Справа №345/4568/16-к
Провадження № 1-кс/345/877/2016
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28.12.2016 року м. Калуш
Свою скаргу мотивує тим, що зазначена постанова є незаконною в частині, що стосується підстав закриття кримінального провадження, винесена без повного дослідження і оцінки всіх наявних доказів у матеріалах кримінального провадження, при її винесенні прокурор керувався своєю суб`єктивною думкою, а не чинним кримінальним процесуальним законодавством та наявними доказами у матеріалах провадженнях.
Вважає, що кримінальне провадження було порушене відносно нього з метою тиску, щоб він примирився з ОСОБА_6 . Проте, в його діяннях відсутній склад злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, оскільки, він не наносив умисних ударів ОСОБА_6 , а тільки захищався від його неправомірних дій, тобто діяв в межах необхідної оборони. Зазначає, що 12 осіб (він та 11 свідків) спростовують факт наявності у ОСОБА_6 будь-яких тілесних ушкоджень, 5 з яких були очевидцями події і які стверджують, що жодних ударів ОСОБА_6 . ОСОБА_3 не наносив та 7 осіб, які бачили ОСОБА_6 після подій та не бачили на ньому жодних тілесних ушкоджень. Також прокурор не дає оцінку тому факту, що згідно висновку експерта №249/170Е від 10.09.2012 р. особи, які оглядали ОСОБА_6 , а саме експерт, окуліст, нейрохірург, невропатолог виявили у нього «синець на верхній повіці правого ока», а не синець під оком, на які вказують ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .
Зазначає, що ст. 125 КК України передбачає відповідальність за умисне легке тілесне ушкодження. Суб`єктивна сторона даного злочину характеризується тільки умисною виною. Заподіяння легкого тілесного ушкодження внаслідок необережної вини не є караним. Заподіяння легкого тілесного ушкодження у разі перевищення меж необхідної оборони не тягне за собою кримінальної відповідальності.
Також прокурор перебрав на себе обов`язки експерта та зробив висновок, що тілесні ушкодження у ОСОБА_6 є більш суттєвими, ніж у ОСОБА_3 , що спростовує факт спричинення ОСОБА_3 тілесних ушкоджень ОСОБА_6 у стані необхідної оборони. Такі висновки прокурора ОСОБА_5 не відповідають матеріалам кримінального провадження та підтверджують факт зловживання ним службовим становищем.
Стверджує, що оскаржувану постанову він отримав тільки 06.12.2016 р.
У судовому засіданні скаржник та його представник підтримали скаргу з підстав, зазначених у самій скарзі, і просять її задоволити. Наголосили на тому, що у ОСОБА_3 не було умислу на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 . ОСОБА_3 діяв межах необхідної оборони і в його діях нема складу злочину, передбаченого ст. 125 КК України. Прокурором не взято до уваги висновки суду викладені в ухвалі від 22.09.2015 р., якою кримінальне провадженя відносно ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 296 КК України закрите у зв`язку із закінченням строків давності. Вважає, що проводити додаткові слідчі дії спрямовані на збирання доказів в межах зазначеного кримінального провадження нема потреби, а потрібно правильно оцінити зібрані докази і закрити кримінальне провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Наголосили, що дане кримінальне провадження закривалось вже дев`ять разів і попередні постанови про закриття провадження скасовувались.
Прокурор в судовому засіданні просить відмовити в задоволенні скарги. Вважає її безпідставною, а винесену ним постанову законною та вмотивованою. В межах розслідування даного кримінального провадження проведено всі необхідні слідчі дії.
Вислухавши думку учасників провадження, дослідивши матеріали скарги, приходжу до наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 36 КПК України прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.
Слідчий суддя відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України у порядку передбаченому цим Кодексом здійснює судовий контроль за дотримання прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржене рішення прокурора про закриття кримінального провадження. Пункт 1 частини 1 цієї ж статті передбачає можливість оскарження бездіяльності слідчого/прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, у неповерненні тимчасово вилученого майна, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк.
Згідно ч. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.
Таким чином, слідчий суддя за результатами розгляду скарги може зобов`язати слідчого, прокурора внести відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР, повернути тимчасово вилучене майно, а також здійснити іншу процесуальну дію, яку він зобов`язаний вчинити у визначений КПК України строк. Проте, слідчий суддя не вправі зобов`язувати слідчого чи прокурора прийняти конкретне процесуальне рішення, в тому числі щодо завершення кримінального провадження.
Частина 2 статті 9 КПК України закріплює обов`язок прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження. Лише за такої умови можливе виконання завдань кримінального судочинства.
Закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження може бути закрито лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів (ст.ст. 2, 284 КПК України).
Відповідно до ст. 110 КПК України рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Постанова слідчого, прокурора повинна складатись з: 1) вступної частини, яка повинна містити відомості про: місце і час прийняття постанови; прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову; 2) мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу; 3) резолютивної частини, яка повинна містити відомості про: зміст прийнятого процесуального рішення; місце та час (строки) його виконання; особу, якій належить виконати постанову; можливість та порядок оскарження постанови.
Постанова слідчого, прокурора про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу. Постанова слідчого, прокурора повинна бути однозначною і не містити суперечностей.

Текст оскаржуваної постанови прокурора від 23.11.2016 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000284 від 02.03.2013 р., свідчить про те, що вищевказаних вимог при закритті кримінального провадження прокурором не дотримано.

Так, у постанові вказано «…аналізуючи висновки судово-медичної експертизи слід зазначити, що немає чіткого висновку, що тілесні ушкодження ОСОБА_6 спричинені саме шляхом нанесення ударів, однак факт отримання тілесних ушкоджень при ударах ділянками тіла до тупих предметів також не спростований». Відповідно до ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.Таким чином, прокурором дано суб`єктивну оцінку висновкам судово-медичної експертизи №249/170Е від 10.09.2012 року, №81/249/170/е-12р.-2Д від 14.04.2014 року, не розглянуто результати експертиз у системному взаємозв`язку із показами свідків.

Крім того, закриваючи провадження, прокурор зазначає, що «…тілесні ушкодження у ОСОБА_6 є більш суттєвими, ніж у ОСОБА_3 , що спростовує факт спричинення останнім тілесних ушкоджень ОСОБА_6 у стані необхідної оборони; небезпека посягання ОСОБА_6 на ОСОБА_3 явно не вимагала спричинення ОСОБА_6 такої великої кількості тілесних ушкоджень...». Проте, даний висновок прокурора є голослівним, не підтверджений належними доказами, зокрема висновком експертизи, в якій би проводилося порівняння характеру тілесних ушкоджень, які були наявні у ОСОБА_6 та ОСОБА_3 .

Також у своїй постанові про закриття кримінального провадження прокурор лише посилається на наявність ухвали Калуського міськрайонного суду від 22.09.2015 р., якою закрито кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 296 КК України у зв`язку із закінченням строків давності. Проте прокурором не враховано, що судом встановлено, що ОСОБА_6 08.07.2012 року вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 296 КК України, потерпілим від якого є ОСОБА_3 .

В оскаржуваній постанові прокурором належним чином не обґрунтовано того, чи перебував ОСОБА_3 , враховуючи, що ухвалою Калуського міськрайонного суду від 22.09.2015 р. встановлено, що ОСОБА_6 08.07.2012 року вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 296 КК України, в стані необхідної оборони під час подій 08.07.2012р. і не надано правової оцінки того, чи його дії, якщо вони були вчинені в стані необхідної оборони, тягнуть за собою кримінальну відповідальність, передбачену ч. 1 ст. 125 КК України.

Таким чином, постанова прокурора про закриття кримінального провадження № 0000284 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України є необґрунтованою, передчасною і підлягає скасуванню.
При новому розслідуванні належить з`ясування обставин про наявність чи відсутність складу (події) злочину, в достатньому для встановлення об`єктивної істини обсязі, і в залежності від встановленого прийняти законне та обґрунтоване рішення щодо подальшого провадження у справі, яке у будь-якому випадку має бути належним чином обґрунтованим з всебічним аналізом фактичних обставин справи та доводів заявника.
У зв`язку із наведеним, скарга підлягає частковому задоволенню.

Доводи заявника про отримання копії оскаржуваної постанови лише 06.12.2016 в судовому засіданні не спростовані, а відтак слідчий суддя вважає скаргу поданою у визначений ч. 1 ст. 304 КПК України десятиденний строк.

На підставі вище викладеного, керуючись ст.ст. 303-307 КПК України,

у х в а л и в:
Скаргу ОСОБА_3 на постанову прокурора Калуської місцевої прокуратури ОСОБА_5 від 23.11.2016 р. про закриття кримінального провадження задоволити частково.

Постанову прокурора Калуської місцевої прокуратури ОСОБА_5 від 23.11.2016 р. про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000284 від 02.03.2013 р., скасувати.

В частині задоволення скарги щодо зобов`язання прокурора Калуської місцевої прокуратури ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0000284 вчинити дії визначені п. 1 ч. 2 ст. 283, п. 2 ч. 1, ч. 4 ст. 284 КПК України та протягом трьох днів з часу постановлення ухвали слідчого судді, прийняти постанову про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000284 від 02.03.2013 року відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Івано-Франківської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя: