справа № 462/7854/15-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 травня 2017 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

потерпілої: ОСОБА_4 ,

представника потерпілої: ОСОБА_5

захисника: ОСОБА_6

обвинуваченого: ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Львові обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0002280 про обвинувачення:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець Львівської області, українець, громадянин України, працюючий технічним працівником на ТзОВ «Рай ЛТД», зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий

у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, суд

в с т а н о в и в :
ОСОБА_7 22 серпня 2015 року, близько 23 год. 00 хв., знаходячись біля дверей квартири АДРЕСА_2 , маючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_4 на грунті раптово виниклого конфлікту наніс їй три удари: кулаком правої руки по лівій руці та в ділянку крила здухвинної кістки. Згідно висновку судово-медичної експертизи № 1408 від 26.08.2015 у ОСОБА_4 виявлено: два синці на лівій руці, синець в ділянці крила лівої здухвинної кістки. Синці утворились від дії тупого предмета, могли виникнути від ударів рукою, ногою 22.08.2015 та відносяться до легкого тілесного ушкодження.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину в інкримінованому йому злочині, передбаченому ч.1 ст.125 КК України, не визнав та показав суду, що що в його квартиру АДРЕСА_2 , де він знаходився з своєю малолітньою дочкою ОСОБА_8 та колишньою дружиною ОСОБА_9 22 серпня 2015 р. біля 23 год.. шляхом виламування вхідних дверей увірвалися потерпіла ОСОБА_4 і свідок ОСОБА_10 .. ОСОБА_4 схопила його за ноги, в ОСОБА_10 вдарив його руками в груди від чого він впав на підлогу, а ОСОБА_4 продовжувала гримати його ноги. Коли вирвався, вибіг на сходову клітку, закрив вхідні двері, тримаючи їх ззовні, став кликати на допомогу. Після цього включив відеозапис на своєму мобільному телефоні, відкрив вхідні двері квартири і всі подальші події знімав на відео з допомогою мобільного телефона. Ударів ОСОБА_4 він умисно не наносив, синці в неї могли утворитися, коли вона утримувала його за ноги.

Не зважаючи на невизнання обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні злочину, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 об`єктивно підтверджується всією сукупністю досліджених судом доказів.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_4 показала, що 22.08.2015 р. біля 22 год. їй подзвонила дочка ОСОБА_9 і сказала, що ОСОБА_7 не пускає її з дитиною з своєї квартири. Приїхала до квартири ОСОБА_11 з сином ОСОБА_10 .. В будинок, де є кодовий замок їх впустили випадкові жильці. Син взяв за дверну ручку і вхідні двері відкрилися. При цьому дочка з дитиною була біля порога і хотіла вибігти з квартири, але прибіг ОСОБА_7 і почав тягнути її назад в квартиру. При цьому вони вийшли на сходову клітку. Потерпіла стала між ОСОБА_11 та ОСОБА_12 і не давала ОСОБА_11 забрати дитину. Тоді ОСОБА_11 почав її бити. По лівій руці наніс 3-5 ударів. Син сказав, що викликає міліцію. ОСОБА_11 при цьому кричав, що викрадають дитину. Вийшла сусідка, яка заспокоювала ОСОБА_11 . ОСОБА_11 чомусь вернувся в квартиру. До цього ОСОБА_11 не випускав їх на вулицю. Коли ОСОБА_11 повернувся в квартиру, вони вийшли на вулицю. Приїхали працівники міліції. ОСОБА_11 сказав, що ці двоє - ОСОБА_4 та ОСОБА_10 вдерлися в його квартиру, але дверей не ламали, бо в нього двері не закриваються. Потерпіла показала, що вона з сином ОСОБА_10 в квартиру ОСОБА_11 не заходила і дверей вони не ламали. Лужецького не попереджувала про свій з сином приїзд, бо він би їх не пустив в квартиру. Удари ОСОБА_11 наносив на сходовій клітці. ОСОБА_11 намагався відібрати дитину від дочки, тягнув її разом з дитиною в квартиру. Удари ОСОБА_11 наносив так, як показала на слідчому експерименті. До нанесення їй ударів ОСОБА_11 не мав в руках мобільного телефона. Від ударів ОСОБА_11 в неї текла кров, була здерта шкіра. На час проведення експертизи здерта шкіра вже зажила і цього пошкодження не було видно, в експертизі їй сказали, що синяки зберігаються протягом місяця.

Допитана як свідок ОСОБА_9 показала, що ввечері 22.08.2015 р. знаходилася з дочкою в квартирі ОСОБА_11 . Хотіла з дитиною їхати до своїх батьків, але ОСОБА_11 так налаштував дитину, що вона не хотіла їхати з нею. а хотіла залишатися в квартирі ОСОБА_11 . Дочка сказала їй. щоб вона їхала, а вона залишиться в ОСОБА_11 . ОСОБА_11 не пропонував їй залишитися і вона не хотіла залишатися, щоб ОСОБА_11 не налаштував дитину проти неї. В квартирі ОСОБА_11 були іграшки дочки. Просила ОСОБА_11 , щоб він зробив так. щоб дитина хотіла їхати з нею. ОСОБА_11 сказав, що вона може їхати, а дитину він не відпустить. Подзвонила матері і брату, які приїхали до квартири ОСОБА_11 . Коли мати подзвонила їй по мобільному телефону, ОСОБА_11 пішов на кухню, а вона схопила дитину і побігла до дверей. ОСОБА_11 побіг за нею. Коли мати відкрила вхідні двері, вона вже була з дитиною біля виходу з квартири. ОСОБА_11 прибіг до неї, хотів мати доступ до неї, але мати стала між ними, щоб захистити її. В цей момент ОСОБА_11 став бити маму в верхню частину руки. Після того, брат сказав, що викликає міліцію. ОСОБА_11 став стукати до сусідів. Вона мала надію, що її мати переконає ОСОБА_11 віддати дитину і така розмова мала відбутися на сходовій клітці. Не могла сказати ОСОБА_11 , що приїхала мати з братом, бо він би їх не пустив у квартиру. В момент, коли мати відкрила двері квартири, свідок вийшла на сходову клітку, де її наздогнав ОСОБА_11 , який намагався відібрати дитину. В цей час мати стала між ними. Брат і мати не вламувалися в квартиру, не вибивали дверей. ОСОБА_11 на сходовій клітці знімав на відео. Удари ОСОБА_11 наніс матері до того, як почав знімати на відео. ОСОБА_11 наносив удари матері на сходовій клітці, це вона бачила безпосередньо. Він бив так, як показала на слідчому експерименті.

Допитаний як свідок ОСОБА_10 показав, що біля 23.00 год. 22.08.2015 р. йому подзвонила сестра ОСОБА_12 і сказала, щоб він приїхав до квартири ОСОБА_11 і забрав її з дитиною. Коли з матір`ю приїхали, якісь люди відкрили їм вхідні двері в будинок, мати подзвонила в квартиру ОСОБА_11 , але дзвінок не працював. Мати подзвонила мобільним телефоном ОСОБА_12 і сказала, що вони вже під дверима квартири. Взяв ручку дверей, які відкрилися, оскільки не були закриті на замок. Відразу ж з дверей вибігла на сходову клітку ОСОБА_12 з дитиною. ОСОБА_11 відразу схопив за дитину і почалася сутичка. Мати стала між ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , а ОСОБА_11 наніс матері декілька ударів. Свідок крикнув - ..перестань", витягнув телефон і сказав, що дзвонить в міліцію. Тоді ОСОБА_11 став кликати про допомогу і що крадуть дитину. Після цього вийшла сусідка, просила припинити, не лякати дитину. Це тривало кілька хвилин. Потім ОСОБА_11 забіг в квартиру, а вони вийшли на вулицю, куди приїхали працівники міліції. ОСОБА_11 сказав працівникам міліції, що він з матір`ю вломилися в його квартиру, але дверей не ламали, бо вони в нього завжди відкриті. На слідчому експерименті показав нанесення ударів так, як це було 22.08.2015 р.

Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_13 , пояснив , що при огляді потерпілої ОСОБА_4 , дійсно ним було виявлено : на задньо-внутрішній поверхні лівого передпліччя, у нижній третині, є синець буро-синьо-зеленого кольору, розмірами 4x6 см., неправильно-овальної форми, розташований у вертикальному напрямку, нерівномірного кровонаповнення. на задній поверхні лівого плеча, у верхній третині, є однин синець синьо-зеленого кольору, неправильної прямокутної форми, розташований у горизонтальному напрямку, розмірами 2,5x4 см. В ділянці крила лівої здухвинної кістки, ближче до передньо-підпахової лінії є синець синьо-зеленого кольору, неправильної овальної форми, розмірами 2x3 см., нерівномірного кровонаповнення.
Відповідно до даних висновку судово-медичної експертизи №1408 від 26.08.2015 року (т.1, а.с.58), при обстеженні ОСОБА_4 в приміщенні КЗ ЛОР «Львівського обласного бюро судово медичної експертизи» судово медичним експертом ОСОБА_13 , на момент проведення експертизи у потерпілої виявлено 2 синці на лівій руці, синець в ділянці крила лівої здухвинної кістки. Синці утворились від дії тупого предмета, могли виникнути від удару рукою, ногою 22 серпня 2015 р. та відносяться до легкого ступеня тяжкості.
Із дослідженого в судовому засіданні протоколу слідчого експерименту від 14.10.2015 р. з участю потерпілої ОСОБА_4 (т. 1 а.с. 49-56), потерпіла показала, і це зафіксовано фотознімками, долученими до даного протокола, яким чином ОСОБА_7 наносив їй удари.

Із дослідженого в судовому засіданні протоколу слідчого експерименту 14.10.2015 р. з участю свідка ОСОБА_10 (т. 1 а.с. 36-41), свідок показав, і це зафіксовано фотознімками, долученими до даного протокола. яким чином ОСОБА_7 , наносив удари потерпілій.

Із дослідженого в судовому засіданні протоколу слідчого експерименту 14.10.2015 р. з участю свідка ОСОБА_9 (т. 1 а.с. 42-48), свідок показала, і це зафіксовано фотознімками, долученими до даного протокола. яким чином ОСОБА_7 , наносив удари потерпілій.

Відеозапис здійснений з допомогою мобільного телефона ОСОБА_7 22 серпня 2015 р. (т.1 а.с. 27), що досліджувався в судовому засіданні, та при окремих допитах потерпілої та свідків, вбачається непрямим доказом, на підтвердження факту вчинення протиправних дій при викладених обставинах, з огляду на час знімання - безпосередньо після протиправних дій.

Таким чином, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний наданий доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку, що такі докази об`єктивно узгоджуються між собою, доповнюють один одного і не суперечать між собою, а тому в суду не виникає ніяких сумнівів щодо їх достовірності.
З врахуванням досліджених доказів, судом достовірно встановлено, що ОСОБА_7 умисно цілеспрямовано завдав три удари кулаком правої руки по лівій руці та в ділянку крила здухвинної кістки потерпілій ОСОБА_4 .

Показаннями потерпілої і свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_9 підтверджуються ті обставини, які свідчать про нанесення ударів потерпілій саме ОСОБА_7 , зокрема, що ОСОБА_7 поводився агресивно, на сходовій клітці в обвинуваченого з потерпілою була суперечка, перебували там нетривалий час, інші явні джерела отримання потерпілою тілесних ушкоджень, окрім ударів ОСОБА_7 , не встановлені.

Суд критично оцінює показання обвинуваченого в тій частині, що він жодних ударів потерпілій не наносив, оскільки це спростовується вказаними дослідженими в судовому засіданні доказами у їх сукупності, зокрема, показаннями потерпілої, які є послідовними і узгоджуються з показаннями свідків, а вказаний ОСОБА_4 механізм нанесення удару і ділянки тіла, куди було завдано удари, відповідає даним судово-медичної експертизи. Отже, суд вважає дані доводи обвинуваченого надуманими і такими, що направлені на уникнення відповідальності за вчинення злочину.

Сторона захисту також покликається на те, що протоколи слідчих експериментів від 14.10.2015 року є неналежними доказами, оскільки такі проводилися не на місці події, а в кабінеті слідчого, проте дані протоколів відповідають вимогам ст.ст. 85, 86 КПК України щодо їх допустимості і належності, оскільки отримані в порядку передбаченому ст.240 КПК України, прямо підтверджують наявність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема час, місце і спосіб заподіяння обвинуваченим ОСОБА_7 тілесних ушкоджень.

В судовому засіданні оглянуті: копія заяви ОСОБА_7 до міліції від 23.08.2015 р. в якій він вказує, що потерпіла ОСОБА_4 та свідок ОСОБА_10 самовільно проникли в його квартиру, зламавши замок, та викрали його дочку і 5000 евро (т. 1 а.с. 77); копія протоколу огляду місця події за вказаним фактом (т. 1 а.с. 78-82, 92-97). З огляду на сукупність досліджених по справі доказів що свідчать про протилежний хід розвитку конфлікту, відсутність інших підтверджень вказаного факту, суд не бере до уваги вказані докази. Крім того, згадка про можливий факт крадіжки грошей, з огляду на досліджені докази, на думку суду не має прямого відношення до обставин справи, кваліфікації дій його учасників.

З огляду на безпосередність досліджень доказів (ст. 23 КПК України), суд не досліджував, та не оцінює копії протоколів допитів (т.1 а.с. 140-147), наданих стороною захисту.

Отже, враховуючи наведене, суд вважає, що легке тілесне ушкодження спричинене потерпілій саме ударами ОСОБА_7 та перебуває в прямому причинному зв`язку з діями останнього.

Про наявність умислу в діях обвинуваченого на спричинення ОСОБА_4 тілесних ушкоджень свідчить спосіб, характер та механізм заподіяння тілесних ушкоджень, а саме свідоме нанесення концентрованих ударів безпосередньо в ліву руку та здуховнинну кістку потерпілої.

Вказані факти свідчать про цілеспрямовані, обдумані та умисні дії обвинуваченого, спрямовані на спричинення потерпілій тілесних ушкоджень.

Таким чином, сукупність наведених доказів дає підстави дійти висновку, що вина ОСОБА_7 у заподіянні легкого тілесного ушкодження доведена повністю і кваліфікація його дій дана органами досудового слідства за ч.1 ст.125 КК України вірно.

При призначенні обвинуваченому виду та міри покарання суд враховує загальні засади призначення покарання, тобто призначає покарання в межах, установлених у санкції частини статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин та відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання ОСОБА_7 судом не встановлено.
Суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є злочином невеликої тяжкості, конкретні обставини вчинення злочину; особу винного, що раніше не судимий, працює, на обліках в наркологічному і психоневрологічному диспансерах не перебуває, характеризується позитивно (т.1, а.с. 59-68).

Суд також бере до уваги думку потерпілої ОСОБА_4 , яка зазначила, що обвинувачений ОСОБА_7 не вибачився за вчинене.

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що обвинуваченому слід обрати покарання, достатнє і необхідне для його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів, у виді штрафу в мінімальних межах санкції ч.1 ст.125 КК України.

Речові докази та процесуальні витрати по справі відсутні.

Підстав, передбачених ст.ст. 176, 177 КПК України, для застосування щодо обвинуваченого запобіжних заходів суд не вбачає.
Керуючись ст.ст. 368-371, 373-375 КПК України, суд
засудив:
ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, і призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 45 неоподатковуваних доходів громадян 765 (сімсот шістьдесят п`ять) гривень.

Вирок може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення учасниками процесу до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м. Львова.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: (підпис). З оригіналом згідно.

Суддя