1Справа № 335/3028/17 1-кп/335/262/2017
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 липня 2017 року Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
провівши підготовче судове засідання по розгляду кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004977 від 02.11.2015 року за обвинуваченням ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 185 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
В провадження Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя передані матеріали кримінального провадження № 0004977 від 02.11.2015 року з обвинувальним актом у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 185 КК України.
В ході підготовчого судового засідання представник публічного обвинувачення - прокурор ОСОБА_3 зазначив, що дане кримінальне провадження підсудне Орджонікідзевському районному суду м. Запоріжжя, обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України, підстав для його повернення немає, однак у зв`язку з неявкою у судове засідання потерпілих просив відкласти підготовче судове засідання.
В підготовчому судовому засіданні обвинувачений та його захисник вважають за неможливе призначити кримінальне провадження до судового розгляду на підставі обвинувального акту, затвердженого 30 січня 2017 року прокурором Запорізької місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_6 , оскільки в ньому в порушення вимог п. 3 ч. 2 ст. 291 КПК України не зазначено місце проживання потерпілих, обвинувальний акт не містить фактичних обставин кримінального правопорушення, в порушення п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України.
Суд, вислухавши думку сторін кримінального провадження, оглянувши обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування, приходить до висновку про повернення обвинувального акта прокурору за наступних підстав.
Так, відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.
Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, передбаченими ст. 7 КПК України, таким як верховенство права і законність.
Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення, це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Згідно ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України.
Таким чином, відповідно до норм КПК України обвинувальний акт - це процесуальний документ про закінчення досудового розслідування, який відповідно до ст. 291 КПК України складається слідчим, після чого затверджується прокурором. Обвинувальний акт може бути складений прокурором, зокрема якщо він не погодиться з обвинувальним актом, що був складений слідчим.
Норма ч. 2 ст. 291 КПК України передбачає, що обвинувальний акт повинен обов`язково містити відомості, які передбачені пп. 1-9 цієї частини вказаної статті.
Дослідивши обвинувальний акт в кримінальному провадженні № 0004977стосовно ОСОБА_5 суд приходить до висновку, що він не відповідає вимог ч. 2 ст. 291 КПК України.
Відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_5 , обвинувачувався у таємному, викраденні грошових коштів за попередньою змовою з невстановленою особою на загальну суму 50 000 грн., чим спричинив матеріальну шкоду ОСОБА_7 на вказану суму. Зокрема ОСОБА_5 , отримавши від невстановленої особи повідомлення про надходження грошових коштів з банківського рахунку ОСОБА_7 на платіжну картку № НОМЕР_1 , використовуючи 7 разів банкомати ПАТ КБ „Приватбанк, розташовані в м. Запоріжжя, зняв грошові кошти на зазначену вище суму, частину з яких передав невстановленій особі.
Вказані дії ОСОБА_5 прокурором були кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена за попередньою змовою групою осіб.
Згідно п. 3 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити анкетні відомості кожного потерпілого, у тому числі місце їх проживання для забезпечення своєчасного та належного повідомлення потерпілого про час та місце проведення судових засідань (в тому числі і підготовчого).
Разом з цим, в порушення вказаної норми, обвинувальний акт взагалі не містить інформації про потерпілих у даному кримінальному провадженні та адреси їх проживання.
Відповідно до положень п.13 ч.1 ст.3 КПК України визначено, що обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку встановленому цим Кодексом. Поряд з цим, ч.1 ст.11 КК України встановлено, що злочином є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину.
Поряд з цим, вимогами п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України визначено, що формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладається після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими та правової кваліфікації кримінального правопорушення.
Крім того, Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 квітня 2008 року зазначив, що у контексті підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`яснення «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного, він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 у справі «Камасінські проти Австрії). Крім того, Суд констатував, що положення підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення, та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25.03.1999 у справі «Песільє та Сассі проти Франції»).
Разом з тим, в обвинувальному акті, як при викладі фактичних обставин кримінального правопорушення, так і при формулюванні обвинувачення, при зазначенні події злочину, обставин вчинення кримінального правопорушення, часу, місця, способу їх вчинення, наявні суперечності та неконкретність пред`явленого обвинувачення, так як, обвинувальний акт не містить конкретного обвинувачення ОСОБА_5 з чітким формулюванням обставин, які б відповідали зазначеній правовій кваліфікації закону України про кримінальну відповідальність.
Зокрема, зі змісту обвинувального акту вбачається, що у сформульованому ОСОБА_5 обвинуваченні зазначено, що у серпні 2015 року останній вступив у злочинну змову з невстановленою особою, направлену на викрадення коштів з банківського рахунку. Однак, далі в обвинувальному акті міститься посилання проте, що вже наприкінці липня 2015 року, ОСОБА_5 вже мав прямий умисел на таємне викрадення чужого майна та вчинив крадіжку за попередньою змовою з невстановленою особою.
Крім того, в обвинувальному акті не зазначено дату та час вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення.
Відповідно до вимог ст.ст. 91, 374 КПК України подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення) є предметом обов`язкового доказування у кримінальному провадженні та у разі визнання особи винуватою підлягають зазначенню у мотивувальній частині вироку.
Вищезазначені суперечності та неконкретність формулювання обвинувачення, на підставі якого обвинувальний акт у кримінальному провадженні направляється до суду, свідчить про те, що органом досудового розслідування не в повній мірі визначено коло обставин, що підлягають дослідженню під час судового розгляду та впливають на визначення правової кваліфікації даного кримінального правопорушення, що перешкоджає призначенню судового розгляду, під час якого передбачено оголошення обвинувального акту та роз`яснення суті обвинувачення, яке в такому формулюванні не може бути зрозумілим обвинуваченій особі, що тягне за собою порушення права на захист, оскільки обвинувальний акт є необхідним для підготовки до захисту.
Крім того, наведені суперечності та неконкретність формулювання обвинувачення позбавляє суд визначити межі судового розгляду щодо обвинуваченого з огляду на положення ч.1 ст.337 КПК України.
На підставі викладеного суд надходить до висновку про те, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, підлягає поверненню прокурору для приведення його у відповідність з вимогами ст. 291 КПК України.
Разом з цим скаргу захисника на дії слідчого та клопотання про виключення АТ „ОТП Банк як потерпілого з числа учасників кримінального провадження слід залишити без задоволення, оскільки оскаржувана постанова про зупинення провадження вже скасована, а передбачених законом підстав для виключення АТ „ОТП Банк з числа потерпілих не має.

Керуючись п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, -

УХВАЛИВ:
Обвинувальний акт в кримінальному провадженні 0004977 стосовно ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України повернути прокурору Запорізької місцевої прокуратури № 2, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні.
Скаргу захисника на дії слідчого та клопотання про виключення АТ „ОТП Банк як потерпілого з числа учасників кримінального провадження залишити без задоволення.

На ухвалу суду про повернення обвинувального акту прокурору може бути подана апеляція до апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом 7 діб з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1