Справа № 350/781/17
Провадження № 11-сс/779/158/2017
Категорія ст. 170 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 червня 2017 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

Суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , що діє в інтересах ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 15.06.2017 року про задоволення клопотання слідчого СВ Рожнятівсмького ВП Калуського ВП ГУ НП в Івано-Франківській області ОСОБА_8 про накладення арешту на вилучені під час огляду місця події 04.04.2017 року речі та документи, -

за участю прокурора ОСОБА_9

заявника ОСОБА_7

захисника ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу слідчого судді скасувати. Вважає, ухвалу слідчого судді такою, що винесена з порушенням вимог кримінального процесуального закону. В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що автомобіль та свідоцтво на нього вилучено органами досудового слідства 04.04.2017 року, в той час як клопотання про арешт майна було подано 15.06.2017 року, тобто поза строком передбаченими ч. 5 ст. 171 КПК України., що свідчить про невідповідність клопотання про арешт майна діючому законодавству. Апелянт вважає, що слідчим взагалі не наведено підставу, у зв`язку із чим потрібно було здійснювати арешт майна, щ, на думку апелянта, є грубим порушенням п. 1 ч. 2 ст.171 КПК України. Крім того, апелянт посилається на те, що взагалі не встановлений розмір шкоди, що порушує норми діючого КПК України.

Приймаючи рішення про задоволення клопотання щодо накладення арешту, слідчий суддя дійшов висновку, що воно відповідає вимогам ст.ст. 167, 170 КПК України, оскільки вилучені в ході проведення огляду місця події автомобіль та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу визнані речовими доказами у кримінальному провадженні, можуть бути предметом вчинення злочину та зберегли на собі сліди злочину.

Під час апеляційного розгляду:

- заявник та його захисник підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити, ухвалу слідчого судді скасувати;

- прокурор заперечував з приводу поданої апеляційної скарги, просив ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, перевіривши матеріали провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, ухвалу слідчого судді, - без змін, з наступних підстав.

З матеріалів провадження вбачається, що досудовим розслідування встановлено, що

04.04.2017 року було проведено огляд місця події, під час якого вилучено автомобіль марки

Volkswagen Passat B5 д.н.з. НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , та експертизою встановлено, що номер кузова був змінений шляхом перебиття окремих знаків.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою збереження речових доказів та конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на майно, а саме на автомобіль та свідоцтво на його реєстрацію, з тих підстав, що вони є речовим доказам в даному кримінальному провадженні та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, оскільки є предметом кримінального правопорушення.

Так, згідно висновку експертів №1.1.-122/17 від 27.04.2017 року та №4,1-17/17 від 29.05.2017 року наданий на дослідження бланк свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 за способом нанесення зображень за первинними елементами захисту не відповідає бланкам свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, які знаходяться в офіційному обігу; а ідентифікаційний номер кузова « НОМЕР_3 » наданого на дослідження автомобіля марки Volkswagen Passat B5 д.н.з. НОМЕР_1 , змінений шляхом перебиття окремих знаків (а.п. 9-16).

Як вважає колегія суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, перевірив співрозмірність втручання права власності з потребами кримінального провадження.

Колегія суддів погоджується з такими висновками слідчого судді, виходячи з того, що ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Тому, з огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Крім того, відповідно до абзацу другого частини десятої статті 170 КПК України не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

В той же час, з матеріалів провадження не вбачається правового обґрунтування щодо права вимоги ОСОБА_7 повернення йому арештованого майна. Апелянтом не додано доказів щодо права власності, вилученого майна.

Крім того, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом також не надано та колегією суддів не встановлено.

Арешт майна з підстав передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна.

Оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказаний автомобіль марки Volkswagen Passat B5 д.н.з. НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , на які просить накласти арешт слідчий, можуть бути передані або відчужені, арешт на це майно слідчим суддею накладено обґрунтовано, за наявності для цього достатніх правових підстав.

Тому, посилання апелянта на те, що арешт на вище вказане майно, слідчим суддею було накладено безпідставно та в суперечить ст. 170 КПК України, не може прийматися до уваги, оскільки арешт накладено з правових підстав, передбачених законом.

Як вбачається з ухвали слідчого судді, суд дослідив зазначені обставини та не знайшов у висновках органу досудового розслідування при зверненні з клопотанням про накладення арешту на майно, порушень вимог КПК України.

Стосовно доводів апелянта щодо порушення слідчим суддею вимог ч. 5 ст. 171 КПК України, встановлено, що ОСОБА_7 надав добровільний дозвіл слідчому на зберігання автомобіля, у зв`язку із необхідністю експертизи у кримінальному провадження, а саме експертизи автомобіля Volkswagen Passat B5 д.н.з. НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 (а.п. 5).

Доводи апелянта щодо порушень судом норм КПК України не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду а зазначені в апеляційній скарзі захисника обставини не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали суду.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що слідчим суддею було в повному обсязі досліджено надані матеріали та прийнято законне і обґрунтоване рішення.

Такими чином, доводи апелянта про розгляд слідчим суддею вказаного клопотання з порушенням вимог закону є неспроможними.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді та постановлення апеляційним судом нової ухвали, як про це просить в апеляційній скарзі апелянт, колегія суддів не вбачає.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170, 172, 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , що діє в інтересах ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 15.06.2017 року про задоволення клопотання слідчого СВ Рожнятівсмького ВП Калуського ВП ГУ НП в Івано-Франківській області ОСОБА_8 про накладення арешту на вилучені 04.04.2017 року під час огляду місця події речі та документи, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_4

ОСОБА_3

Згідно з оригіналом

Суддя ОСОБА_2