№ 336/813/17
пр. 1-кп/336/164/2017
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 лютого 2017 року колегія суддів Шевченківського районного суду м. Запоріжжя в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
з участю прокурора ОСОБА_5 ,
захисників адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
розглянувши в підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт щодо ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , обвинувачених за ч. 3 ст. 187 КК України,
ВСТАНОВИЛА:
13 лютого 2017 року до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя в порядку ст. надійшов обвинувальний акт щодо ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , обвинувачених за ч. 3 ст. 187 КК України.
На підставі обвинувального акта призначено підготовче судове засідання у режимі відеоконференції, в яке з`явилися прокурор, захисники, обвинувачені.
Потерпілий ОСОБА_10 , належним чином повідомлений про час та місце проведення підготовчого засідання, про що свідчать наявні в матеріалах провадження телефонограми, до суду не з`явився з невідомих причин.
Зазначені обставини, на думку колегії суддів, в силу ст. ст. 314, 325 КПК України є підставою для проведення підготовчого судового засідання без участі потерпілого.
В ході підготовчого засідання прокурор заявив, що кримінальне провадження підсудне Шевченківському районному суду м. Запоріжжя, підстав для закриття провадження, як і для повернення обвинувального акта прокурору, немає; на підставі обвинувального акта належить призначити судовий розгляд.
Прокурор також клопочеться про продовження застосування до обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до шістдесяти діб.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_6 заявила клопотання про повернення прокурору обвинувального акта в зв`язку з його невідповідністю вимогам кримінального процесуального законодавства.
Необхідність вчинення зазначеної процесуальної дії захисник пояснила тим, що викладені слідчим в обвинувальному акті фактичні обставини справи не відповідають ознакам об`єктивної сторони кримінально караного діяння, за яким надано правову оцінку діям обвинувачених. Крім того, в отриманому стороною захисту реєстрі матеріалів досудового розслідування не зазначено час надання доступу до матеріалів кримінального провадження підозрюваним, їхнім захисникам та потерпілому.
Окрім зазначених порушень, захисник вказала, що всупереч вимог ст. 290 КПК України стороні захисту в ході відкриття матеріалів досудового розслідування не надано доступу до речових доказів, які наявні в кримінальному провадженні.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_7 підтримала доводи сторони захисту. Крім наведених адвокатом ОСОБА_6 підстав для повернення обвинувального акту прокурору, зазначила, що в Єдиному реєстрі досудових розслідувань відсутні відомості про зміну повідомлення про підозру ОСОБА_9 , яка відбулася 10 лютого 2017 року, що є порушенням КПК.
Окрім наведених передумов для повернення обвинувального акта прокурору, вчинення цієї дії, на думку захисника, зумовлено відсутністю в акті відомостей про майнову шкоду, яку заподіяно кримінальним правопорушенням, хоча в обвинувальному акті і є посилання на наявність такої шкоди. Проте всупереч вимог кримінального процесуального закону слідчим не призначено експертизу для визначення розміру шкоди, а з наведеної в обвинувальному акті суми в 19650 грн. неможливо встановити, які доданки її утворюють.
Зазначені порушення КПК, вважають захисники, є підставою для повернення обвинувального акта прокурору.
Що стосується поданого прокурором клопотання про продовження застосування запобіжного заходу, зазначають захисники, це питання має бути предметом розгляду лише під час підготовки до судового розгляду, за умови ж задоволення клопотання захисту про повернення обвинувального акта вирішення клопотання прокурора є процесуально безпідставним.
Обвинувачені підтримали доводи захисників.
Прокурор заперечує проти задоволення клопотання, вважаючи, що обвинувальний акті і реєстр матеріалів досудового розслідування відповідають вимогам закону, процесуальних передумов для його повернення прокурору немає.
Вислухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши зміст обвинувального акту і реєстр матеріалів досудового розслідування, суд знаходить за необхідне повернути обвинувальний акт прокурору у зв`язку з його невідповідністю вимогам Кримінального процесуального кодексу України, виходячи з таких міркувань.
Підготовче судове засідання в судовому провадженні у першій інстанції є обов`язковою і самостійною стадією кримінального процесу, в якій суд визначає можливість на законних підставах призначити кримінальне провадження до судового розгляду.

Однією з умов можливості призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту, є відповідність його вимогам КПК України, а згідно з ч. 3 ст. 314 КПК України в підготовчому судовому засіданні, яке відбувається за обов`язкової участю обвинуваченого та його захисника, суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам кримінального процесуального закону.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
З наведеного положення кримінального процесуального закону випливає, що викладені в обвинувальному акті фактичні обставини кримінально караного діяння мають відповідати диспозиції статті закону про кримінальну відповідальність, за ознаками якої надано правову кваліфікацію діям особи.
Обвинувальний акт не відповідає наведеним вимогам, оскільки викладені в ньому фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, не узгоджуються з формулюванням обвинувачення.
Із змісту обвинувального акту випливає, що ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , заздалегідь підготувавшись до скоєння розбійного нападу, призначили потерпілому зустріч біля торгівельного центру «АТБ» по вул. Чарівній, 139-б, в м. Запоріжжі, де почали погрожувати фізичною розправою потерпілому ОСОБА_10 та вимагати грошові кошти у сумі 35000 грн., при цьому ОСОБА_8 , отримавши відмову потерпілого передати гроші, яку той вмотивував їхньою відсутністю, заявив, що співучасники разом з потерпілим підуть до житла потерпілого, де будуть шукати грошові кошти.
З формулювання обвинувачення в зазначеній редакції можна припустити, що співучасники, керуючись спільним умислом на вчинення розбійного нападу, напередодні реалізації цього умислу вдалися до вимагання матеріальних цінностей, поєднаного з погрозами заподіяння тяжкого насильства, але, описуючи ці фактичні обставини, слідчий не надає їм правової оцінки.

Як випливає із змісту обвинувального акту, після описаних подій зазначені особи в товаристві потерпілого направилися до житла ОСОБА_10 в квартиру АДРЕСА_1 , на шляху до якої, в під`їзді будинку, потерпілий повідомив про відсутність наміру впускати співучасників до квартири, у зв`язку з чим його покликав ОСОБА_11 , в руках якого знаходився ніж, і з погрозою застосування насильства, що є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, примусив ОСОБА_10 відчинити двері квартири, після чого ОСОБА_8 та ОСОБА_9 заштовхали потерпілого до житла і відкрито заволоділи належним потерпілому майном.

Дії ОСОБА_8 і ОСОБА_9 кваліфіковані за ч. 3 ст.187 КК України як розбійний напад, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням в житло.

Разом з тим, кваліфікуючи дії співучасників за наведеною статтею закону про кримінальну відповідальність, слідчий не зазначає, які саме дії обвинувачених утворюють об`єктивну сторону цього кримінально караного діяння.

Якщо, на думку слідчого, співучасники вчиняли спільні дії, спрямовані на вчинення розбою, всупереч вимог законодавства про предмет доказування слідчий не зазначив, в чому полягала загроза застосування небезпечного насильства, а також, яку загрозу: для життя або для здоров`я потерпілого, було висунуто вказаними особами, оскільки в посиланні на виказування погроз слідчий вживає розділовий сполучник чи.

Оцінюючи дії обвинувачених за згаданою статтею закону про кримінальну відповідальність, автор обвинувального акту, очевидно, виходив з того, що одна з осіб перед заволодінням майном потерпілого вдалася до демонстрації ножа.

При цьому слідчий не зазначає, чи охоплювалося умислом ОСОБА_8 та ОСОБА_9 застосування ножа в процесі заволодіння чужим майном, оскільки, як випливає з обвинувального акту, ніж знаходився в руках іншої особи, чиє прізвище хоча й зазначено в обвинувальному акті, проте вона не набула статусу обвинуваченого в сенсі ст. 42 КПК України. Чи пов`язані були обвинувачені і інші особи, посилання на яких містить обвинувальний акт, спільним умислом при вчиненні описаних дій цією особою, в ньому не зазначено.

Оскільки в силу ст. 91 КПК України винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини є предметом доказування, суд знаходить наведені суперечності у викладенні фактичних обставин справи та формулюванні обвинувачення такими, що не відповідають вимогам кримінального процесуального законодавства., а також свідчать про неконкретність обвинувачення, що є порушенням як вимог процесуального закону, так і права обвинуваченого на захист, яке, зокрема, повинно бути забезпечено конкретністю пред`явленого обвинувачення.
Відповідно до ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити, зокрема: анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство), а обвинуваченим є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому статтею 291 КПК України.

Хоча із преамбули до обвинувального акта і змісту самого обвинувального акта випливає, що обвинуваченими за ним є ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , обвинувальний акт містить посилання на співучасть у кримінально караному діянні ще двох осіб, чиї прізвища та ініціали зазначені в ньому і матеріали досудового розслідування щодо яких 9 лютого 2017 року виділені в окреме провадження через оголошення їх розшуку ( ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ).

У зв`язку з викладеним колегія суддів вважає, що посилання на ім`я осіб, які не набули процесуального статусу обвинуваченого не лише суперечить вимогам до змісту обвинувального акту, а й в порушення охоронюваного Основним Законом України принципу презумпції невинуватості посягає на права особи, яка не є суб`єктом переслідування в цьому кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 91 КПК України однією з обставин, що підлягають доказуванню в кримінальному провадженні є вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а згідно із п. 7 ч. 2 ст. 291 КПК обвинувальний акт має містити відомості про розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Як випливає з п. 6 ч. 2 ст. 242 КПК України, слідчий або прокурор зобов`язаний звернутися до експерта для проведення експертизи щодо визначення розміру матеріальних збитків, шкоди немайнового характеру, шкоди довкіллю, заподіяної кримінальним правопорушенням.
Відсутність відомостей про вартість кожного з предметів викрадення унеможливлює висновок, чи утворює вартість викраденого майна загальну суму, на яку посилається автор обвинувального акта як на майнову шкоду, спричинену потерпілому.
Крім того, висновок органу досудового розслідування і прокурора в частині зазначення розміру майнової шкоди в порушення вимог закону не підкріплений експертним дослідженням, призначення якого при вирішенні питання про розмір збитків є обов`язковим.
Згідно із ст. ст. 109, 291 КПК України реєстр матеріалів досудового розслідування складається слідчим або прокурором і надсилається до суду разом з обвинувальним актом.
Згідно ч. 2 ст. 109 КПК України реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення.
Як випливає з наведених норм процесуального закону, реєстр матеріалів досудового розслідування є додатком і невід`ємною частиною обвинувального акту і має відповідати вимогам щодо нього, встановленим ст. 109 КПК України.
У зв`язку з викладеним суд погоджується з твердженнями захисту про те, що не зазначення часу проведення всіх процесуальних дій (№/№ 47, 50, 53 розділу І) в отриманих ними копіях реєстру і долучених за їхнім клопотанням до матеріалів провадження (а. с. 51, 52) є порушенням положень ст. 109 КПК України.
Указані недоліки перешкоджають прийняттю судом рішення про призначення кримінального провадження до судового розгляду.
На підставі викладеного колегія суддів суд дійшов висновку, що обвинувальний акт та додатки до нього не відповідають вимогам ст. 291 КПК України, що відповідно до вимог ст. 314 КПК України є підставою для повернення обвинувального акта прокурору.
Констатуючи наведені порушення кримінального процесуального законодавства, колегія суддів не вбачає підстав для констатації в якості підстав для повернення обвинувального акта невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про зміну повідомлення про підозру, а також ненадання стороні захисту доступу до речових доказів, оскільки наведені обставини хоча й свідчать про порушення кримінального процесуального закону, проте вони не є предметом цього судового розгляду і в силу ст. 314 КПК України не становлять собою підстави для повернення обвинувального акта прокурору.
Так як відповідно до ст. 315 КПК України на стадії підготовчого провадження суд розв`язує клопотання учасників провадження, якщо не будуть встановлені підстави для прийняття рішень, передбачених пунктами 1-4 частини третьої ст. 314 КПК, колегія суддів, дійшовши висновку про повернення обвинувального акта прокурору, не вбачає процесуальних підстав для розв`язання клопотання про продовження застосування запобіжного заходу щодо обвинувачених.
Крім наведених міркувань, не вбачаючи процесуальних передумов для вирішення клопотання прокурора, колегія суддів враховує і ту обставину, що строк досудового розслідування в кримінальному провадженні спливає 15 лютого 2017 року, тому вирішення питання про застосування запобіжного заходу в кримінальному провадженні, право на вчинення будь-яких процесуальних дій в якому за спливом строку досудового розслідування припиняється, є таким, що не ґрунтується на законі.
Керуючись ст. ст. 291, 314, 315, 395 КПК України, колегія суддів
У Х В А Л И Л А:
Обвинувальний акт відносно ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , обвинувачених за ч. 3 ст. 187 КК України, повернути прокурору Запорізької місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_5 як такий, що не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом семи днів після її оголошення через суд, який її ухвалив.
Головуючий суддя ОСОБА_1
Судді ОСОБА_2
ОСОБА_3