солом`янський районний суд міста києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 травня 2017 року суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурорів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві заяву прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчого управління спеціальних розслідувань Департменту спеціальних розслідувань ГПУ ОСОБА_3 про відвід судді Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_6 ,-

ВСТАНОВИВ:
Прокурор ОСОБА_3 подав вищезазначену заяву, мотивуючи її наступним.

Так, заявник звинуватив суддю ОСОБА_6 у вчиненні умисних протиправних дій, які полягають, на його думку, в тому, що суд призначає судові засідання у справі за овбинуваченням ОСОБА_5 за ч.4 ст.296 КК України із тривалим проміжком часу між ними, а також в тому, що за відсутності письмових чи усних клопотань про обрання чи зміну запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , строк дії такого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту ОСОБА_5 за власною ініціативою суд згідно ч.3 ст.315 КПК України не продовжив.

Крім того, прокурори в судовому засіданні додали, що суд невірно тлумачить саму норму закону, що ч.3 ст.315 КПК України передбачає можливість "продовження" запобіжного заходу, визнали, що під час підготовчого судового засідання дійсно не просили суд "обрати" ОСОБА_5 жодний із запобіжних заходів.

Прокурори не погодилися із тим, що суддя ОСОБА_6 обгрунтувала своє рішення висновками, до яких прийшов Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своїй постанові від 19.12.2014 №14, якою затвердив узагальнення судової практики застосування судами першої та апеляційної інстанцій процесуального законодавства щодо обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки вважали, що ВССУ висловив свою позицію по ч.3 ст.315 КПК України виключно по тим питанням, які стосуються запобіжного заходу у вигляді тримання особи під вартою. Переконували, що процес обрання, продовження, зміни чи скасування інших запобіжних заходів, в тому числі домашнього арешту є відмінним. І те, що ВССУ вказав на відсутність законодавчо визначених підстав для "продовження" під час підготовчого судового засідання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (на відміну від "обрання"), не виключає, на думку прокурорів, обов`язку суду "продовжити" заробіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Крім того, підставою відводу вважали те, що сама прокуратура, незважаючи на те, що в ухвалі слідчого судді Печерського районного суду від 08.02.2017 щодо продовження строку тримання ОСОБА_5 під домашнім арештом чітко прописано, що строк її дії до 08.04.2017, вважає що все ж таки строк дії такої ухвали автоматично продовжено навіть без рішення судді ОСОБА_6 . Продовжуючи виступ щодо підстав відводу останній, прокурори заявили, що суддя ОСОБА_6 за умови такого "автоматичного" продовження відмовляється підтвердити таку позицію прокуратури, направивши лист працівникам органів внутрішніх справ із зазначенням можливості і далі за закінченням строку дії ухвали слідчого судді Печерського районного суду від 08.02.2017 щодо продовження строку триманя ОСОБА_5 під домашнім арештом продовжувати контролювати поведінку останнього.

ОСОБА_5 в судовому засіданні категорично заперечував проти задоволення заяви прокурорів, вважав, що незгода сторони обвинувачення із прийнятими судом рішеннями за жодних обставин не може виступати підставою для відводу суду. Висловив припущення, що навпаки, саме така поведінка прокурорів по заявленню відводу головуючому, пов`язна саме із принциповістю судді в суворому дотриманні норм КПК України під час розгляду, зокрема, кримінального провадження по його обвинуваченню.

Захисники ОСОБА_5 були обізнані із датою та часом проведення даного судового засідання, подали клопотання про відкладення розгляду, проте їх неявка не є перешкодою для розгляду заяви про відвід, відтак судом було прийняте рішення про можливість проведення засідання за їх відсутності.

Суддя, якій завлено відвід, про дату, час та місце розгляду даної заяви також повідомлялася, від надання письмових пояснень відмовилася, в судове засідання не прибула.

Заслухавши прокурорів та ОСОБА_5 , дослідивши матеріали за заявою, суд приходить до наступного висновку.

Судовим розглядом даної заяви встановлено, що в провадженні судді Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_6 знаходиться криміальне провадження №0000201 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.296 КК України.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 08.02.2017 строк тримання ОСОБА_5 під домашнім арештом продовжено до 08.04.2017.
Відповідно до імперативних положень ч.6 ст.182 КПК України по закінченню строку дії ухвали слідчого судді про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту або про продовження тримання підозрюваного/обвинуваченого під домашнім арештом припиняяє свою дію і така ухвала і запобіжний захід вважається скасованим.

З матеріалів заяви про відвід судді, представлених прокурором, зокрема, листа судді ОСОБА_6 на адресу Генеральної прокуратури України вбачається, що суддя доводить до відома прокурорів, які здіснюють відповідні свої функції у даному кримінальному ровадженні, що за правилами ч.3 ст.315 КПК України суд з урахуванням думки інших присутніх учасників підготовчого судового засідання виключно за клопотанням сторін кримінального провадження вирішує питання про обрання, доцільність зміни чи скасування заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжного заходу, обраного обвинуваченому з урахуванням ризиків, передбачених ст.177 КПК України, та обставин кримінального провадження. За відсутності ззначених клопотань від сторін кримінального провадження застосування заходів забезпечення кримінального провадження, обраних під час досудового розслідування, вважається продовженим в межах строку, визначеного ухвалою слідчого судді під час досудового розслідуваня.

Прокурори в судовому засіданні підтвредили, що ні усних, ні тим більше письмових клопотань про "обрання" запобіжного заходу ОСОБА_5 вони під час підготовчого судового засідання судді ОСОБА_6 не заявляли.

Суд в даному судовому засіданні позбавлений можливості надавати оцінку діям судді щодо правильного чи неправилього як наполягали прокурори тлумачення судом норм КПК України, тим більше з урахуванням того, що таке "тлумачення" співпадає із роз`ясненнями ВССУ, які були ним викладені в постанові Пленуму ВССУ від 19.12.2014 №14, якою затверджено узагальнення судової практики застосування судами першої та апеляційної інстанцій процесуального законодавства щодо обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Також суд в рамках розгляду заяви про відвід позбавлений можливості згідно норм КПК України надавати консультації чи роз`яснення сторонам кримінального провадження щодо застосуванням тих чи інших положень КПК України.

Доводи прокурорів в контексті необхідності відводу судді ОСОБА_6 щодо відмови судді давати вказівки органам міліції контролювати поведінку обвинуваченого за межами строку дії відповідної ухвали про застосування до такого обвинуваченого запобіжного заходу суд вважає не тільки неспроможними, але навіть такими, які прямо суперечать вимогам діючого законодавства та можуть бути направлені на порушення прав та свобод особи.

Незгода будь-якого учасника кримінального провадження із тими чи іншими рішеннями суду, не може бути підставою для відводу головуючого у справі.

Також не може бути підставою для відводу вимога до суду діяти у непередбачений законом спосіб поза межами судового засідання.

З вищезазначеного листа судді ОСОБА_6 на адресу прокуратури чітко вбачається, що підготовче судове засідання по даному кримінальному провадженню не відбулося через неявку потерпілого.

Посилання на те, що як відомо даним конкретним прокурорам інші судді з таких обставин проводять підготовчі судові засідання, а суддя ОСОБА_6 ні, судом також до уваги не приймається, оскільки є питаннями здійснення правосуддя по конкретній справі, що не може бути предметом оцінки суда під час розгляду заяви про відвід.

Статтями 75, 76 КПК України передбачені умови, за наявності яких, зокрема, суддя підлягає безумовному відводу, зокрема, суддя підлягає безумовному відводу за наявності підстав, які викликають сумнів в його упередженості.

Як указав Європейський суд у справі «Мироненко і Мартенко проти України» (рішення від 10 грудня 2009 року), наявність безсторонності має визначатися, для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див., зокрема, рішення у справах «Фей проти Австрії» (Fey v. Austria), рішення від 24 лютого 1993 року, серія А, № 255, с. 12, п. 27, 28 і 30, та «Веттштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), заява № 33958/96, п. 42, ЄСПЛ 2000-XII). У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (див. рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства» (Pullar v. the United Kingdom), рішення від 10 червня 1996 року, Reports 1996-III, с. 794, п. 38).

Особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного (див. згадане вище рішення у справі Веттштайна (Wettstein), п. 43)

В даному випадку, суд вважає неможна стверджувати про упередженість суду через саму лише незгоду прокурора із прийнятим судом рішення по конкретній справі.

Згідно ст.126 Конституції України незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України і розкриття змісту цих понять зводиться в тому числі і у виявленні поваги до постановлених судом будь-якої юрисдикції і ланки судової системи рішень за надання реальної можливості їх оскарження у передбаченому відповідним законом порядку.

Судді при здійсненні правосуддя незалежні й підкоряються лише закону, а вплив на них у будь-який спосіб забороняється. Незалежність і недоторканність суддів є невід`ємними складовими їхнього статусу та гарантуються Конституцією та законами України.

Гарантії незалежності і недоторканності суддів як носіїв судової влади та самостійності судів як судових органів визначено Конституцією та законами України. Недопустимо втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, прояв неповаги до суду та встановлено відповідальності за такі діяння.

Недоторканність суддів не є особистим привілеєм, а як один з елементів статусу суддів має публічно-правове призначення - забезпечити здійснення правосуддя незалежним, неупередженим і справедливим судом. При чому заборона впливу на суддів у будь-який спосіб поширюється на весь час обіймання посади судді (статті 3, 8, 55 Конституції України)

Процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом.
Зважаючи на вищезазначені положення закону та наведені судом обставини, керуючись ст. ст. 75, 76, 80, 81 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:
У задоволенні заяви заяву прокурора про відвід судді Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_6 , - відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя - ОСОБА_1