печерський районний суд міста києва
Справа № 757/779/17-к
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 січня 2017 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участі представника заявника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 ,

розглянувши спільне клопотання ОСОБА_3 та його представника адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту, накладеного на земельні ділянки у межах Розаліївської сільської ради Білоцерківського району Київської області у кримінальному провадженні № 0000473,-

ВСТАНОВИВ:
В провадження слідчого судді надійшло клопотання ОСОБА_3 та його представника адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту, накладеного на земельні ділянки у межах Розаліївської сільської ради Білоцерківського району Київської області у кримінальному провадженні № 0000473, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 07.11.2016, а саме на земельні ділянки, що розташовані на території Розаліївської сільської ради Білоцерківського району Київської області, та на даний час перебувають у власності ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1 ).

В обґрунтування доводів клопотання зазначено, що накладений арешт на майно ОСОБА_3 є необґрунтованим, незаконним та таким, що порушує його права та законні інтереси, як добросовісного власника майна, якому не визначено процесуальний статус у кримінальному провадженні, який би давав підстави для арешту майна та з огляду на характер майна відсутні правові підстави вважати, що зазначене майно можна приховати, пошкодити, піддати псуванню, втратити, знищити тощо, а відтак, арешт є таким, що підлягає скасуванню

У судовому засіданні представник заявника подане клопотання підтримав та просив суд задовольнити, посилаючись на доводи, викладені у ньому.

Представник органу досудового розслідування за клопотанням якого накладено арешт на майно в судове засідання не з`явився, про місце і час розгляду клопотання повідомлявся належним чином.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті скарги у відсутність не з`явившихся осіб, на підставі наданих доказів.

Слідчий суддя, вивчивши клопотання, матеріали, якими воно обґрунтовується, заслухавши обґрунтування представника заявника, приходить до наступного.

Судовим розглядом встановлено, що у провадженні слідчого управління прокуратури Київської області перебувають матеріали кримінального провадження № 0000473 від 11.07.2016 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

07.11.2016 на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва № 757/54123/17-к накладено арешт на земельні ділянки, що розташовані на території Розаліївської сільської ради Білоцерківського району Київської області, та на даний час перебувають у власності ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1 ).

Відповідно до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Аналізуючи доводи клопотання про скасування арешту на майно, слідчий суддя приходить до висновку, що означені доводи не вказують на необґрунтованість накладення арешту на майно та не доводять, що в подальшому в застосуванні арешту відпала потреба.

При постановленні ухвали про накладення арешту слідчим суддею встановлено, що арешт необхідний з метою забезпечення речових доказів, та вилучене майно підпадає під визначення ст. 98 Кримінального процесуального кодексу України.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Таким чином, слідчий суддя вважає, що заявником на даній стадії кримінального провадження, в силу принципу змагальності сторін не доведено необґрунтованість накладення арешту на майно та не доведено відсутність потреби в застосуванні такого заходу та вважає, що втручання держави у право заявника на володіння майном, забезпечує "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи, а відтак слідчий суддя не знаходить підстав для задоволення клопотання.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170-175, 309, 392, 532 КПК України, -

УХВАЛИВ:
Клопотання про скасування арешту, накладеного на земельні ділянки у межах Розаліївської сільської ради Білоцерківського району Київської області у кримінальному провадженні № 0000473 залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1