Справа № 473/106/17
Номер провадження1-кп/473/51/2017
ВИРОК
іменем України
"06" лютого 2017 р. м. Вознесенськ

Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

учасники процесу:

прокурор ОСОБА_3 ,

обвинувачений ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Вознесенська кримінальне провадження №0002453 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Вознесенськ, Миколаївської області, українець, громадянин України, з середньою освітою, одружений, має на утриманні 1 малолітню дитину сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , не працює, раніше судимий 29.05.2008 року Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області за ч.3 ст.187, ст.71 КК України до 7 років 6 місяців 20 днів позбавлення волі з конфіскацією майна, звільнився умовно-достроково 25.09.2013 року на 1 рік 9 місяців і 18 днів, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

- у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

28.12.2016 року близько 01-00 години ночі ОСОБА_4 , маючи умисел та корисливий мотив, з метою викрадення чужого майна, прибув до домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_5 . Після чого ОСОБА_4 переліз через паркан та в подальшому через дерев`яні двері проник до приміщення гаражу, звідки таємно викрав три шини автомобільні Nokian Hakka Green 175/70 R 13 загальною вартістю 1341 грн.; шину автомобільну Debica Passio 175/70 R 13 вартістю 374 грн.; три диски автомобільні легкосплавні R 13 загальною вартістю 1140 грн.; диск автомобільний R 13 вартістю 140 грн.; акумуляторну батарею Start Up 6 CT-60 A3 вартістю 600 грн.; автомагнітолу марки Pioneer 3000 U вартістю 294 грн. та після чого направився до р.Південний Буг заховати викрадені речі, маючи реальну змогу розпорядитися викраденим на власний розсуд. В подальшому ОСОБА_4 розпорядився викраденими речами на власний розсуд. Таким чином, кримінальним правопорушенням ОСОБА_4 завдав матеріальний збиток потерпілому ОСОБА_5 на загальну суму 3889 грн.

Обвинувачений ОСОБА_4 вину за пред`явленим йому обвинувачення визнав повністю, не оспорюючи обставини, вказані в обвинувальному акті, та на підставі ст.63 Конституції України від дачі показань відмовився.

Потерпілий ОСОБА_5 до суду не з`явився, надав суду заяву, в якій просив розглядати провадження в його відсутності та зазначив, що у нього відсутні претензії матеріального характеру до обвинуваченого, в частині призначеного покарання поклався на розсуд суду. З врахуванням позиції учасників процесу, які не заперечували проти розгляду провадження у відсутності потерпілого, положень ст.325 КПК України суд вважає за можливе за відсутності потерпілого з`ясувати всі обставини під час судового розгляду та проведення судового розгляду без потерпілого.

Окрім власного визнання своєї вини, вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, також підтверджується фактичними даними, що містяться в письмових доказах, наданих стороною обвинувачення. Так, відповідно до витягу із ЄРДР та заяви потерпілого ОСОБА_5 від 28.12.2016 року вбачається, що в ніч з 27 на 28 грудня 2016 року з автомобіля потерпілого було викрадено автомагнітолу «Піонер», акумулятор, чотири шини, чотири металевих диски. Згідно із протоколом огляду місця події від 28.12.2016 року було оглянуто місце проживання потерпілого, де з приміщення гаражу було викрадено зазначене майно. Факт належності потерпілому акумулятора підтверджується копією гарантійного талону.

Відповідно до протоколу огляду місця події від 04.01.2017 року ОСОБА_6 видав автомобільний акумулятор, 3 шини. 4 диски з літньою резиною і автомагнітолу «Піонер» - підозрюваний ОСОБА_4 видав добровільно, відповідно до його письмової заяви від 06.01.2017 року, які були оглянуті відповідно до протоколу огляду від 06.01.2017 року.

Загальна вартість викраденого у потерпілого майна у розмірі 3889 грн. була встановлена на підставі висновку товарознавчої експертизи від 10.01.2017 року.

Також вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні злочину, за яким йому пред`явлено обвинувачення, підтверджується вилученими в ході слідства речовими доказами, а саме предметами, які були викрадені у потерпілого, які були повернуті останньому під зберігальну розписку.

Суд, дослідивши всі зібрані та надані стороною обвинувачення докази та оцінивши їх в сукупності із врахуванням вимог ст.94 КПК України, вважає, що у судовому засіданні наданими стороною обвинувачення доказами з точки зору їх достатності та взаємозв`язку доведена вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину та кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.3 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана із проникненням у інше приміщення, вчинена повторно.

Згідно із ст.65 КК України при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого, дані про особу обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 - встановлено не було.

Щодо даних про особу обвинуваченого, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_4 раніше судимий за вчинення злочинів проти власності; проте за місцем проживання характеризується виключно позитивно; не перебуває на обліку у лікаря-психіатра та у лікаря-нарколога; проживає у родині та має міцні соціальні зв`язки, одружений, на утриманні має малолітню дитину, яка хворіє, вчинений ним злочин є тяжким, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих відповідальність обставин, відсутність матеріальних претензій з боку потерпілого, суд вважає, що його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів можливе у разі призначення йому покарання в межах мінімальної санкції ч.3 ст.185 КК України, надавши йому шанс виправитися, застосувавши до нього положення ст.75 КК України.

Приймаючи таке рішення, суд виходить з того, що положення ст.75 КК України не містять заборон чи обмежень застосування звільнення від відбування покарання з випробуванням щодо раніше судимих осіб. Хоча ОСОБА_4 раніше судимий, проте його поведінка не свідчить про підвищену суспільну небезпечність, а є результатом недостатньої соціальної адаптованості. Загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування статті 75 КК, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи». В п.34 рішення у справі «Швидка проти України» від 30 жовтня 2014 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що при оцінці пропорційності втручання слід враховувати, серед інших чинників, характер та суворість застосованих стягнень.

З урахуванням наведеного та практики Європейського суду з прав людини щодо призначення покарання й того, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, а також другорядну роль кари як мети покарання, суд дійшов висновку, що обставини справи та дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 дають обґрунтовані підстави вважати, що виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів можливе без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробування.

Цивільний позов потерпілим до обвинуваченого пред`явлено не було. Судові витрати відсутні.

Долю речових доказів вирішити в порядку ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 373-374 КПК України, суд
У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання з випробовуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік та покласти на нього обов`язки, передбачені п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України, а саме: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Речові докази, а саме: три шини автомобільні Nokian Hakka Green 175/70 R 13; шину автомобільну Debica Passio 175/70 R 13; три диски автомобільні легкосплавні R 13; диск автомобільний R 13; аккумуляторну батарею Start Up 6 CT-60 A3; автомагнітолу марки Pioneer 3000 U, передані під зберігальну розписку потерпілому ОСОБА_5 , - залишити останньому як власнику.

На вирок суду учасниками процесу можуть бути подані апеляції до апеляційного суду Миколаївської області через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області протягом 30-ти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з дня вручення йому копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарження вироку, якщо його не скасовано - після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя (підпис) ОСОБА_1

Згідно оригіналу: Суддя: