Справа № 343/521/17
Провадження № 11-кп/779/229/2017
Категорія ст. 81 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 травня 2017 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Долинського районного суду Івано-Франківської області від 07.04.2017 року, якою відмовлено у задоволенні спільного клопотання Державної установи «Долинський виправний центр (№118)» та спостережної комісії при Долинській райдержадміністрації про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, -

з участю: прокурора ОСОБА_7

засудженого ОСОБА_6

представника ДУ «ДВЦ (№118) ОСОБА_8

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання про умовно-дострокове звільнення. В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що суд не врахував характеристику на нього під час перебування в установі, не витребував з центру відбування покарань довідку про його заробітну плату. Апелянт зазначає, що термін умовно-достроково звільнення зменшився на 2 місці 29 днів, внаслідок направлення його до установи відбування покарань.

Відмовляючи у задоволенні клопотання щодо умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_6 , суд першої інстанції виходив із тяжкості вчиненого злочину; строку невідбутої частини покарання, що становить 1 рік 2 місяці 14 днів; неодноразового засудження за вчинення умисних злочинів, а саме п`ять разів; фактичного строку відбування покарання в ДУ "Долинський ВЦ (№ 118)", - з 20.01.2017 року по 07.04.2017 року; відсутності в матеріалах особової справи довідки про отримання заробітної плати, тощо. Вказані обставини, у сукупності, на думку суду першої інстанції, свідчать про те, що ОСОБА_6 не довів своє виправлення, переконливих доказів сумлінної поведінки засудженого під час відбування покарання в судовому засіданні не здобуто. Суд першої інстанції дійшов висновку, що наявність лише формально-юридичних підстав, не свідчить про виправлення засудженого та не надає йому право на беззаперечне умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Під час апеляційного розгляду:

- засуджений ОСОБА_6 підтримав доводи апеляційної скарги, просив прийняти нову ухвалу, якою задовольнити клопотання установи та застосувати до нього умовно-дострокове звільнення;

- представник Державної установи «Долинський виправний центр (№118)» ОСОБА_8 підтримав вимоги апеляційної скарги;

- прокурор не підтримав доводи поданої апеляційної скарги просив її залишити без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, ухвалу суду залишити без змін, з наступних підстав.

Висновок суду першої інстанції про те, що до засудженого на даний час не може бути застосовано умовно-дострокового звільнення від відбування покарання належним чином мотивований.

Відповідно до положень ст. 81 КК України до засудженого, що відбуває покарання у виді позбавлення волі і сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Отже, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання являє собою звільнення засудженого від подальшого відбування покарання за таких умов: 1) особа відбуває основне покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі; 2) засуджений своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення; 3) він фактично відбув встановлену ч. 3 ст. 81 частину призначеного судом покарання.

Зі змісту вказаної норми випливає, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання являє собою звільнення засудженого від подальшого відбування покарання за наявності передбачених вище обов`язкових умов, як відбування покарання у виді позбавлення волі, доведення засудженим свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці, фактичне відбуття встановленої законом частини призначеного покарання в залежності від класифікації злочину за ступенем тяжкості, формою вини та об`єктом суспільно-небезпечного посягання, наявності попередніх судимостей.

Зі спільного клопотання Державної установи «Долинський виправний центр (№118)» та спостережної комісії при Долинській райдержадміністрації про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 від відбування покарання, вбачається наступне.

16.02.2015 року вироком Рожищенського районного суду Волинської області ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі, та в строк відбуття покарання зараховано час попереднього ув`язнення з 20.12.2014 року по 16.02.2015 року.

10.02.2016 року ухвалою Маневицького районного суду Волинської області у в строк відбутого покарання ОСОБА_6 зараховано час його попереднього ув`язнення з 20.12.2014 року по 18.03.2015 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України.

21.10.2016 року ухвалою Маневицького районного суду Волинської області ОСОБА_6 замінено невідбуту частину покарання у вигляді позбавлення волі більш м`яким на 1 рік 11 місяців 01 день обмеження волі.

03.02.2017 року ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області засудженому ОСОБА_6 в строк відбуття покарання у вигляді обмеження волі зараховано час слідування під вартою з 21.10.2016 року по 20.01.2017 року із розрахунку один день тримання під вартою за два дні обмеження волі.

Встановлено що, початок відбуття покарання засудженому рахується з 16.02.2015 року; 2/3 частин терміну - 24.02.2017 року, кінець терміну 22.06.2018 року.

Засуджений ОСОБА_6 в установах відбування покарання знаходиться з 24.12.2014 року, де під час перебування в СІЗО м. Луцька не допускав порушень вимог режиму тримання під вартою, дисциплінарні стягнення не накладались. Заохочення не оголошувались. З 15.04.2015 року відбував покарання в Маневицькій ВК (№42). Був працевлаштований днювальним відділення СПС. За період відбування покарання не допускав порушень вимог режиму відбування покарання дисциплінарні стягнення не накладались. Оголошувались два заохочення. 20.01.2017 року засуджений прибув в Державну установу "Долинський виправний центр (№118)". Був працевлаштований днювальним відділення СПС, де працює по теперішній час. Не допускав порушень вимог режиму відбування покарання, дисциплінарні стягнення не накладались. Заохочення не оголошувались (а.п. 1).

З характеристики на ОСОБА_6 , затвердженої начальником Державної установи «Долинський виправний центр (№118)», вбачаються аналогічні посилання на дані, що характеризують особу засудженого, як і в клопотанні начальника установи виконання покарання. Доповнено тим, що у взаємовідносинах з іншими засудженими ОСОБА_6 , не конфліктний, виконує передбачені законом вимоги персоналу установи. До виконання робіт по благоустрою установи ставиться із розумною ініціативою. Приймав участь в реалізації програми диференційованого виховання впливу засуджених за напрямком "Фізкультура і спорт". Вину у скоєному злочині визнав повністю. Згідно вироку суду позов не значиться (а.п. 2).

З довідки Державної установи «Долинський виправний центр (№118)» №4/1-63 с/к від 02.03.2017 року вбачається, що виконавчі листи до установи не надходили (а.п. 3).

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при вирішенні питання про відмову у задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_6 , належним чином врахував умови, що передбачені ст. 81 КК України для такого звільнення, а також особу засудженого, який неодноразово судимий за корисливі злочини проти власності, відбував покарання в місцях позбавлення волі, звільнився від відбування покарання згідно Закону України «Про амністію», проте на шлях виправлення не став та знову продовжив свою злочинну діяльність, що свідчить про те, що засуджений не довів свого виправлення, тому до нього не може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

На думку колегії суддів, ухвала суду першої інстанції постановлена з правильним застосуванням матеріального права та дотриманням вимог процесуального закону.

Згідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття рішення при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання - є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Під сумлінною поведінкою засудженого слід розуміти зразкове дотримання вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, відсутність порушень дисципліни, товариське ставлення до інших засуджених, а під сумлінним ставленням до праці - участь у суспільно корисній роботі, добросовісне виконання трудових обов`язків, використання форм і методів отримання доходів, які допустимі з точки зору не лише індивідуальних, а й суспільних інтересів (сплата податків, обов`язкових платежів тощо), підвищення кількісних і якісних показників у роботі, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, додержання правил охорони праці та техніки безпеки.

Процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним на протязі всього перебування засудженого в установі виконання покарання.

З урахуванням реального терміну відбутого засудженим покарання, колегія судів вважає, що в разі задоволення клопотання про умовно-дострокове звільнення, не буде досягнута мета покарання.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині того, що за таким короткий період часу засуджений ОСОБА_6 не довів свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Висновок суду першої інстанції про те, що до засудженого ОСОБА_6 на даний час не може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, належним чином мотивований.

Викладені апелянтом в апеляційній скарзі обставини були враховані судом першої інстанції при прийняті рішення щодо відмови в задоволенні клопотання про його умовно-дострокове звільнення.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, та підстав для задоволення апеляційної скарги засудженого, апеляційним судом не знайдено.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Долинського районного суду Івано-Франківської області від 07.04.2017 року року про відмову в задоволенні спільного клопотання Державної установи «Долинський виправний центр (№118)» та спостережної комісії при Долинській райдержадміністрації про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 від відбування покарання, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4

Згідно з оригіналом:

Суддя ОСОБА_2