справа №133/3305/15-к
УХВАЛА
Іменем України
КОЗЯТИНСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
в складі головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4
з участю прокурора ОСОБА_5
захисників обвинувачених адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ОСОБА_10
обвинувачених : ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ОСОБА_14 ОСОБА_15
Під час підготовчого засідання прокурор вважає за можливе призначити справу до судового розгляду. Вимоги КПК при складанні обвинувального акта дотримані. Підстав для повернення обвинувального акта прокурору немає.
Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 заявив клопотання , яке підтримала обвинувачена ОСОБА_11 про повернення обвинувального акта прокурору, оскільки при проведені досудового розслідування недотримані вимоги ст.ст. 291, КПК України., зокрема всупереч п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК, в обвинувальному акті не повністю викладаються фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає установленими, а також відсутній такий важливий елемент, як формулювання обвинувачення. Замість цього обвинувальний акт дублює повідомлення про підозру ОСОБА_11 , що не припустимо .На першій сторінці обвинувального акту вказується ,що 10 листопада 2015 року ОСОБА_11 ……повідомлено про зміну раніше повідомленої 05.08.2015 року підозри у вчиненні кримінального правопорушення,та повідомлено про підозру у тому……». Таким чином у відповідності до обвинувально акту чітко зазначено, що ОСОБА_11 повідомлено про підозру 05.08.2015року (стор. 1 обвинувально акта).
В матеріалах провадження відсутні відомості про продовження строку досудового розслідування, отже зазначений обвинувальний акт складений поза межами строків досудового розслідування встановлених ст.219 КПК України, чим порушено загальні засади кримінального провадження.
Обвинувальний акт не містить повного викладення фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор уважає встановленими, на підставі належних доказів, що є порушенням вимог ст. 291 КПК України .
Формулювання обвинувачення ОСОБА_11 не ґрунтується на обставинах, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, факти, які впливають на ступінь його тяжкості, тощо щодо ОСОБА_11 , яка на даний час залишається підозрюваною. Фактичні обставини кримінального правопорушення та сформульоване обвинувачення - неконкретні.
Окрім цього, за вказаною категорією злочинів визначення потерпілої особи є обов`язковим. Проте у обвинувальному акті зазначено, що потерпілі у кримінальному провадженні відсутні, в той же час, органом досудового розслідування встановлений розмір шкоди, завданий кримінальними правопорушеннями місцевому бюджету Глуховецької селищної ради (органу місцевого самоврядування), хоча орган місцевого самоврядування( юридична особа) не визнана потерпілим та цивільним позивачем.
Інші учасники процесу підтримали клопотання адвоката ОСОБА_6 про повернення обвинувального акта прокурору з зазначених підстав. .
Суд заслухавши учасників процесу, прийшов до наступного висновку.
Відповідно до ч.1 ст.314 КПК України після отримання обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру або клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності суд не пізніше п`яти днів з дня його надходження призначає підготовче судове засідання, в яке викликає учасників судового провадження.
Відповідно до ч.З ст.314 КПК України суд має право у підготовчому засіданні прийняти рішення про повернення обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.
Відповіднол до положень закріплених в КПК України обвинувальний акт повинен відповідати вимогам ст. 291 КПК україни .
Отримавши обвинувальний акт, прокурор замість складання нового обвинувального акта вдався до фальсифікації матеріалів справи ,переписавши старий обвинувальний акт з тими самими недоліками, які були сказані судом в ухвалі від 15.06.2016 року.
Так всупереч п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК, в обвинувальному акті не повністю викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає установленими, а також відсутній такий важливий елемент, як формулювання обвинувачення. Замість цього обвинувальний акт дублює повідомлення про підозру ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 та ОСОБА_12 , що не припустимо. Так, в обвинувальному акті викладено лише зміст підозри, а також частина тих фактичних обставин правопорушення, у вчиненні якого підозрювалися ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 та ОСОБА_12 . За таким «обвинувальним актом» ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 та ОСОБА_12 мають статус не обвинуваченого, а підозрюваного, оскільки відповідно до положень ст. 277 КПК це становить зміст повідомлення про підозру. А відсутність в обвинувальному акті формулювання обвинувачення та правової кваліфікації дій особи унеможливлює призначення справи до судового розгляду та порушує права особи на захист.
Ухвалою Козятинського міськрайонного суду від 15.06.2016 року, що набрало законної сили 14.07.2016 року, обвинувальний акт уже повертався прокурору. Однак доданий до обвинувального акту реєстр матеріалів досудового розслідування не відповідає вимогам п. 1 ч. 2 ст. 109 КПК України, оскільки всупереч ч. 3 ст. 283 КПК України у Розділі І вказаного реєстру відсутні дані щодо внесення прокурором відомостей про закінчення досудового розслідування до Єдиного реєстру досудових розслідувань та відомостей про повернення обвинувального акта прокурору та прийняті процесуальні рішення.
Всупереч вимогам ч.4 ст. 291 КПК України до обвинувального акта не додано цивільний позов прокурора, який був заявлений під час досудового розслідування, що є самостійною підставою для повернення обвинувального акта прокурору.
Відповідно до ст.9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Згідно ч.2 ст.113 КПК України будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправної затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідними положеннями цього Кодексу.
Відповідно до ч.2 ст.214 КПК України досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
П.2 ч.1 ст. 219 КПК України передбачено, що досудове розслідування повинно бути закінчено протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.
Згідно із ст.ст.110, 283 КПК України однією з форм закінчення досудового розслідування є звернення прокурора до суду з обвинувальним актом.
Виходячи з вищевикладеного, прокурор, слідчий в межах строку досудового розслідування зобов`язані вжити належних визначених нормами кримінального процесуального закону заходів щодо розслідування злочинів, в тому числі забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Таким чином, після повернення у відповідності до ухвали суду від 15.06.2016 року, що набрала законної сили 14.07.2016 року обвинувального акта,складеного прокурором 04.12.2015 року , починають діяти строки передбачені ст. 219 КПК України.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, а саме реєстру матеріалів, строк досудового розслідування було продовжено до 10 грудня 2015 (розділ ІІ № 67 Реєстру ) , при цьому, інших процесуальних рішень щодо продовження строку досудового розслідування в порядку передбаченому ст. 294 КПК України у реєстрі не вказано. Новий обвинувальний акт складено прокурором 18 серпня 2016 року.
Оскільки в матеріалах провадження відсутні відомості про продовження строку досудового розслідування, то зазначений обвинувальний акт складений поза межами строків досудового розслідування встановлених ст.219 КПК України, чим порушено загальні засади кримінального провадження.
Крім того обвинувальний акт не містить повного викладення фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, на підставі належних доказів, що являється порушенням ч.2 п.5 ст. 291 КПК України.
Формулювання обвинувачення ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_15 . ОСОБА_13 не ґрунтується на обставинах, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, факти, які впливають на ступінь його тяжкості, тощо . В обвинувальному акті фактично не описана об`єктивна сторона складу кримінальних правопорушень, вчиненими ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_15 ОСОБА_13 ,що являється порушенням права на захист .
Зокрема, в обвинувальному акті не вказано, в чому саме полягало заволодіння чужим майном, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, мотив кримінального правопорушення, не зазначено також місце передавання грошей, час, спосіб по кожному кокретному випадку.
Склад злочину, передбачений ч. 5 ст. 191 КК України, відноситься до злочинів з матеріальним складом та передбачає спричинення потерпілому майнової шкоди. Натомість (стор. 3-7; 9 обвинувального акта) розмір майнової шкоди, яку прокурор вважає встановленою є некоректною, така шкода взагалі у відповідності до обвинувального акта не визначена у відповідності до вимог п.6ч.2ст.242 КПК України.
Окрім цього, за вказаною категорією злочинів визначення потерпілої особи є обов`язковим. З аналізу обвинувального акту вбачається суперечність його окремих положень, а саме у обвинувальному акті зазначено, що потерпілі у кримінальному провадженні відсутні, в той же час, органом досудового розслідування встановлений розмір шкоди, завданий кримінальними правопорушеннями місцевому бюджету Глуховецької селищної ради , хоча орган місцевого самоврядування є не місцевий бюджет, а юридична особа- Глуховецька селищна рада , яка не визнана потерпілим та цивільним позивачем.
Відповідно до ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити, серед іншого, такі відомості: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта. Тобто обвинувальний акт є важливим процесуальним документом і основою для захисту обвинуваченого в суді.
Відповідно до ч. 2 ст. 1 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, Кримінального процесуального кодексу та інших законів України.
Статтею 9 Конституції України визначено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Як визначено у статті 46 «Обов`язкова сила судових рішень та їх виконання» розділ ІІ «Європейський суд з прав людини» Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, держави, які ратифікують цю Конвенцію, зобов`язані «виконувати остаточне рішення Суду у будь-якій справі, в якій вони є сторонами».
У статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» вказано, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Частиною 5 статті 9 КПК України визначено, що кримінальне процесуальне законодавство застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Виходячи з обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини від 26.06.2008 року, ухваленому у справі «Ващенко проти України»), зазначено: «Обвинувачення для цілей п.1 ст.6 Конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п.51)».
У рішенні від 25.07.2000 року, ухваленому у справі «Маттоціа проти Італії», детальніше прописано: «Обвинувачений у скоєнні злочину має бути негайно і детально поінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п.«b» ч. 3 ст. 6 конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини обвинувачення».
У рішенні від 09.10.2008 року, прийнятому у справі «Абрамян проти Росії», вказано: «Деталі скоєння злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він офіційно вважається письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення».
В цьому ж рішенні ЄСПЛ нагадав, що положення пп.«а» п.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, правової кваліфікації, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого розгляду.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема й прийняти рішення щодо повернення обвинувального акта прокурору , якщо він не відповідає вимогам КПК Укераїни.
Керуючись ст. 291, п.3 ч.3 ст. 314 КПК України, суд
Ухвалив :
На ухвалу суду може бути подано апеляцію до апеляційного суду Вінницької області протягом 7 днів з дня проголошення ухвали.
Головуючий суддя: (підпис ) ОСОБА_1
судді : підписи ОСОБА_3
ОСОБА_2
Згідно з оригіналом.
суддя