, що вирішив продати телефон ОСОБА_10 за 2 500 грн., для чого звернувся до знайомого ОСОБА_17 , який сам його не купив, однак знайшов покупця ОСОБА_18 , якому і продали телефон за 1 700 грн. Свідки ОСОБА_17 та ОСОБА_18 підтвердили суду зазначені обставини. Також ОСОБА_5 пояснив, що не віддав гроші за телефон потерпілій, а залишив їх собі. Його версія, що він мав згодом викупити телефон назад є безпідставною, оскільки і ОСОБА_5 , і свідки підтвердили, що телефон він продав, а не заклав. Свідок ОСОБА_18 пояснив, що телефон у нього вилучила поліція, а не ОСОБА_5 . Такі обставини підтверджуються заявою ОСОБА_18 про добровільну видачу придбаного в ОСОБА_5 мобільного телефону /а.с.110/. Встановлені факти свідчать про відсутність в ОСОБА_5 на момент заволодіння телефоном наміру повернути його потерпілій. Навпаки, він мав намір виручити за нього гроші, тобто мав корисливу мету.

Вилучений у ОСОБА_18 мобільний телефон був оглянутий /а.с.112-115/ і повернутий потерпілій ОСОБА_10 , про що вона 03.04.2017 року написала заяву /а.с.132/, в якій зазначила, що отримала телефон, який було викрадено у неї біля бару «Колібрі». Цього ж дня ОСОБА_10 написала заяву про те, що просить суворо не карати ОСОБА_5 , однак також не зазначила про неправдиве звинувачення /а.с.119/.

Пояснення ОСОБА_5 та ОСОБА_10 , дані в суді, не узгоджуються між собою, натомість зібрані органом досудового розслідування докази послідовні, містять інформацію про одні й ті самі факти, які підтверджують первісну заяву ОСОБА_10 про злочин.

Вартість викраденого у ОСОБА_10 мобільного телефону згідно звіту про незалежну оцінку майна становить 4 240 грн. /а.с.116-118/.

Оцінивши у сукупності досліджені докази, суд приходить до висновку про те, що вина ОСОБА_5 за епізодом відкритого викрадення майна ОСОБА_10 знайшла своє повне підтвердження під час судового розгляду. Його дії вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України за ознакою повторності.

Обираючи вид та міру покарання ОСОБА_5 , суд враховує характер, кількість та ступінь суспільної небезпеки вчинених ним злочинів, один з яких відповідно до ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості, два - середньої, два тяжкі. Також суд враховує данні про особу винного, який винним себе визнав частково, розкаявся у вчиненому, самостійно не відшкодував завдану злочинами шкоду, однак сприяв виявленню викраденого і поверненню його власникам, має постійне місце проживання, за яким тривалий час після звільнення з місць позбавлення волі не проживав, і за яким характеризується посередньо, не працює. Суд враховує характеристику ОСОБА_5 з місць позбавлення волі, яка є негативною і свідчить про його небажання стати на шлях виправлення /а.с.89/, про що також свідчать його минулі численні судимості за аналогічні злочини /а.с.142-149,134-135/.

Суд не знаходить обставин, які відповідно до ст.ст. 66. 67 КК України пом`якшують та обтяжують покарання ОСОБА_5 .

Враховуючи наведене, а саме данні про особу обвинуваченого, його вік, майновий, сімейний стан; відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, суд вважає, що виправлення ОСОБА_5 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства. Покарання йому слід призначити в межах санкцій частин статей, за якими він обвинувачується. Остаточне покарання слід визначити на підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим.

Оскільки ОСОБА_5 засуджується до реального відбуття покарання, в тому числі за тяжкі злочини, з метою забезпечити виконання вироку, суд вважає за доцільне на підставі ст. 374 КПК України до набрання вироком законної сили залишити ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді взяття під варту.

Строк відбуття покарання ОСОБА_5 слід обчислювати з моменту затримання, тобто з 30.03.2017 року /а.с.156/. При цьому відповідно до ст. 72 КК України у строк відбуття покарання слід зарахувати строк попереднього ув`язнення ОСОБА_5 із розрахунку один день позбавлення волі за два дні попереднього ув`язнення за період тримання під вартою з 30.03.2017 року до 20.06.2017 року, та з розрахунку один день позбавлення волі за один день попереднього ув`язнення за період тримання під вартою з 21.06.2017 року до набрання вироком законної сили, оскільки Законом України від 18.05.2017 року № 2046-УШ, який набрав чинності 21.06.2017 року внесено зміни до ч.5 ст. 72 КК України, які погіршують становище засудженої особи, а відповідно до ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули, але мають судимість.

Судові витрати і речові докази в наданій справі відсутні, цивільні позови не заявлені.

Керуючись ст. ст. 368, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ст. ст. 395, 190 ч.2, 185 ч.3, 186 ч.2 КК України та призначити йому покарання:

за ст. 395 КК України 2 (два) місяці арешту;

за ст. 190 ч.2 КК України 2 (два) роки позбавлення волі;

за ст. 185 ч.3 КК України 3 (три) роки позбавлення волі;

за ст. 186 ч.2 КК України 4 (чотири) роки позбавлення волі.

На підставі ст. 70 ч.1 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно до відбуття ОСОБА_5 визначити покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_5 обчислювати з 30 березня 2017 року.

До набрання вироком законної сили ОСОБА_5 обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

У строк відбуття покарання зарахувати строк попереднього ув`язнення ОСОБА_5 із розрахунку один день позбавлення волі за два дні попереднього ув`язнення за період тримання під вартою з 30.03.2017 року до 20.06.2017 року, та з розрахунку один день позбавлення волі за один день попереднього ув`язнення за період тримання під вартою з 21.06.2017 року до набрання вироком законної сили.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Апеляційну скаргу може бути подано до апеляційного суду Миколаївської області через Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

СУДДЯ: