Провадження № 11-сс/792/83/17 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Справа № 676/209/17 Доповідач ОСОБА_2
Категорія: ухвала слідчого судді
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 лютого 2017 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Хмельницької області у складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
підозрюваного ОСОБА_9
розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 17 лютого 2017 року,

в с т а н о в и л а:
Ухвалою слідчого судді Кам`янець Подільського міськрайонного суду від 17 лютого 2017 року задоволено клопотання слідчого СВ Кам`янецьПодільського ВП ГУНП в Хмельницькій області та продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 17 березня 2017 року відносно:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого по АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з вищою освітою, приватного підприємця, жителя АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.289, ч.1 ст.263 КК України.

Органами досудового розслідування ОСОБА_9 підозрюється в тому, що із ОСОБА_10 та невстановленою в ході досудового розслідування особою, в кінці червня 2016 року в м. Кам`янець-Подільському вирішили незаконно заволодіти автомобілем марки «BMW X5» з номером кузову НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 (Республіки Польща), власником якого є ОСОБА_11 та оголошення про продаж якого потерпілий попередньо розмістив в інтернет мережі.

Реалізуючи свій злочинний намір, 29 червня 2016 року близько 15 год. 00 хв. ОСОБА_9 зателефонував до потерпілого ОСОБА_11 та під приводом придбання автомобіля домовився про зустріч в м. Кам`янець-Подільському 02 липня 2016 року.

В подальшому близько 19.30 год. 02 липня 2016 року ОСОБА_9 спільно із ОСОБА_10 та невстановленою в ході досудового розслідування особою, маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, діючи з корисливих мотивів, заздалегідь розподіливши між собою ролі, та реалізуючи свій злочинний намір, прибули до обумовленого місця зустрічі з потерпілим ОСОБА_11 , а саме до магазину «911» по просп. Грушевського в м. Кам`янець-Подільському, де ОСОБА_10 та невстановлена в ході досудового розслідування особа залишились неподалік входу у магазин «911» з метою попередження спільників про можливу небезпеку та у разі необхідності зміни плану дій, а ОСОБА_9 , увійшовши у довіру до потерпілого ОСОБА_11 та повідомивши останньому про дійсні наміри придбання автомобіля, сів на пасажирське сидіння автомобіля та наставив на потерпілого, який сидів на водійському сидінні, сумку із невідомим предметом та висловив вимогу покинути автомобіль, а також віддати йому ключі, на що потерпілий ОСОБА_11 , сприймаючи руку ОСОБА_9 як наведений на нього пістолет, реально сприймаючи загрозу для життя та здоров`я, покинув салон належного йому автомобіля «BMW X5». Після чого ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та невстановлена особа в ході досудового розслідування зникли на автомобілі потерпілого із місця події.

Крім того ОСОБА_9 органами досудового розслідування підозрюється в тому, що він за невстановлених в ході досудового слідства обставин, місці, даті та часі, в порушення вимог п.9 Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12.10.1992 року, придбав двадцять сім набоїв, що є боєприпасами до нарізної вогнепальної зброї 7,62 мм, які придатні для стрільби, а також один набій, який є боєприпасом до нарізної вогнепальної зброї - 7,62 мм, який виготовлений саморобним способом, та які зберігав в металевому сейфі в кв. АДРЕСА_3 до 17 листопада 2016 року.

17 листопада 2016 року ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.289 КК України, а 20 грудня 2016 року у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України.

Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 18 листопада 2016 року ОСОБА_9 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 15 січня 2017 року.

Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Хмельницької області від 24 січня 2017 року ОСОБА_9 продовжено дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком до 12 лютого 2017 року включно.

Постановою заступника керівника Кам`янець-Подільської місцевої прокуратури від 14 лютого 2017 року продовжено строки досудового слідства по кримінальному провадженню №0001282 від 06 липня 2016 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.289, ч.1 ст.263 КК України, до чотирьох місяців, тобто до 17 березня 2017 року включно.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя мотивував своє рішення тим, що ОСОБА_9 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого умисного злочину, передбаченого ч.3 ст.289 КК України, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років з конфіскацією майна, на момент судового розгляду наявні відповідні ризики, передбачені ст.177 КПК України, які не зменшились та виправдовують подальше тримання особи під вартою,

В обґрунтування свого рішення слідчий суддя вказав, що в ході досудового розслідування виникла необхідність у проведенні ряду слідчих та процесуальних дій, тобто наявності обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення терміну дії попередньої ухвали суду про продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_9 .

Не погоджуючись з вищевказаною ухвалою, захисник підозрюваного ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою обрати підозрюваному запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Свої вимоги аргументує тим, що трьохмісячний строк досудового розслідування, як і строк тримання ОСОБА_9 під вартою, закінчувався 10 лютого 2017 року, а тому слідчий суддя не мав права 17 лютого 2017 року продовжувати дію обраного підозрюваному запобіжного заходу.

Звертає увагу, що слідчий суддя, продовживши дію обраного ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 17 березня 2017 року, не врахував, що строк досудового розслідування у кримінальному провадженні закінчується 14 березня 2017 року.

Зазначає, що слідчий, в порушення 5-ти денного строку до закінчення дії попередньої ухвали, подав клопотання до слідчого судді про продовження строку дії запобіжного заходу, а сам розгляд такого клопотання здійснювався поза межами дозволених строків.

Наголошує, що матеріали провадження не містять обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.289 КК України, так як більшість слідчих дій проведені з грубим порушенням вимог закону.

Стверджує сторона захисту і про те, що жодних ризиків переховування ОСОБА_9 від слідства, чинення тиску на потерпілого чи свідків, стороною обвинувачення не доведено, а слідчим суддею не встановлено в ході розгляду клопотання.

Заслухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення з коротким викладом доводів апеляційної скарги, пояснення підозрюваного та його захисників на підтримку поданої апеляційної скарги з мотивів наведених у ній, думку прокурора про законність та обґрунтованість ухвали слідчого судді та безпідставність доводів апеляційної скарги сторони захисту, перевіривши судове рішення в межах апеляційної скарги та обговоривши її доводи, вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, яка задоволенню не підлягає.

Розглядаючи клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст.199 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Продовжуючи строк тримання під вартою, слідчий суддя своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та подовження строку під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Тримання під вартою та продовження строку такого тримання може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

На думку колегії суддів, ухвала слідчого судді відповідає зазначеним критеріям.

Так, із змісту журналу судового засідання, оскаржуваної ухвали та звукозапису перебігу судового провадження вбачається, що наведені в клопотанні слідчого підстави для продовження ОСОБА_9 строку тримання під вартою належним чином перевірялись слідчим суддею при його розгляді.

При цьому витребувано матеріали кримінального провадження, отримано пояснення підозрюваного, свідків зі сторони захисту, заслухана думка захисника, прокурора, досліджені письмові докази, покладені в основу підозри, а також з`ясовані обставини, які мають значення для вирішення питання про продовження строку тримання під вартою, в тому числі і ті, на які посилається в апеляційній скарзі сторона захисту.

Слідчим суддею під час судового розгляду з`ясовано наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.289 КК України, яка підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, та наведеними судом у прийнятому рішенні, з відповідною їх оцінкою та мотивами прийняття одних доказів та відхилення інших.

Колегія суддів зазначає, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, як помилково про це наполягає сторона захисту у поданій апеляційній скарзі, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів, що і було зроблено судом у даному провадженні.

Адже факт наявності в межах кримінального провадження безпосередніх очевидців події, таких як ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та самого потерпілого, які прямо вказують на ОСОБА_9 , як особу, яка причетна до заволодіння транспортним засобом, на даній стадії провадження є більш як достатнім для обґрунтованості підозри.

При цьому факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня необхідного для засудження чи навіть для пред`явлення обвинувачення, що є задачею наступних стадій кримінального провадження, на що неодноразово наголошував Європейський суд з прав людини у своїх судових рішеннях.

Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, слідчий суддя у висновках органу досудового розслідування відносно ОСОБА_9 будь-чого очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив. Не виявлено таких обставин і колегією суддів під час апеляційного провадження, а тому доводи апелянта про відсутність обґрунтованої підозри про вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.289 КК України, є голослівними.

Більше того, позиція сторони захисту про необхідність застосування підозрюваному ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді домашнього арешту, так як йому органами досудового розслідування пред`явлено необґрунтовану підозру з численними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, а також наявність у нього алібі на момент інкримінованої події, викликає питання розуміння автором апеляційної скарги підстав застосування та продовження дії запобіжного заходу як виду заходу забезпечення кримінального провадження. Адже при відсутності обґрунтованості підозри застосування будь-якого запобіжного заходу виключається.

Судова колегія констатує і те, що слідчим суддею у повному обсязі досліджено доводи клопотання щодо обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попереднього судового рішення про продовження ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховано необхідність виконання ряду слідчих та процесуальних дій, а також взято до уваги існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які в сукупності виправдовують подальше тримання підозрюваного під вартою.

У зв`язку з цим, не заслуговують на увагу доводи захисту про недоведеність ризиків, оскільки слідчий суддя обґрунтовано виклав обставини наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, та можливість ОСОБА_9 переховуватися від органів досудового розслідування та суду, усвідомлюючи тяжкість можливого покарання.

Зокрема, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

У справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Так ОСОБА_9 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого умисного корисливого злочину, з такою кваліфікуючою ознакою, як з погрозою застосування насильства до потерпілого, санкція статті якого передбачає покарання у виді позбавленні волі строком від 7 до 12 років з конфіскацією майна. Об`єктом посягання (додатковим) виступають такі соціальні блага та цінності, як право власності та здоров`я людини, які поставлені під особливу охорону держави України.

Вище наведені обставини свідчать про існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а саме можливість ОСОБА_9 переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що вказує на підвищену соціальну небезпеку з його сторони, а тому продовження дії підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою є доцільним заходом у даному кримінальному провадженні.

Враховуючи, що запобіжний захід у виді тримання під вартою обраний підозрюваному раніше і на теперішній час обставини, які були враховані при обранні запобіжного заходу, не змінились, тому і заявлені ризики не зменшилися.

Таким чином, наявність вищевикладених ризиків у межах кримінального провадження, ґрунтується не на припущеннях, як про це помилково стверджує сторона захисту у поданій апеляційній скарзі, а на реальних фактичних даних, наведених слідчим у поданому клопотанні та доведених прокурором в судовому засіданні першої та апеляційної інстанцій.

Доводи захисту про те, що трьохмісячний строк досудового розслідування, як і строк тримання ОСОБА_9 під вартою, закінчувався 10 лютого 2017 року, а тому слідчий суддя не мав права 17 лютого 2017 року продовжувати дію обраного підозрюваному запобіжного заходу, є голослівними. Захист на власний розсуд тлумачить законодавство і не звертає уваги на наявні в матеріалах кримінального провадження постанови прокурорів від 10 січня 2017 року та 14 лютого 2017 року про продовження строків досудового розслідування до трьох і чотирьох місяців відповідно.

Не заслуговують на увагу і твердження захисту про те, що слідчий суддя, продовживши дію запобіжного заходу ОСОБА_9 до 17 березня 2017 року включно, вийшов за межі строку досудового розслідування.

Оскільки обчислення строків досудового розслідування, у відповідності до положень ст.219 КПК України, розпочинається із дня повідомлення особі про підозру, в даному випадку таким днем є 17 листопада 2016 року, та, беручи до уваги наявність у даному кримінальному провадженні постанов прокурорів про продовження строків проведення досудового розслідування на три та чотири місяці відповідно, слідчий суддя у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, продовжив строк тримання ОСОБА_9 під вартою в межах строку досудового розслідування.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про те, що зазначені у клопотанні слідчого обставини виправдовують подальше тримання підозрюваного ОСОБА_9 під вартою, а тому ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, і підстав для її скасування та задоволення апеляційної скарги захисника не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 309, 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :
Ухвалу слідчого судді Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 17 лютого 2017 року, якою підозрюваному ОСОБА_9 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 17 березня 2017 року залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді /підписи/
Згідно з оригіналом:
Суддя Апеляційного суду
Хмельницької області ОСОБА_2 .