Дата документу Справа № 323/3368/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/721/17
Єдиний унікальний № 323/3368/16-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 122 ч. 1 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 серпня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

представника потерпілої ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 10000812, за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 , яка діє в інтересах потерпілої ОСОБА_7 на вирок Оріхівського районного суду Запорізької області від 20 січня 2017 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя Запорізької області, громадянин України, не працюючого, не одруженого, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого в силу ст.89 КК України;

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначено йому покарання у вигляді 200 годин громадських робіт; ч.1 ст.122 КК України та призначено йому покарання у вигляді 3-х років позбавлення волі.

На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів, передбачених ч. 1 ст.125 Кримінального кодексу України та ч.1 ст.122 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_9 покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 матеріальну шкоду у розмірі 843,62 гривень, моральну шкоду у розмірі 2000,00 гривень, витрати на правову допомогу у розмірі 760,00 гривень,

в с т а н о в и л а:

Згідно з вироком, 17.07.2016 року, близько 02:00 годин, ОСОБА_9 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 знаходячись неподалік від приміщення магазину «Анжела», що розташований по вул. Центральній в с. Юрківка Оріхівського району Запорізької області, в ході сварки, яка виникла на ґрунті особистих неприязних відносин, почав наносити удари ладонями рук по обличчю ОСОБА_11 , після чого витягнув останню з авто, взяв рукою її за голову та вдарив об кузов автомобілю та продовжив наносити удари ладонями рук їй по голові та обличчю.

В результаті противоправних дій ОСОБА_9 потерпілій ОСОБА_11 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді синця в проекції яремної ямки, в області передпліччя, області правої гомілки, крововиливи на слизовій оболонці нижньої губи зліва, садно в області підборіддя, які відповідно до висновку експерта №2791 від 19.07.16 кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Після вказаних вище дій, ОСОБА_9 без розриву у часі, 17.07.2016 року, близько 02.05 годин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 знаходячись неподалік від приміщення магазину «Анжела», що розташований по вул. Центральній в с. Юрківка Оріхівського району Запорізької області, в ході сварки, яка виникла на ґрунті особистих неприязних відносин, наніс декілька ударів руками по голові ОСОБА_7 , схватив її за волосся та кинув на землю, в результаті чого вона вдарилась головою об асфальто-бетонне покриття дороги і реалізуючи свій злочинний намір на спричинення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, нагнувся над потерпілою і лівою рукою тримав її за волосся, а правою наніс удар кулаком в район правого ока.

Потерпілій ОСОБА_7 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді синця в області лівого плеча який відповідно до висновку експерта №3607 від 12.09.16 року кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження та забою головного мозку середньої тяжкості з локалізацією вогнища забою в білій речовині головного мозку у лівій лобовій частці, синець у зовнішнього кута правого ока, синець і садно на лівій тім`яній області які згідно до зазначеного вище висновку експерта в сукупності кваліфікуються як ушкодження середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалості розладу здоров`я більше 21-го дня.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 , яка діє в інтересах потерпілої ОСОБА_7 , не піддаючи сумніву доведеність вини засудженого у вчиненні вказаного злочину та кваліфікацію його дій, вважає вказаний вирок незаконним у зв`язку із невідповідністю призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.

Зокрема, ОСОБА_9 , хоча і вважається в силу ст.89 КК України не судимим, проте, суд мав звернути увагу на те, що він раніше вже притягався до кримінальної відповідальності, і вжиті заходи по його перевихованню не набули позитивного результату, внаслідок чого він в черговий раз вчинив декілька умисних злочинів, пов`язаних зі спричиненням тілесних ушкоджень.

Також вважає, що судом не надано належної оцінки обставинам злочинів, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_9 . Зокрема, він на ґрунті сварки став бити ОСОБА_11 , яка є дівчиною. Він витягнув з її автомобіля та під час побиття взяв її за волосся і вдарив головою об кузов автомобіля.

Майже аналогічні дії він вчинив з іншою дівчиною - ОСОБА_7 , яку він схопив за волосся та кинув на землю. Після цього він, тримаючи її однією рукою за волосся, іншою наніс удар кулаком в район ока.

Слід зауважити, що всі ці дії відбулися у громадському місці - центрі населеного пункту, поруч із магазином за присутності сторонніх людей. Крім того, причиною для сварки стало зауваження потерпілої ОСОБА_11 про те, що ОСОБА_9 дуже голосно розмовляє. А причиною побиття ОСОБА_7 стало її прохання припинити побиття потерпілої. Таким чином, суд мав звернути увагу на мізерний привід для конфлікту, відсутність протиправної поведінки зі сторони потерпілих, побиття чоловіком осіб жіночої статі, які вочевидь є слабшими за ОСОБА_9 та вчинення злочинів прилюдно і в громадському місці. Всі перелічені обставини свідчать про підвищену небезпеку засудженого для оточуючих і засвідчують, що без ізоляції від суспільства його перевиховання здійснити не можливо.

Не можна погодитися із висновками суду про щире каяття ОСОБА_9 , який лише голослівно заявив про це. Проте, його поведінка в суді та дії свідчать, що визнання вини він обрав лише як спосіб захисту. Так, у своїх показаннях він заперечував певні обставини, які викладені в обвинувальному акті. Під час дачі показань потерпілими з місця виказував репліки про те, що події відбувалися по-іншому. Крім того, факт щирого каяття має підтверджуватися не тільки усними заявами, а й певними діями, як-то вибачення перед потерпілими, відшкодування завданих збитків, усунення суспільно-небезпечних наслідків. Однак, ОСОБА_9 не тільки не відшкодував навіть частини спричинених збитків, а й елементарно, не вибачився перед потерпілими.

Обираючи міру та вид покарання, суд перелічив дані, які враховуються при вирішенні цього питання. Серед таких даних позитивне лише те, що він не притягався до адміністративної відповідальності. Всі інші дані є негативними: зокрема, він вважається не судимим в силу ст.89 КК України, проте, вказане засвідчує що він раніше вже вчиняв злочини і заходи впливу не дали позитивного результату. Згідно характеристики, що міститься на аркуші справи № 90 вказано, що він неодноразово порушував громадський порядок, вчиняв протиправні дії тощо. Визнання вини мало бути піддано судом сумніву, оскільки крім голослівної фрази про це, він не вчинив жодних дій, які б підтвердили реальне щире каяття. Більш того, злочин ним вчинено у стані алкогольного сп`яніння, що є обставиною, яка обтяжує покарання.

За таких умов не зрозуміло, які дані суду дали підстави вважати про можливість виправлення засудженого без ізоляції від суспільства.

Виходячи ж з мотивувальної частини вироку вбачається, що судом не наведено жодних підстав щодо звільнення засудженого від відбування призначеного покарання з випробуванням. Таким чином, застосування ст. 75 КК України взагалі не мотивоване.

За наведених обставин вважає, що призначене судом покарання унеможливлює досягнення мети покарання, передбаченої ст. 50 КК України, а злочинець уникає справедливого покарання.

Поряд з викладеним, вважає істотно заниженим розмір моральної шкоди, визначеної судом у 2000 грн. Саме так суд оцінив моральні страждання потерпілої ОСОБА_7 , вказавши у вироку, що потерпілою не надано доказів спричинення їй тяжких душевних страждань.

Сам факт того, що ОСОБА_9 прилюдно повалив потерпілу на землю, почав наносити удари по її тілу, схопив за волосся та наніс їй удар кулаком в око, після чого лишив на землі, суд вважає недостатнім для доведення факту моральних страждань. Також недостатнім суд вважає перелік завданих їй тілесних ушкоджень у виді забою головного мозку, численних саден та синців, в тому числі синця на правому оці, який вочевидь їй як дівчині спричинив дискомфорт та моральні переживання.

Разом з тим, у мотивувальній частині вироку судом не викладені підстави для часткового відхилення заявленого цивільного позову.

Просить скасувати вирок Оріхівського районного суду від 20.01.2017, постановлений відносно ОСОБА_9 за 1 ст.125, ч. 1 ст.122 КК України в частині призначеного йому покарання та задоволення цивільного позову. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 покарання без застосування ст.75 КК України. Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: прокурора, який підтримав апеляційну скаргу частково, потерпілу та представника потерпілої ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу, захисника та обвинуваченого ОСОБА_9 , зокрема в останньому слові, які просили вирок суду залишити без змін; колегія суддів, перевіривши матеріали провадження, вважає, що апеляційна скарга представника потерпілої підлягає задоволенню частково, з огляду на наступне.
Висновки суду першої інстанції про наявність вини ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень за вказаними у вироку обставинами, підтверджена дослідженими у судовому засіданні доказами, яким надана належна правова оцінка, та які не оскаржуються в апеляційній скарзі.

Дії обвинуваченого ОСОБА_9 правильно кваліфіковані судом за ч. 1 ст. 125, ч.1 ст. 122 КК України.

Доводи представника потерпілої ОСОБА_8 про те, що районний суд неправильно застосував до обвинуваченого ОСОБА_9 ст. 75 КК України, є обґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Так, застосовуючи до обвинуваченого ОСОБА_9 положення ст. 75 КК України, суд першої інстанції виходив з того, що останній вину визнав, до адміністративної відповідальності не притягувався, не судимий в силу ст. 89 КК України, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Колегія суддів вважає, що місцевий суд порушив зазначені вимоги оскільки при звільненні обвинуваченого ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням, не в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів та дані про особу винного, що свідчить про незаконність та необґрунтованість вироку.
Зокрема, місцевий суд фактично не врахував, що обвинуваченийОСОБА_9 , не дивлячись на те, що судимість у нього була погашена за вчинення в 2010 році умисного злочину у стані алкогольного сп`яніння із застосуванням ст. 75 КК України, належних висновків для себе не зробив і вчинив умисні злочини проти осіб жіночої статті у стані алкогольного сп`яніння, що районний суд обґрунтовано визнав обставиною, що обтяжує його покарання, за місцем проживання характеризується край негативно, неодноразово допускав правопорушення, має асоціативний склад характеру, відзначається агресивністю, не працює (а.п. 90), у зв`язку з цим, колегія суддів вважає, що останній схильний до стійкої неправомірної діяльності, що свідчить про неможливість виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання.

За таких обставин висновок суду про те, що ОСОБА_9 підлягає звільненню від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, оскільки для його виправлення достатньо виконання протягом іспитового строку покладених на нього обов`язків, є хибним, а тому колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги в частині неправильного застосування кримінального закону, що на думку колегії суддів, є підставою для скасування вироку суду в частині призначеного покарання останньому.

Доводи представника потерпілої ОСОБА_8 про необхідність збільшення стягнення суми у відшкодування моральної шкоди є слушними, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та /або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

У п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Вирішуючи заявлений потерпілою цивільний позов про відшкодування моральної шкоди, суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність стягнення моральної шкоди з обвинуваченого ОСОБА_9 , оскільки у судовому засіданні доведено, що саме внаслідок умисних дій останнього потерпіла ОСОБА_7 отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що сума 2 000 грн., яка стягнута з обвинуваченого, не в повній мірі відповідає характеру і обсягу страждань, які зазнала потерпіла.

Враховуючи ступінь душевних страждань, які зазнала потерпіла ОСОБА_7 і які виразилися у приниженні її честі і гідності, відчутті фізичного болю та стражданнях у зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями та тривалим лікуванням (забою головного мозку середньої тяжкості з локалізацією вогнища забою в білій речовині головного мозку у лівій лобовій частці, синець у зовнішнього кута правого ока, синець і садно на лівій тім`яній області), колегія суддів вважає, що підлягає стягненню сума 10 000 грн., що відповідає засадам розумності та справедливості.

Між тим, колегія суддів вважає необґрунтованим довід представника потерпілої ОСОБА_8 про призначення обвинуваченому ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі.

Так, відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Перевіркою матеріалів справи встановлено, що обвинувачений ОСОБА_9 визнав себе винним у скоєнні злочинів невеликої та середньої тяжкості, раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, не судимий в силу ст. 89 КК України, на обліку у психіатра та нарколога не перебуває, сусіди характеризують його задовільно, а тому колегія суддів вважає необхідним призначити обвинуваченому ОСОБА_9 покарання у виді обмеження волі, яке буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 420 КПК України, колегія суддів

засудила:
апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , яка діє в інтересах потерпілої ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Оріхівського районного суду Запорізької області від 20 січня 2017 року щодо обвинуваченого ОСОБА_9 в частині призначеного покарання та стягнення моральної шкоди, скасувати.

Призначити ОСОБА_9 покарання за ч. 1 ст. 125 КК України у виді 200 годин громадських робіт, за ч. 1 ст. 122 КК України у виді 2 (двох) років обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити обвинуваченому ОСОБА_9 остаточно покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_9 на користь потерпілої ОСОБА_7 10 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_9 не обирати.

Початок строку покарання обвинуваченому ОСОБА_9 обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

У решті вирок районного суду залишити без змін.
Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з часу його проголошення.

Судді: