Справа № 461/7775/16-к
Провадження № 1-кс/461/5927/16
УХВАЛА
02.12.2016 року м.Львів

Слідчий суддя Галицького районного суду м.Львова ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 розглянувши клопотання прокурора Львівської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_3 про накладення арешту на майно,

в с т а н о в и в :

Слідчим відділом Галицького ВП ГУ НП у Львівській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні за №00000088 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.190 КК України.

Прокурор Львівської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , площею 38,9 кв.м., що належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , яке виникло на підставі договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 26.05.2015р., посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_7 .
Клопотання мотивує тим, що накладення арешту є необхідним з метою запобігти його подальшого відчуженню.

Прокурор клопотання підтримав з мотивів наведених у ньому. Просить клопотання задоволити.

Захисник клопотання заперечив, з підстав, викладених у письмових запереченнях. Просить відмовити в задоволенні клопотання.

Дослідивши матеріали клопотання, заслухавши пояснення учасників процесу, приходжу до наступного.

Частинами 1,2,10,11 ст.170 КПК України встановлено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Метою арешту майна є збереження речових доказів, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації.
Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Як видно з матеріалів клопотання, а саме відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , на підставі договору купівлі-продажу нежитлових приміщень.
Статтею 41 Конституції України закріплено право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
У відповідності до ст.1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Згідно ст.18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обмеження, дозволені згідно з цією Конвенцією щодо зазначених прав і свобод, не застосовуються для інших цілей ніж ті, для яких вони встановлені.
Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора (ч.3 ст.132 КПК України).
На день розгляду клопотання, у кримінальному провадженні №00000088 від 25.08.2016 року за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, у межах якого подано клопотання про арешт майна, жодній особі не було повідомлено про підозру у вчиненні злочину.

Як встановлено, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не мають статусу підозрюваних у вказаному кримінальному провадженні, не є особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого, та прокурором не надано будь-яких належних та достатніх доказів, які б вказували на неправомірність заволодіння ними вищезгаданим майном або їх недобросовісність при купівлі такого майна.
Відтак, на даний час відсутній сумнів в законності набуття ОСОБА_5 та ОСОБА_6 права власності на нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 .
Більше того, прокурором не підтверджено жодними належними та допустимими доказами наявність ризиків, коли незастосування арешту майна може призвести до його зникнення, втрати або пошкодження, а також настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, а тому числі і відчуження майна. В обґрунтування клопотання не подано жодного доказу, що власники мають намір чи вчиняють дії по відчуженню майна.
Цивільного позову у вказаному кримінальному провадженні не подано.
Таким чином, приходжу до висновку про необґрунтованість поданого клопотання .

Крім того, приймаю до уваги, що безпідставне накладення арешту на майно, зазначене у клопотанні, може призвести до порушення положень Конституції України, які стосуються реалізації права власності.
Керуючись ст.ст. 170 - 173 КПК України, слідчий суддя

п о с т а н о в и в :

Відмовити в задоволенні клопотання.

На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Апеляційного суду Львівської області, в порядку, передбаченому ст.395 КПК України.

Слідчий суддя ОСОБА_1