Ухвала
іменем україни

2 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001402 за касаційною скаргою прокурора та захисника ОСОБА_6 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2015 року та вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 червня 2016 року щодо ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а :

вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2015 року

ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Павлоград Дніпропетровської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

засуджено за ч. 2 ст. 307 КК України із застосуванням ст. 69 КК України на 3 роки позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.
Вирішено питання про судові витрати та речові докази у провадженні.

Апеляційним судом Дніпропетровської області цей вирок скасовано в частині призначеного покарання та постановлено свій вирок від 30 червня 2016 року, яким ОСОБА_8 призначено за ч. 2 ст. 307 КК України покарання із застосуванням ст. 69 КК України 4 роки 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.

В решті вирок залишено без зміни.

ОСОБА_8 визнано винуватим у тому, що він, 23 вересня 2015 року приблизно о 10 год., в аптеці «Здоров`я», розташованій по вул. К. Маркса, 61/1 у м. Павлограді Дніпропетровської області, незаконно придбав 2 конвалюти (20 таблеток) лікарського препарату «пентасед», який містить наркотичну речовину кодеїн, переніс їх до дачної ділянки у дачному товаристві «Троянда», розташованого по вул. Павлоградській в м. Павлограді, де із застосуванням бензину, кислоти, йоду, оцту незаконно виготовив особливо небезпечний наркотичний засіб «дезоморфін» у кількості 8,3 мл. (0,019514 гр.), переніс його за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де розфасував в одноразові шприці, ємкістю 2 мл., та незаконно зберігав за місцем свого проживання з метою подальшого збуту.

Того ж дня, приблизно о 16 год. 50 хв., ОСОБА_8 знаходячись у стані наркотичного сп`яніння, в ході проведення оперативної закупки, із корисливої зацікавленості та з метою отримання прибутку, як основного джерела існування, знаходячись в районі котельної, розташованої неподалік від буд. 69 по вул. К.Маркса у м. Павлограді незаконно за 100 грн. збув оперативному закупнику ОСОБА_9 2 одноразових шприци з особливо небезпечним наркотичним засобом "дезоморфін" у кількості 1,1 мл. та 1 мл. відповідно.

23 вересня 2015 року о 17 год. 50 хв. ОСОБА_8 біля буд. 89 по вул. Короткій м. Павлограді був затриманий в порядку ст.208 КПК України. В ході проведення особистого огляду його речей, в присутності понятих, було виявлено грошові кошти в сумі 100 грн., які він отримав від продажу особливо небезпечного наркотичного засобу.

23 вересня 2015 року в період часу з 18 год. 50 хв. до 20 год. співробітники міліції при проведенні санкціонованого обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 , виявлено та вилучено 9 шприців обсягом 2 мл. кожний та 1 шприц обсягом 5мл. з безбарвними рідинами зі зваженими частками жовтого кольору зі специфічним запахом.

Згідно висновку хімічної експертизи надані на експертизу рідини, вилучені під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 , містять особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого обмежений «дезоморфін».

У касаційній скарзі прокурор ставить питання про скасування вироку апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції. Стверджує, що вирок апеляційного суду має відповідати вимогам ст. 420 КПК України. Вказує на неправильне застосування кримінального закону та призначенням покарання, яке не відповідає тяжкості вчиненого злочину й особі засудженого внаслідок м`якості. Вважає, що суд безпідставно врахував як обставину, що пом`якшує покарання, утримання батьків та бабусі пенсійного віку, однак в судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_10 ніде не працює, не має джерела доходу, отже не утримує їх. Крім того ОСОБА_10 визнав свою вину лише в ході судового слідства, що свідчить про намагання уникнути суворого покарання, а не про щире каяття. Зазначає, що суд необґрунтовано застосував ст. 69 КК України. Повідомляє, що апеляційний суд не перевірив належним чином доводи прокурора щодо м`якості призначеного покарання, відповіді на них не надав, чим істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону.

Як убачається зі змісту касаційної скарги захисник засудженого ставить питання про зміну постановлених судових рішень та призначення ОСОБА_8 покарання у виді 3 років позбавлення волі без конфіскації майна. Вважає, що суди не в повній мірі врахували дані про особу засудженого та конкретні обставини справи і призначили суворе покарання. Зазначає, що суди належним чином не вмотивували неможливість застосування ст. 75 КК України. Наголошує, що його підзахисний вину визнав, щиро розкаявся у вчиненому, протягом судового розгляду належним чином виконував покладені на нього обов`язки. Стверджує, що судами не взято до уваги, що на утриманні ОСОБА_8 знаходяться батьки та бабуся пенсіонер, які потребують догляду.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав касаційну скаргу прокурора та вказала на необхідність закриття касаційного провадження за скаргою захисника, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів вважає, що вони не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 307 КК України у касаційних скаргах не оспорюються.

Відповідно до ч. 2 ст. 420 КПК України вирок суду апеляційної інстанції повинен відповідати загальним вимогам до вироків. Крім того, у вироку суду апеляційної інстанції зазначаються зміст вироку суду першої інстанції, короткий зміст вимог апеляційної скарги, мотиви ухваленого рішення, рішення по суті вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи винуватою, крім іншого, зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

При складанні вироку апеляційним судом ці вимоги кримінального процесуального закону дотримані.

Розглядаючи апеляційну скаргу прокурора на вирок щодо ОСОБА_8 , скасовуючи його в частині призначення покарання та постановляючи свій вирок, апеляційний суд зазначив зміст вироку суду першої інстанції, в якому викладено формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений, також зазначив короткий зміст вимог апеляційної скарги, мотиви ухваленого рішення та рішення по суті вимог апеляційної скарги.

Що стосується покарання, то воно апеляційним судом ОСОБА_8 призначене відповідно до вимог ст. 65 КК України з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, даних про особу винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

За наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд на підставі ст. 69 КК України, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.
Скасовуючи вирок в частині призначеного покарання, суд апеляційної інстанції погодився із видом покарання, яке обрано судом першої інстанції, його призначенням із застосуванням ст. 69 КК України.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції вказав, що розмір покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого та особі засудженого, який не має постійного місця роботи та джерела доходу, а значить не утримує своїх батьків та бабусю, а навпаки сам знаходиться на їх утриманні та з урахуванням обставини, що обтяжує покарання вчинення злочину у стані наркотичного сп`яніння.

З урахуванням усіх обставин справи, даних про особу засудженого, серед яких й ті, про які йдеться в касаційних скаргах прокурора та захисника, суд апеляційної інстанції, розглядаючи справу в межах апеляції прокурора та своїх повноважень, дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення та перевиховання ОСОБА_8 лише в умовах ізоляції від суспільства.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 КК України, крім іншого, конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_8 з метою отримання прибутку, як основного джерела існування, за 100 грн. збув особливо небезпечний наркотичний засіб, тобто з корисливих мотивів.
Враховуючи викладене, правильно призначено ОСОБА_8 і додаткове покарання за ч. 2 ст. 307 КК України у виді конфіскації майна.

На думку колегії суддів, призначене ОСОБА_8 покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна є законним, справедливим, воно сприятиме перевихованню ОСОБА_8 та попередженню вчинення ним нових правопорушень. Підстав вважати його, як м`яким, так і невиправдано суворим, колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б підставами для скасування чи зміни судових рішень, колегією суддів не встановлено, а тому підстави для задоволення касаційних скарг, як прокурора так і захисника відсутні.

Керуючись ст. ст. 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2015 року в частині залишення без зміни вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області та вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 червня 2016 року щодо ОСОБА_8 залишити без зміни, а касаційні скарги прокурора та захисника без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3