У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судового засідання прокурора захисника ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши в судовому засіданні у режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001301, за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Краматорська Донецької області, жителя АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останнього разу за вироком Приморського районного суду м. Маріуполя від 15 квітня 2010 року за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 2 місяці, звільненого 22 листопада 2012 року умовно достроково на невідбутий термін 1 рік 4 місяці 5 днів,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК, за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 15 лютого 2016 року й ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 11 травня 2016 року.
Вироком місцевого суду ОСОБА_7 засуджено за ч. 4 ст. 187 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією майна.
Цим же вироком засуджено ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , судові рішення щодо яких не оскаржуються.
Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 11 травня 2016 року апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_12 , обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_13 залишено без задоволення, частково задоволено апеляційну скаргу прокурора, а вирок місцевого суду залишено без зміни.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_14 зараховано у строк відбування покарання строк їх попереднього ув`язнення.

За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено за те, що він 06 квітня 2014 року приблизно о 23.30 год. разом із ОСОБА_8 (який є особою, що раніше вчинила розбій), ОСОБА_9 та ОСОБА_15 , керуючись корисливим мотивом, з метою заволодіння чужим майном, умисно за попередньою змовою між собою групою осіб на зупинці громадського транспорту на просп. Металургів у м. Маріуполі вчинили напад, поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, та нанесли ОСОБА_16 удари руками і ногами по голові й тулубу, спричинивши своїми діями тяжкі тілесні ушкодження.
Продовжуючи спільний злочинний намір, подавивши волю ОСОБА_16 до опору, вони заволоділи майном потерпілого на загальну суму 10030 грн.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 порушує питання про скасування судових рішень і призначення нового розгляду в суді першої інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Скаржник стверджує: що кримінальне провадження в судах першої й апеляційної інстанцій здійснено за відсутності потерпілого, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання; незважаючи на чисельні клопотання сторони захисту, в судовому засіданні не допитано потерпілого ОСОБА_16 , свідка ОСОБА_17 та понятих, які були присутніми 29 квітня 2014 року під час проведення слідчого експерименту за участі потерпілого; обвинувачення ґрунтується на припущеннях і суперечливих показаннях потерпілого, які той давав на досудовому розслідуванні, та показаннях його матері зі слів потерпілого. Захисник вважає, що суди неправильно дали оцінку обставинам справи та невірно кваліфікували дії ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 187 КК, оскільки його дії слід кваліфікувати за ст. 185 КК. Крім того, апеляційний суд не перевірив і не оцінив доводів апеляційної скарги захисника, не дав на них відповідей в ухвалі та відмовив у задоволенні клопотань сторони захисту в допиті потерпілого ОСОБА_16 та свідка ОСОБА_17 , чим допустив порушення статей 404 та 419 КПК.
Заслухавши доповідь судді, доводи захисника, який підтримав скаргу, думку прокурора, котрий заперечував проти задоволення скарги, розглянувши матеріали кримінального провадження й обговоривши наведені в касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково на таких підставах.

Відповідно до вимог ст. 419 КПК в ухвалі суду апеляційної інстанції зазначається, зокрема: короткий зміст вимог апеляційної скарги; встановлені судом апеляційної інстанції обставини з посиланням на докази, а також мотиви визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними; мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, та положення закону, яким він керувався. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Цих вимог закону суд апеляційної інстанції не дотримався.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_18 , захисники ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , а також прокурор подали апеляційні скарги на вирок місцевого суду.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 порушувала питання про скасування вироку місцевого суду та призначення нового розгляду в суді першої інстанції й зазначала, що висновки місцевого суду не відповідають фактичним обставинам справи і дослідженим у судовому засіданні доказам, зокрема, висновкам судово-медичних експертиз від 30 травня та 16 червня 2014 року, показання свідка ОСОБА_19 є недопустимим доказом, оскільки вона є зацікавленою особою, безпосередньо очевидцем події не була, знає про неї зі слів свого сина потерпілого ОСОБА_16 , а її показання суперечать іншим дослідженим у судовому засіданні доказам. В апеляційній скарзі стверджувалося про те, що у порушення ч. 3 ст. 415 КПК місцевий суд не виконав вказівки суду апеляційної інстанції, який скасував попередній вирок від 27 січня 2015 року з підстав того, що потерпілого ОСОБА_16 не було повідомлено про дату та час розгляду кримінального провадження та він не допитувався в судовому засіданні. Всупереч цьому, при новому розгляді місцевий суд не здійснив заходів для виклику потерпілого в судове засідання, не перевірив твердження його матері про те, що ОСОБА_16 перебуває на території Російської Федерації на заробітках, послався на наявність у матеріалах кримінального провадження ксерокопії його заяви про слухання справи за його відсутності, при цьому не з`ясував, яким чином дана копія надійщла до канцелярії суду. Також у скарзі вказувалося на те, що місцевий суд не здійснив усіх необхідних заходів для виклику й допиту в судовому засіданні свідка ОСОБА_17 , яка була єдиним очевидцем події. За таких обставин апелянт вважав, що вирок місцевого суду є необґрунтованим, постановленим з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та підлягає скасуванню.

Аналогічні за змістом є й апеляційні скарги інших захисників та обвинувачених.

На ці доводи скарг апеляційний суд відповіді в ухвалі не дав.

Відмовляючи в задоволенні апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції формально перерахував докази, які місцевий суд поклав в основу вироку, не давши їм оцінки з точки зору їх достатності, належності та допустимості. При цьому апеляційний суд не дав відповіді на доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 та інших апелянтів, зокрема, про недопустимість показань свідка ОСОБА_19 , однак послався на них в ухвалі як на підтвердження вини обвинувачених, не навів висновків на спростування доводів апеляційний скарг про порушення прав сторони захисту задавати питання потерпілому, свідку сторони обвинувачення ОСОБА_17 , належним чином не перевірив усіх доводів, не навів переконливих мотивів для їх спростування, не зазначив обґрунтованих підстав, через які апеляційні скарги залишено без задоволення.

Наведене свідчить про те, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК, а тому вона підлягає скасуванню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, а тому касаційна скарга захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню.

Враховуючи те, що ОСОБА_7 засуджений за вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_15 , то у порядку ч. 2 ст. 433 КПК ухвала суду апеляційної інстанції щодо них також підлягає скасуванню.

Під час нового розгляду апеляційному суду слід належним чином перевірити усі доводи, наведені в апеляційних скаргах та касаційній скарзі захисника, дати на них вмотивовані відповіді, співставити ці доводи з наявними у кримінальному провадженні доказами, яким дати юридичну оцінку з огляду на їх допустимість, належність та достатність, і ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Керуючись статтями 433 - 436 КПК, п. 6 розділу XII «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.
Ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 11 травня 2016 року щодо ОСОБА_7 та у порядку ч. 2 ст. 433 КПК щодо ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_20 скасувати, призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3