Справа № 0907/1-98/2011
Провадження № 1/344/10/17
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2017 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі :

головуючого судді: ОСОБА_1

секретаря: ОСОБА_2

з участю прокурора: ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінальної справи по обвинуваченню ОСОБА_4 за ст.185 ч.2 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 органом досудового слідства обвинувачується у таємному викраденні чужого майна (крадіжці) вчиненому повторно.

Кримінальна справа надійшла до суду 23 вересня 2009 року.

Постановою суду від 25 квітня 2014 року в зв`язку з неодноразовим неприбуттям підсудного для участі в судовому розгляді, ОСОБА_4 було оголошено в розшук, судом направлялись численні нагадування щодо виконання вищевказаної постанови суду, проте вона залишилася не виконаною.

Вислухавши думку прокурора, вивчивши матеріали кримінальної справи з питання можливості продовження судового розгляду чи направлення справи на додаткове розслідування, суд враховує наступне.

Відповідно до ст.262 КПК України 1960 року участь підсудного у розгляді кримінальної справи є обов`язковою.

Стаття 64 КПК України 1960 року передбачає, що при провадженні досудового слідства доказуванню підлягають, в тому числі обставини, що характеризують особу обвинувачуваного, до яких відносяться і дані про його місце проживання. Але щоб навести результати таких обставин спершу слід встановити фактичне місце проживання підсудного, провести його перевірку, а проводити її слідчий зобов`язаний згідно вимог ст. 223 цього ж Кодексу.

При цьому за вказаним в обвинувальному висновку місцем проживання, підсудний відсутній, про що свідчать повернуті суду повістки про виклик, невиконані примусові приводи підсудного, з рапортів працівників міліції слідує, що за вказаною адресою він не проживає, постанова про оголошення підсудного у розшук від 25 квітня 2014 року не виконана.

Тривале невиконання органом внутрішніх справ постанови суду про розшук підсудного, не узгоджується із завданнями кримінального судочинства України, визначених ст. 2 КПК України 1960 року та положенням ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, якими гарантовано право кожному на справедливий суд упродовж розумного строку.

Згідно зі ст. 223 КПК України 1960 року, крім іншого, в обвинувальному висновку повинні бути вказані достовірні відомості про особу обвинуваченого, в тому числі і його фактичне місце проживання.

Проте по даній справі слідчий цих вимог Кодексу та зазначеного судового доручення не виконав, про що зазначено вище, місцезнаходження підсудного не встановив, що унеможливлює судовий розгляд.

Відповідно до змісту ст. 281 КПК України та роз`яснень з цього приводу даних у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 11 лютого 2005 року №2 «Про практику застосування судами України законодавства, що регулює повернення кримінальних справ на додаткове розслідування», справа підлягає поверненню на додаткове розслідування тоді коли неповнота або неправильності досудового слідства не можуть бути усунуті при судовому розгляді справи.

У п. 8 вказаної Постанови вказується, що досудове слідство визнається неповним, якщо під час його провадження всупереч вимогам ст. ст. 22, 64 КПК не були досліджені або були поверхово або однобічно досліджені обставини, які мають значення для правильного вирішення справи і без усунення цих порушень справа не може бути розглянута в суді, в тому числі, не були з`ясовані з достатньою повнотою дані про особу підсудного.

Згідно зі ст. 223 КПК України 1960 року, орган досудового розслідування повинен був прийняти міри до вияснення місцезнаходження та фактичного проживання підсудного, але в порушення вимог вказаної норми закону не зробив цього, а отриману інформацію не перевірив, що вказує на поверхневість та однобічність дослідження обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

При викладених обставинах, порушення цих вимог є неповнотою досудового слідства, без усунення якого справа не може бути розглянута судом (п.8 зазначеної вище Постанови).

Тому, при проведенні додаткового розслідування, слід з`ясувати шляхом проведення належної перевірки, фактичне місце проживання чи місцезнаходження підсудного ОСОБА_4 , вжити всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи орган досудового розслідування зобов`язує ст.22 КПК України 1960 року.

В даному випадку зазначені вище порушення норм кримінально-процесуального законодавства не можуть бути усунуті в ході судового слідства, в силу ст.16-1 КПК України 1960 року, оскільки суду не властиві функції організації та контролю за проведенням оперативно-розшукових заходів та слідчих дій для встановлення місця знаходження підсудного.

Без усунення вказаних недоліків, які згідно ст.275 КПК України 1960 року перешкоджають вирішувати справу по суті, суд не може здійснювати судовий розгляд, а справу слід направити прокурору для організації та проведення додаткового розслідування.

На підставі викладеного, п.п. 8, 9 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, ст. ст. 22, 64, 132, 223, 275, 277 КПК України 1960 року, ст. 6 вказаної Конвенції, керуючись ст. ст. 273, 281 КПК України 1960 року, суд,

П О С Т А Н О В И В :
Кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_4 за ст.185 ч.2 КК України направити керівнику Івано-Франківської місцевої прокуратури для організації та проведення додаткового розслідування в ході якого слід усунути вказані вище порушення закону та виконати зазначені дії.

На постанову протягом семи діб з часу її проголошення може бути подати апеляція до судової палати з розгляду кримінальних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області через Івано-Франківський міський суд.

Суддя: ОСОБА_1