Справа №489/5038/13-к 20.03.2017
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 березня 2017 року м. Миколаїв.
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
Головуючого судді: ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участі секретаря: ОСОБА_4 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві матеріали судової справи 489/5038/13-к провадження №1-в/489/209/16 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах засудженої ОСОБА_6 на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 3 лютого 2017 року про вирішення питання, пов?язаного з виконанням вироку Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10.06.2014 року в порядку виконанням вироку відносно засудженої
ОСОБА_6 и ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Білолісся Татарбунарського району Одеської області, громадянки Російської Федерації, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 .
Учасники судового провадження:
Захисник: ОСОБА_5 ,
Короткий зміст вимог апеляційної скарги захисника ОСОБА_5 .
Порушує питання про скасування зазначеної вище ухвали та постановлення нової ухвали про зняття арешту з майна ОСОБА_6 , а саме: з грошових коштів - 108 доларів США, 20 євро, 48 300 рублів РФ, 360 грн., мобільного телефону «Самсунг», золотих виробів - підвіски «ключик», шпильки, жіночої каблучки, підвіски «хрест», підвіски «ладанка», ланцюжка «Рембо», жіночої каблучки з діамантами і берилом, на яке накладено арешт 23.07.2012 року.
Просить зобов`язати ГУ НП в Миколаївській області повернути ОСОБА_6 зазначені грошові кошти, мобільний телефон. Зобов`язати ПАТ «УКРСОЦБАНК» Південний регіон повернути ОСОБА_6 зазначені ювелірні вироби, які зберігаються в банківській установі відповідно до прибуткового позабалансового касового ордера №1 від 09.08.2012 року.
_______________________________________________________________
Провадження: № 11-кп/784/264/17 головуючий у 1 інстанції ОСОБА_8
Категорія: виконання вироку доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_1 .
Короткий зміст судового рішення суду 1 інстанції.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03.02.2017 р. відмовлено в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_9 в інтересах засудженої ОСОБА_6 про зняття арешту та повернення вилученого майна.
Узагальнені доводи апелянта.
Вказує, що викладені в оскаржуваній ухвалі висновки суду не відповідають фактичним обставинам. Посилається на положення ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» (№606-Х1У від 21.04.1999 року) щодо строків пред`явлення виконавчих документів до виконання. Зазначає, що для виконання вироку Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10.06.2014 р. в частині вирішення цивільних позовів потерпілих про відшкодування моральної шкоди та звернення у відшкодування цієї шкоди майна засуджених, на яке накладався арешт, початок строку виконання становить 04.11.2014 р. наступний день після ухвалення судом апеляційної інстанції свого вироку від 03.11.2014 р., яким було погіршено становище засуджених ОСОБА_6 , а також ОСОБА_10 в частині призначеного їм покарання.
Вказує, що 04.11.2015 р. сплинув строк пред`явлення виконавчого документу до виконання, який захисником обчислюється в 1 рік. Тому вважає, що арештоване майно засудженої ОСОБА_6 належить повернути їй. Зазначає, що 24.11.2014 р. місцевий суд виконавчий лист разом з відповідними документами направив до ДПІ у Ленінському районі м. Миколаєва.
За повідомленням Державної виконавчої служби Ленінського району м. Миколаєва від 30.05.2016 року з посиланням на відомості ЄДРПО станом на вказаний час відсутнє виконавче провадження з примусового виконання виконавчих документів відносно потерпілих.
Зазначає, що судом залишено поза увагою обізнаність потерпілих про прийняте рішення щодо стягнень на їх користь та той факт, що вони не звернулися у встановленому законом порядку з приводу виконання стягнень.
Вказує, що на час постановлення оскаржуваної ухвали сплинуло більше 1 року 3-х місяців після закінчення строку пред`явлення виконавчого документу до примусового виконання. Однак, потерпілі не зверталися із заявою про поновлення такого строку. Не з`явилися вони і в судове засідання.
Вважає, що своєю поведінкою потерпілі дають підстави вважати про відсутність у них наміру стягнення з засудженої ОСОБА_6 будь-яких коштів.
Встановлені судом 1 інстанції обставини.
Вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10.06.2014 року ОСОБА_6 засуджена за ст.149 ч.2, 303 ч.3 КК України та із застосуванням ст.ст.69, 70 КК України їй призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, без конфіскації майна.
За вказаним вироком майно ОСОБА_6 (грошові кошти - 108 доларів США, 20 євро, 48 300 рублів РФ, 360 грн., мобільний телефон «Самсунг», золоті вироби - підвіска «ключик», шпильки, жіноча каблучка, підвіска «хрест», підвіска «ладанка», ланцюжка «Рембо», жіноча каблучка з діамантами і берилом), на яке накладено арешт 23.07.2012 року, ухвалено звернути в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої злочином.
Вироком апеляційного суду Миколаївської області від 03.11.2014 року вказаний вирок місцевого суду відносно ОСОБА_6 і ОСОБА_10 скасовано в частині призначеного покарання. Ухвалено свій вирок в цій частині. Призначено покарання за ст.ст.149 ч.2, ст.303 ч.3 КК України без застосування ст.69 КК України. ОСОБА_6 призначено остаточне покарання на підставі ст.70 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 років, з конфіскацією 1/2 частини майна, яке є власністю засудженої. Також посилено покарання і засудженій ОСОБА_10 . В іншій частині вирок суду 1 інстанції залишено без змін.
Вирок суду апеляційної інстанції набрав законної сили 03.11.2014 року відповідно до положень ст. 532 ч.4 КПК України.
Згідно довідки про звільнення Уманської виправної колонії УДПтСУ в Черкаській області (№129) ОСОБА_6 відбувала покарання з 12.06.2012 року та була звільнена умовно-достроково на 7 місяців 28 днів на підставі ухвали Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 04.05.2016 року.
У бухгалтерській довідці вказаної установи виконання покарань відносно засудженої ОСОБА_6 , вказано, що в період з 26.11.2014 р. по 12.05.2016 р. на адресу установи виконавчих документів не надходило.
Листом Ленінського відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській юстиції за №23339 повідомлено, що відповідно до відомостей ЄДРВП станом на 30.05.2016 р. у Ленінському відділі ДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області відсутнє виконавче провадження з примусового виконання виконавчих документів у відношенні ОСОБА_6 в частині конфіскації майна, належного на праві власності.
Навівши положення ст.174 ч.4 КПК України щодо правових підстав для скасування арешту майна у разі ухвалення судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, суд вказав на відсутність підстав для скасування арешту майна ОСОБА_6 , оскільки вироком суду 1 інстанції були задоволені цивільні позови потерпілих.
Зазначив про обов`язковість судових рішень, які підлягають безумовному виконанню на всій території України, відповідно до вимог ст.21 ч.2 КПК України.
Послався на положення ст.535 ч.3 КПК України, згідно з якими у разі якщо судове рішення або його частина підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем, суд видає виконавчий лист, який звертається до виконання в порядку, передбаченому законом про виконавче провадження.
Зазначив про право стягувача, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання відповідно до положень ст.12 ч.6 Закону України «Про виконавче провадження».
Вказав, що в разі пропуску строку пред`явлення виконавчого листа про стягнення моральної шкоди до виконання потерпілі мають право звернутись із заявою про поновлення такого строку. До вирішення даного питання є неприпустимим повернення вилученого у засудженої на підставі вироку майна, за рахунок якого цю шкоду має бути відшкодовано.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_5 на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_7 , який просив про залишення оскаржуваної ухвали без змін, вивчивши матеріали судового та кримінального проваджень (у відповідній частині), обговоривши доводи апеляційної скарги у її межах, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду про відсутність на даний час підстав для повернення майна засудженій ОСОБА_6 , на яке у кримінальному провадженні накладено арешт 23.07.2012 р. та яке згідно з вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10.06.2014 р., залишеним в цій частині без змін в апеляційному порядку, постановлено звернути у відшкодування заподіяної злочином моральної шкоди потерпілім ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 .
Той факт, що на час постановлення оскаржуваної ухвали сплинуло більше 1 року після закінчення строку пред`явлення виконавчого документу до примусового виконання, який апелянтом обчислюється в 1 рік відповідно до ст.22 ч.2 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-Х1У від 21.04.1999 року, не перешкоджає потерпілим звернутися до відповідного суду із заявою про поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.
З огляду на правову необізнаність потерпілих суду 1 інстанції належить роз`яснити потерпілим таке право.
Крім того, 05.10.2016 р. набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» № 1404 УШ від 02.06.2016 року. З цього дня втратив чинність Закон України «Про виконавче провадження № 606-Х1У від 21.04.1999 року.
Відповідно до ст. 12 ч.1 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404 УШ від 02.06.2016 року, виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом 3-х років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом 3-х місяців. Згідно з п.5 розділу ХШ «Прикінцеві та перехідні положення» виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.
Крім того, з матеріалів кримінального провадження (т.3 а.п.240-243) вбачається, що потерпіла ОСОБА_15 зверталася до суду з заявою про видачу їй виконавчого листа для стягнення на її користь шкоди з засуджених ОСОБА_6 та ОСОБА_10 . Зазначене спростовує доводи апелянта про те, що потерпілі не бажають звертатися за виконанням вироку в цій частині.
Апеляційний суд зауважує, що новим вироком суду апеляційної інстанції від 03.11.2014 р. погіршено становище у тому числі засудженої ОСОБА_6 в частині призначеного їй покарання, зокрема, застосовано додаткове покарання у виді конфіскації ? частини майна, яке є власністю засудженої.
Є лише припущенням апелянта посилання в апеляційній скарзі на відсутність у потерпілих наміру стягнення із засудженої ОСОБА_6 будь-яких коштів. Певні недоліки під час звернення судового рішення до виконання в частині звернення стягнень на користь потерпілих на арештоване майно засудженої ОСОБА_6 самі по собі не є перешкодою для реалізації права потерпілих на відповідне відшкодування.
За такого, відсутні підстави для скасування оскаржуваної ухвали, а відтак - і для задоволення апеляційної скарги захисника.
Керуючись ст.ст.405, 407, 424, 532, 537, 539 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах засудженої ОСОБА_6 залишити без задоволення, ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 3 лютого 2017 року про відмову в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_9 в інтересах засудженої ОСОБА_6 про зняття арешту та повернення вилученого майна залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:
Судді: