Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/1780/16-к
Номер провадження 1-кс/376/209/2016
"16" грудня 2016 р. Слідчий суддя Сквирського районного суду Київської області - ОСОБА_1 ,
при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,
за участю:
прокурора прокуратури Сквирського відділу ОСОБА_3 ,
скаржника ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 1 скаргу ОСОБА_4 в порядку, передбаченому ст. 303 КПК України, на бездіяльність прокурора, яка полягає у невнесенні ним відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про кримінальне правопорушення,-
29.09.2016 ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді Сквирського районного суду Київської області в порядку глави 26 КПК України зі скаргою на бездіяльність Сквирського ВП ГУНП в Київській області, яка полягає у невнесені відомостей до ЄРДР, за його зверненням від 28.09.2016 року.
В скарзі скаржник зазначає, що він 28.09.2016 року звернувся до Сквирського ВП ГУНП в Київській області із заявою, що посадові особи БТІ скоїли підробку документів за замовленням ОСОБА_5 тощо, а орган досудового не вніс відомості до ЄРДР.
У судовому засіданні скаржник надану скаргу підтримав в повному обсязі та просив її задовольнити на підставах зазначених у скарзі, вказуючи при цьому, що досудове розслідування проводиться, за вказаними обставинами, але не в повному обсязі, що стверджується постановою прокурора про скасування постанови про закриття досудового розслідування, орган досудового розслідування не бере до уваги всі факти, які він викладає у своїх заявах та дає невірну кваліфікацію кримінальним правопорушенням, не вигіс постанови про порушення кримінальної справи і не притягнув винних осіб до кримінальної відповідальності.
Прокурор у судовому засіданні скаргу не визнав та просив відмовити у задоволенні скарги посилаючись на те, що відомості викладені в заяві були занесені до ЄРДР, їм була надана попередня правова кваліфікація, а скарга є необґрунтованою та не відповідає вимогам КПК України.
Судом встановлено, що 22.10.2014 року ОСОБА_4 звернувся до Сквирського РВ ГУ МВС України в Київській області із заявою про притягнення до кримінальної відповідальності невідомих осіб, які скоїли підробку документів.
24.10.2014 року ОСОБА_4 повторно звернувся до Сквирського РВ ГУ МВС України в Київській області із заяво у якій він просить притягти до кримінальної відповідальності ОСОБА_5 та інших осіб причетних до підробки документів.
12.08.2015 року до Сквирського РВГУ МВС України в Київській області надійшла заява ОСОБА_4 про те, що невідомі особи скоїли підробку документів.
13.08.2015 року відомості за заявою ОСОБА_4 були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочате досудове розслідування, у якому ОСОБА_4 було визнано потерпілим.
29.02.2016 року ОСОБА_4 повторно звернувся до Сквирського ВП ГУНП в Київській області із заявою у якій просив притягнути до кримінальної відповідальності ОСОБА_5 та посадових осіб Білоцерківського МБТІ до Кримінальної відповідальності.
Вище зазначені заяви розглядаються в одному кримінальному проваджені
26.04.2016 року ОСОБА_4 повторно звернувся до Сквирського ВП ГУНП в Київській області із заявою у якій просить внести відомості до ЄРДР за його заявою, кваліфікувати дії ОСОБА_5 за ст. 190 КК України, а дії посадових осіб Білоцерківського МБТІ за ч.1 ст.364 КК України.
06.07.2016 року ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді Сквирського районного суду Київської області в порядку глави 26 КПК України зі скаргою на бездіяльність Сквирського ВП ГУНП в Київській області, яка полягає у невнесені відомостей до ЄРДР, за його заявою від 26.04.2016 року.
Ухвалою слідчого судді Сквирського районного суду Київської області від 06.07.2016 року скаргу ОСОБА_4 було повернуто відповідно до вимог ч.1 ст. 304 КПК України.
19.08.2016 року слідчим СВ Сквирського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_6 на підставі п.1 ч.1 ст.284 КПК України було прийнято рішення про закриття кримінального провадження.
24.09.2016 року постанова про закриття кримінального провадження від 19.08.2016 року була скасована першим заступником керівника Білоцерківської місцевої прокуратури ОСОБА_7 за скаргою ОСОБА_4 та надано письмові вказівки в порядку ст. 36 КПК України, щодо перевірки доводів заявника про скоєння кримінального правопорушення саме посадовими особами Білоцерківського МБТІ та доводів щодо шахрайських дій ОСОБА_5 .
28.09.2016 року ОСОБА_4 повторно звернувся до Сквирського ВП ГУНП в Київській області із заявою, яка повністю аналогічна його заяві від 26.04.2016 року (змінена дата подання), а 29.09.2016 року до слідчого судді із скаргою, яка аналогічна його скарзі від 06.07.2016 року та рішення по якій було прийнято.
Розглядаючи скаргу, суд, приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.
Серед основних засад судочинства, згідно з п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України, є «обов`язковість рішень суду».
Отже, у найвищому за юридичною силою законі закріплено конституційний принцип обов`язковості рішень судів, за ознакою територіальності на всій території нашої держави.
Одночас, статтею 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
На розширення цього положення Основного Закону в статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Більше того, як зазначив Європейський суд з прав людини - повага до принципу верховенства права та поняття справедливого судового розгляду вимагає, щоб усі підстави застосування зворотної сили закону аналізувалися з особливою пильністю ( рішення ЄСПЛ у справі Zielinski and Pradal & Gonzalez and Others v. France).
Вказані принципи надійшли своє відображення і в чинному Кримінально процесуальному кодексі у якому зазначено, що судові рішення можуть викладатись у формі ухвал (ч.2 ст.369 КПК України)
Частиною 1,2 ст.21 КПК України визначено, що кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.
Вирок та ухвала суду, що набрали законної сили в порядку визначеному цим Кодексом, є обов`язковими і підлягають безумовному виконанні на всій території України.

Також, згідно з практикою Європейського суду з прав людини у справі "Мельник проти України" право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями. Скаржник раніше звертався до суду із аналогічною скаргою, щодо невнесення відомостей до ЄРДР, яку слідчий суддя розглянув та повернув у зв`язку із закінченням процесуальних строків. Ухвалу слідчого судді скаржник не оскаржував, а тому можна прийти до висновку, що скаржник реалізував своє право, щодо звернення до суду.

Крім того, скаржник, зловживаючи своїми процесуальними правами, порушує принцип, що ніхто не може бути двічі притягнутий до відповідальності за одне і те саме діяння ( ст.ст.2; 19 КПК України), а скаржник фактично своїми діями (поданням заяв, скарг, звернень) намагається притягнути на його думку до кримінальної відповідальності одних і тих самих осіб, на власний розсуд кваліфікуючи їхні дії, що не входить до його компетенції, оскільки згідно п.5 ч.5 ст. 214 КПК України це є повноваженням слідчого.

Враховуючи вище викладене, а саме те, що органом досудового розслідування проводиться досудове розслідування за його заявами про вчинення кримінального правопорушення, щодо підробки документів, що не порушує права скаржника та те що рішення щодо невнесення відомостей до ЄРДР приймалось компетентним судом то слідчий суддя вважає за необхідним відмовити у задоволені скарги на підставі п.4 ч.1 ст. 307 КПК України.

За таких обставин, керуючись вимогами ст.ст.303, 304, 309 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволені скарги ОСОБА_4 в порядку, передбаченому ст. 303 КПК України, на бездіяльність прокурора, яка полягає у невнесенні ним відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про кримінальне правопорушення.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя:

Слідчий суддя ОСОБА_1