Роздільнянський районний суд Одеської області
_________________________________________________________________
Справа № 498/663/15-к
Номер провадження: 1-кп/511/125/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.07.2017м.Роздільна

Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

секретаря - ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурорів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5

обвинуваченого - ОСОБА_6

захисника - адвоката - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Роздільна матеріали обвинувального акту у кримінальному провадженні, зареєстрованого в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №000579 від 14.02.2015 року за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Троїцьке Любашівського району Одеської області, з вищою освітою, не одруженого, непрацюючого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 409 КК України,

В С Т А Н О В И В:
Обвинувачений ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем призваним під час мобілізації та проходячи військову службу у військовому званні «солдат», на посаді молодшого інспектора прикордонної служби 1 -ї категорії - дозиметриста відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ), який дислокується у АДРЕСА_2 , діючи з прямим умислом, з метою тимчасово ухилитись від несення обов`язків військової служби, повідомив безпосередньому начальникові - першому заступнику начальника відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » військової частини НОМЕР_1 старшому лейтенанту ОСОБА_8 завідомо неправдиві відомості 27 січня 2015 року про нібито його, солдата ОСОБА_6 , госпіталізацію внаслідок хвороби та перебування на стаціонарному лікуванні у Клінічному госпіталі Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ), що дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , та повторно у перших числах лютого 2015 року про нібито його, ОСОБА_6 , продовження перебування на стаціонарному лікуванні у військовій частині НОМЕР_2 внаслідок існуючої хвороби, чим ввів в оману безпосереднього начальника - старшого лейтенанта ОСОБА_8 про нібито існування законних підстав для його, солдата ОСОБА_6 , тимчасового звільнення за станом здоров`я, внаслідок чого 27 січня 2015 року та повторно у перших числах лютого 2015 року старший лейтенант ОСОБА_8 тимчасово звільнив солдата ОСОБА_6 від несення обов`язків військової служби у відділі прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » військової частини НОМЕР_1 , тим самим у період з 27 січня 2015 року по 10 лютого 2015 року, включно, солдат ОСОБА_6 ухилився від несення обов`язків військової служби шляхом симуляції хвороби та іншого обману.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчинені злочину, передбаченого ч.1 ст. 409 КК України не визнав та суду пояснив, що у березні 2014 року дійсно у зв`язку із мобілізацією був призваний для проходження військової служби до відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ), яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 . Проходження служби полягало в тому, що він повинен був перебувати згідно графіку чергувань у нарядах по охороні кордону по п`ять або шість днів, після чого стільки ж днів перебував у законному звільнені. Коли знаходився у звільненні, чітко знав дату, коли повинен заступити в наряд, оскільки про це вказувалося в рапорті на звільнення. Так, 27 січня 2015 року він повинен був заступити до наряду на шість днів, однак внаслідок того, що в нього погіршилося здоров`я і він погано себе почував, він не поїхав до військової частини. Про це він повідомив по телефону свого безпосереднього командира, в.о. командира відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ОСОБА_8 , який зазначив, щоб він звернувся до лікаря у військовий госпіталь у зв`язку із хворобою і зазначив, щоб він з`явився на службу, після одужання, в передбачений чергуванням день. Отже, 27.01.2015 року він зробив так як йому зазначив його командир і звернувся до військового госпіталю, де лікарем йому було поставлено діагноз: «гострий бронхіт» та запропоновано лягти на койку, однак він відмовився, зазначивши що має можливість лікуватися вдома, після чого йому було прописано лікування на п`ять днів. Після одужання він знову зателефонував командиру Метенько і зазначив, що він може приступити до проходження військової служби, але останній зазначив, щоб він заступив в наряд 10 лютого 2015 року. Він це сприйняв як наказ і 10 лютого 2015 року прибув на службу. Ніяких документів Метенько в нього не запитував. Таким чином, він продовжував виконувати свій військовий обов`язок ще деякий час до самого звільнення, а саме по 18 березня 2015 року, і ніяких проблем з того що він не з`явився на службу з 27 січня 2015 року по 10 лютого 2015 року, у нього не виникало.

Обвинувачений ОСОБА_6 в ході всього судового слідства наполягав на своїй невинуватості, зазначаючи, що не з`явився на службу з поважних причин, в наслідок хвороби. До лікарів госпіталю для документального підтвердження свого одужання не звертався, оскільки був необізнаний в такій необхідності.

Під час судового провадження, для всебічного, повного та неупередженого судового розгляду сторонам було забезпечено право щодо змагальності та свободи, в подані ними своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, яке передбачено ст. 22 КПК України.

Відповідно до вимог ст.ст. 91, 92 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення. Обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 КПК покладається на слідчого, прокурора та встановлених КПК України випадках потерпілого.

Дослідивши докази, представлені стороною обвинувачення та докази здобуті під час судового провадження, вислухавши показання обвинуваченого та свідків, суд приходить до висновку, що пред`явлене ОСОБА_6 обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.409 КК України повністю знайшло своє підтвердження, а невизнання вини обвинуваченим є його захисною позицією.

Так, допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 , який перебуває на посаді начальника відділення інспекторів Прикордонної служби ІІІ-ї прикордонної застави ПКШР м. Ізмаїл, суду повідомив, що у 2014 та 2015 роках він дійсно виконував обов`язки командира відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ІНФОРМАЦІЯ_3 військової частини НОМЕР_1 і на той час, солдат ОСОБА_6 входив до особового складу зазначеної військової частини. Так, він, особисто, вийшов з відпустки на службу на при кінці січня 2015 року і отримав від свого командира наказ щодо перевірки особового складу. Він виявив, що 27 січня 2015 року в наряд, передбачений чергуванням не заступив солдат ОСОБА_6 . Він зателефонував йому і дізнався, що той захворів. В той же час він порекомендував ОСОБА_6 звернутися до клінічного госпіталю, на що той погодився. Через декілька днів він йому знову зателефонував, щоб дізнатися про стан здоров`я, однак ОСОБА_6 повідомив, що його госпіталізували і він ще хворіє, на що він йому зазначив, що після одужання привіз підтверджуючу медичну документацію. Потім, 10 лютого 2015 року ОСОБА_6 прибув на службу в с. Гребеники, однак ніяких медичних документів того що він хворів, не надав. Виглядав він здоровим, тому він дозволив йому заступити в наряд. Своєму безпосередньому керівництву він нічого не повідомляв, бо вважав, що таке повідомлення надійшло до сан часті ІНФОРМАЦІЯ_3 з клінічного госпіталю, в якому лікувався ОСОБА_6 .

Крім того, свідок ОСОБА_8 суду повідомив, що за фактом того, що він будучі в.о. командира, та знаючи, що військовослужбовець ОСОБА_6 не заступив на чергування в зв`язку з хворобою, не повідомив про це сан частину ІНФОРМАЦІЯ_3 , була проведена службова перевірка, за результатами якої, йому особисто було оголошено сувору догану.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 , суду пояснила, що вона займає посаду начальника клініки терапії терапевтичного відділення і є підполковником військової служби. Має загальний медичний стаж 16 років. З обвинуваченим ОСОБА_6 особисто не знайома, але пам`ятає його, коли він звернувся до неї, як до лікаря терапавета військового госпіталю. Згідно записів в журналі реєстрації амбулаторних хворих, це було 27 січня 2015року. У цього військовослужбовця не було ніякого направлення, він звернувся самостійно. Вона його оглянула, оскільки він звернувся з температурою та скаржився на кашель, та направила на рентген. Після чого, встановила діагноз: «Гострий бронхіт» та запропонувала госпіталізацію, роз`яснивши наслідки проходження лікування у разі відмови від госпіталізації. Однак, ОСОБА_6 , від госпіталізації відмовився, зазначивши, що він заступає в наряди 5 діб через 5 діб і по п`ять днів перебуває у звільнені, на теперішній час знаходиться у звільненні, а тому може приймати ліки вдома, зазначивши, що проживає десь поруч з госпіталем. Вона дуже добре запам`ятала військовослужбовця ОСОБА_6 , оскільки він один з тих хто відмовився від госпіталізації, так як військовослужбовці що захворіли ( 99% із 100%) ніколи не відмовляються від запропонованої госпіталізації і завжди лягають на койку, щоб скоріше одужати та отримати належне і безкоштовне лікування. Після того, як ОСОБА_6 зазначив, що хоче лікуватися самостійно, вона розписала йому лікування пігулками на п`ять днів. На її думку, після такого лікування він повинен був одужати та міг вчасно приступити до своїх службових обов`язків. Як лікар, вона йому надала рекомендацію щодо у випадку погіршення стану здоров`я, йому необхідно буде звернутися повторно до лікаря і з речами одразу на стаціонар. Однак ОСОБА_6 , повторно ані до неї, ані до інших лікарів, згідно журналів, не звертався.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснила, що вона працює завідуючою рентгенологічного відділення, врач-рентгенолог вищої категорії та працює в госпіталі прикордонників з 1998 року. ОСОБА_6 не знає і не пам`ятає, однак згідно з записами в журналі №119, він звертався до рентгенкабінету 27 січня 2015 року та робив рентгензнимок органів грудної клітини.

Покази зазначених свідків підтверджуються дослідженими в судовому засіданні документами, а саме: журналом реєстрації амбулаторних хворих, згідно якого мається запис, про те, що 27.01.2017 року, рядовому ОСОБА_6 , 1986р.н. (в/ч НОМЕР_1 ) встановлено діагноз «Гострий бронхіт», «від стаціонарного лікування відмовився» (а.к.п.228-230, т.1) та журналом №119 прийому амбулаторних хворих рентгенологічного відділення, згідно якого є запис, що ОСОБА_6 зроблено ОГК (органи грудної клітини) (а.к.п. 81-82, т.2) та призначення лікування лікаря - терапевта (а.к.п. 70, т.2) ;

Судом також дослідженні в повному обсязі письмові докази, представлені обвинуваченням, а саме:

- повідомлення військовому прокурору Одеського гарнізону Південного регіону України за вих №16/32 від 14.02.2015 року про обставини, що можуть свідчити про вчинення злочину, з якого вбачається, що інспектор прикордонної служби 1 категорії дозиметрист відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » рядовой ОСОБА_6 у період з 27.01.2015 по 10.02.2015року не з`являвся на службу без поважних причин (а.к.п. 27-28, т.2);

- довідка №298 від 20.07..2017 року, видана начальником відділення обліку особового складу відділу кадрів військової частини НОМЕР_1 , з якої вбачається, що рядовий запасу ОСОБА_6 проходив військову службу по мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 , з 31.03.2014 року по 18.03.2015 року на посаді молодшого інспектора прикордонної служби 1 категорії дозиметриста 3 відділення інспекторів прикордонної службу відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 », згідно книги штатно-посадового обліку під порядковим номером 50 (а.к.п. 115 т.2)

- плани охорони державного кордону з 26.01.2015 по 10.02.2015, з яких не вбачається особового номеру, солдата ОСОБА_6 , тобто його не було на місце несення військової служби у зазначені періоди часу (а.к.п. 29-59, т.2);

- книга тимчасово відсутнього та тимчасово прибулого до структурного органу особового складу військовослужбовців по мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_3 за 2015 рік, з якої вбачається відсутність запису щодо солдата ОСОБА_6 , який повинен був звернутися до сан часті ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідно і до лікувального закладу не направлявся (а.к.п. 60-61, т.2);

- матеріали службового розслідування відносно інспектора прикордонної служби 1-ї категорії дозиметриста відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » рядового ОСОБА_6 , з яких вбачається, що службовим розслідуванням, факт відсутності на службі з 20.01.2015 року по 10.02.2015 року рядовим ОСОБА_6 без поважних причин підтвердився частково, а саме даний військовослужбовець був відсутній на службі без поважних причин в період з 27.01.2015 року по 10.02.2015 року. (а.к.п. 62-66, т.2);

- наказ №256-аг від 26 лютого 2015 року «Про результати службового розслідування», відповідно до якого, рядового ОСОБА_6 позбавили премії в повному обсязі. (а.к.п. 67-68, т.2);

З листа начальника клінічного госпіталю Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) підполковника м/ АДРЕСА_4 за вих.№33/679 від 05.05.2015р., вбачається, що за період з січня по квітень 2015 року військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на стаціонарному лікуванні у клінічному госпіталі Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) не перебував. Вищезазначений військовослужбовець 27 січня 2015 року звертався до лікаря-отоларинголога поліклінічного відділення з денним стаціонаром клініки амбулаторно поліклінічної допомоги, працівника ОСОБА_11 , також 27 січня 2015 року звернувся до рентгенологічного відділення. (а.к.п. 78, т.2);

Зазначене підтверджується копією журналу №203 прийому амбулаторних хворих за 2015 рік лікаря отоларинголога (а.к.п. 91-93 т.2) та копією журналу №119 прийому амбулаторних хворих рентгенологічного відділення (а.к.п. 79-80 т.2), результати проведеного рентгено дослідження (а.к.п. 69, т.2)

Крім того, судом досліджено деякі документи на військовослужбовця ІНФОРМАЦІЯ_3 солдата ОСОБА_6 , а саме:

- виписний епікриз №1068, відповідно до якого солдат ОСОБА_6 перебував на лікуванні в хірургічному відділенні клінічного госпіталю ДПС України з 27.04.2014 по 12.05.2014 року (а.к.п. 85, т.2);

- посадову інструкцію молодшого інспектора прикордонної служби 1 категорії дозиметриста 3 відділення ІПС впс «Гребеники» солдата ОСОБА_6 (а.к.п. 72-73, т.2);

- витяг з наказу начальника НОМЕР_3 прикородонного загону (1 категорії) ІНФОРМАЦІЯ_4 (1 категорії) Державної прикордонної служби України №64 ос від 31 березня 2014 року «По особовому складу» (а.к.п. 74, т.2);

- витяг з наказу начальника НОМЕР_3 прикородонного загону (1 категорії) ІНФОРМАЦІЯ_4 (1 категорії) Державної прикордонної служби України №58 ос від 18 березня 2015 року «По особовому складу» (а.к.п. 75, т.2);

- наказ №188-ас від 16 лютого 2015 року «Про призначення службового розслідування» та аркуш бесіди за висновком службового розслідування (а.к.п. 76,77 т.2);

Так, із досліджених письмових доказів, судом встановлено, що ОСОБА_6 дійсно звертався до військового госпіталю 27 січня 2015 року, де йому було встановлено діагноз: «Гострий бронхіт».

Однак, даних про те, що ОСОБА_6 і в подальшому, в період з 27 січня по 10 лютого 2015 року, звертався до лікарів госпіталю за отриманням будь яких медичних документів, підтверджуючих перебування його на стаціонарному лікуванні, а також щодо його повного одужання, після встановленого йому діагнозу «гострий бронхіт», ані обвинуваченим, ані його захисником, суду представлено не було.

Незважаючи на неодноразове роз`яснення судом учасникам судового провадження положень вимог Закону щодо змагальності сторін, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, передбачених ст. 22 КПК України та обов`язку сторін доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, інших доказів, які б підтверджували чи спростовували подію злочину та винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 409 КК України, сторонами не надано.

Таким чином суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість створив всі необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків та вичерпав передбачені законом способи для всебічного, повного та неупередженого судового розгляду.

Оцінивши вказані докази в сукупності, суд вважає, що приведений об`єм доказів є достатнім, а самі докази допустимими, і такими, що повністю підтверджують вину ОСОБА_6 у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 409 КК України, як ухилення військовослужбовця від несення обов`язків військової служби шляхом симуляції хвороби та іншого обману.

3 об`єктивної сторони злочин, передбачений статтею 409 КК України, проявляється у формі 1) ухилення військовослужбовця від несення обов`язків військової служби шляхом а) самокалічення б) симуляції хвороби, в) підроблення документів, г) іншого обману (ч.1 ст. 409), 2) відмови від несення обов`язків військової служби (ч. 2 ст. 409).

Ухилення чи відмова від несення таких обов`язків передбачає ухилення чи відмову від несення військової служби а) взагалі, назавжди, б) протягом певного терміну, в) постійно або тимчасово - у певній військовій частині (підрозділі) на певній території (місцевості), у певному військовому формуванні, роді військ, під час надзвичайного чи воєнного стану, військового конфлікту чи бойової обстановки, в умовах тривалого закордонного відрядження тощо, - а також ухилення чи відмову від несення г) постійно або тимчасово - окремих обов`язків військової служби (систематичного несення прикордонної, вартової чи інших спеціальних служб, участі у заняттях, походах польових навчаннях стрільбах тощо).

Симуляція хвороби полягає у тому, що військовослужбовець, зображуючи певні симптоми чи синдроми удає з себе хворого, у т.ч. перебільшує захворювання, яке у нього є насправді (агравація хвороби). Можливою є симуляція будь-яких хвороб хірургічних, нервових, психіатричних, інфекційних, венеричних, симуляція отруєнь тощо.

Інший обман як форма ухилення військовослужбовця від військової служби полягає у тому, що військовослужбовець доводить до відома командира (начальника) завідомо неправдиві відомості про певні події чи обставини або свідомо замовчує їх з метою ухилитися від військової служби.

Відмова від несення обов`язків військової служби - найбільш зухвала форма злочину, передбаченого ст. 409, - полягає у тому, що військовослужбовець відкрито, не звертаючись до обману, заявляє про своє небажання нести військову службу взагалі або постійно чи тимчасово у певній місцевості, в надзвичайних умовах, виконувати спеціальні обов`язки військової служби або виконувати обов`язки за певною спеціальністю чи у певні дні (вихідні, святкові) тощо та/або фактично припиняє їх виконувати. Тобто вказана відмова може полягати і в бездіяльності - коли військовослужбовець, хоча й знаходиться на території військової частини (у місці служби) (або якщо він є, наприклад, особою офіцерського складу, систематично з`являється на службу), але демонстративно не виконує обов`язків військової служби, явно ігноруючи встановлений порядок її проходження.

Відтак, дослідивши всі представлені докази, суд, вважає, що ОСОБА_6 знехтував своїм правом на законне перебування на амбулаторному лікуванні чи на стаціонарі, та маючи об`єктивні можливості для повернення в установлений час до військової частини, шляхом симуляції хвороби та іншого обману, у період з 27.01.2015 по 10.02.2015 року включно, ухилився від несення обов`язків військової служби.

Доводи обвинуваченого щодо його необізнаності в тому, що йому було необхідно і в подальшому звернутися до лікарів госпіталю для документального підтвердження його одужання після перенесеної хвороби, суд вважає надуманими і до уваги їх не сприймає, оскільки вони повністю спростовуються дослідженими доказами, зокрема, показами свідків ОСОБА_9 в частині пропонування з її боку госпіталізації та роз`яснення наслідків відмови від госпіталізації, свідка ОСОБА_8 , який повідомив ОСОБА_12 про необхідність звернутися до госпіталю, а також виписним епікризом №1068, (а.к.п. 85, т.2), з якого вбачається, що в період проходження військової служби з березня 2014 року по березень 2015 року ОСОБА_12 вже проходив лікування у військовому клінічному госпіталі.

Тобто ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем був цілком обізнаний в тому, що при виявленні якої-небудь хвороби необхідно звертатися до госпіталю, та після одужання отримати такий підтверджуючий документ, як «виписний епікриз».

Отже, суд дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.. 409 КК України, як ухилення військовослужбовця від несення обов`язків військової служби шляхом симуляції хвороби та іншого обману і не знаходить підстав для виправдування обвинуваченого з підстав недоведеності вини, як того просив захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 у своєму виступі в судових дебатах.

При вирішенні питання про призначення покарання, суд, відповідно до ст. 65-67 КК України, враховує ступень тяжкості вчиненого злочину, особи винних та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, наслідки злочину.
Обставин, пом`якшувальних покарання обвинуваченому ОСОБА_6 відповідно до ст.. 66 КК України, судом не встановлено.
Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_6 відповідно до ст.. 67 КК України, судом також не встановлено.
Разом з тим суд приймає до уваги, що обвинувачений ОСОБА_6 вчинив злочин невеликої тяжкості, за місцем мешкання характеризується позитивно (а.к.п.28, т.1), має задовільну службову характеристику (а.к.п.37, т.1), раніше не судимий (а.к.п.31, т.1).
Тому при призначенні покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд вважає за необхідне обрати обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі та можливим звільнити його від відбування покарання, надавши іспитовий строк на підставі ст.75 КК України та поклавши на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України.
Цивільний позов по справі не заявлявся.
Запобіжний захід не обирався.
Речові докази не приєднувалися.
Керуючись ст.ст. 368, 369-371, 373-376 КПК України, суд

У Х В А Л И В:
ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 409 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 1 ( один) рік.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 1 року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п.1,2 ч.1 ст.76 КК України, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, або навчання.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до апеляційного суду Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1