Справа № 461/4292/16-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.07.2017 року Галицький районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

законного представника

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

представників потерпілого ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

прокурора ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Львова, українця, громадянина України, учня Зубрянського ЛВК, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,

в с т а н о в и в :

Органом досудового розслідування ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що 03.06.2016 року приблизно о 05.00 год., перебуваючи за адресою: м.Львів, пр.Свободи, 25, умисно на ґрунті особистих неприязних стосунків наніс ОСОБА_7 удар пляшкою в ділянку голови, заподіявши потерпілому, згідно висновку судово-медичної експертизи №1156 від 16.06.2016р., легке тілесне ушкодження.
Дії обвинуваченого ОСОБА_4 кваліфіковані як заподіяння легкого тілесного ушкодження, тобто злочин, передбачений ч.1 ст.125 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 пояснив суду, що вночі 03.06.2016 року, перебуваючи за адресою: м.Львів, пр.Свободи, 25, під час розпивання спиртних напоїв разом з потерпілим наніс ОСОБА_7 удар пляшкою в ділянку голови, від чого останній втратив свідомість. Жодних речей в потерпілого він не викрадав. Просить виправдати.

Потерпілий ОСОБА_7 в судовому засіданні показав, що вночі 03.06.2016 року він зустрівся з ОСОБА_4 та ОСОБА_11 на одній із вулиць центральної частини м.Львова та запитав у них, де знаходиться вулиця Балабана, оскільки там він зупинився (постійним місцем його проживання є м.Одеса). ОСОБА_4 та ОСОБА_11 погодились показати йому дорогу. В подальшому, перебуваючи на третьому поверсі будинку АДРЕСА_3 , ОСОБА_4 вдарив його пляшкою по потилиці, а ОСОБА_11 наніс удари в спину та по голові. Після цього ОСОБА_4 вдруге вдарив його пляшкою по потилиці. Надалі, ОСОБА_11 викрав у нього гроші, а ОСОБА_4 заволодів його золотим ланцюжком, телефоном та годинником.

В ході розгляду справи державним обвинувачем прокурором ОСОБА_10 винесено постанову про відмову від підтримання державного обвинувачення від 06.03.2017 року, з мотивів недосягнення обвинуваченим віку з якого настає кримінальна відповідальність за вказаний злочин.

Після виконання положень ст.340 КПК України, потерпілий та його представник просили притягнути обвинуваченого до кримінальної відповідальності за кваліфікацією наведеною в обвинувальному висновку, а також задоволити цивільний позов в частині вимог пред`явлених до ОСОБА_4 , з метою відшкодування шкоди, завданої потерпілому злочином вчиненим обвинуваченим.

Разом з тим, на переконання суду, в результаті дослідження, аналізу та оцінки досліджених обставин справи, не знайшло свого підтвердження пред`явлене ОСОБА_4 обвинувачення за ч.1 ст.125 КК України, виходячи з нижченаведеного.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Статтею 2 КК України визначено, що підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.
Елементами складу будь-якого злочину є: об`єкт злочину, об`єктивна сторона злочину, суб`єктивна сторона злочину та суб`єкт злочину. Відсутність хоча б одного з цих елементів свідчить про те, що дії (бездіяльність) особи, поведінка якої оцінюється у даному конкретному випадку, не є злочином.
Злочином є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину (ч.1 ст.11 КК України).
Суб`єктом злочину є фізична осудна особа, яка вчинила злочин у віці, з якого відповідно до цього Кодексу може наставати кримінальна відповідальність.
Статтею 22 КК України визначено, що кримінальній відповідальності підлягають особи, яким до вчинення злочину виповнилося шістнадцять років.
Частиною другою ст.22 КК України передбачено вичерпний перелік злочинів, за вчинення яких особи віком від чотирнадцяти до шістнадцяти років підлягають кримінальній відповідальності.
З аналізу частини другої ст.22 КК України, випливає, що особи, які вчинили злочини у віці від чотирнадцяти до шістнадцяти років, не підлягають кримінальній відповідальності за вчинення злочину передбаченого ч.1 ст.125 КК України.
Як встановлено в ході розгляду справи, інкримінований ОСОБА_4 злочин було вчинено 03.06.2016 року, тобто на час, коли останньому виповнилося п`ятнадцять повних років, а відтак він не є суб`єктом злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Однією із фундаментальних засад кримінального провадження є презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, закріплена у ст.17 КПК України, у відповідності до якої ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведене винуватість особи поза розумним сумнівом.

Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення (ч.3 ст.373 КПК України).
Згідно п.2 ч.1 ст.284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.6 ст.284 КПК України, якщо обставини, передбачені пунктами 1,2 частини першої цієї статті, виявляються під час судового розгляду, суд зобов`язаний ухвалити виправдувальний вирок.

Враховуючи вищенаведені доводи та мотиви, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 слід виправдати по пред`явленому йому обвинуваченню у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, за відсутністю в його діях складу злочину, так як останній не є суб`єктом інкримінованого йому злочину.

Крім того, по даній справі потерпілим ОСОБА_7 заявлений цивільний позов до обвинуваченого, згідно якого потерпілий просить стягнути на його користь з ОСОБА_4 50000 грн. моральної шкоди та 20415 грн. матеріальної шкоди.

Частиною 3 ст.129 КПК України встановлено, що у разі виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, а також у випадках, передбачених частиною першою статті 326 цього Кодексу, суд залишає позов без розгляду.

Відтак, виходячи з вищенаведеного, заявлений потерпілим цивільний позов слід залишити без розгляду.

Керуючись ст.ст.368, 370, 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виправдати за відсутністю в його діяннях складу злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 залишити без розгляду.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду Львівської області через Галицький районний суд м.Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особами які приймали участь у справі але не були присутні під час його проголошення, в той самий строк з моменту отримання його копії.

Головуючий по справі

суддя ОСОБА_12