Номер провадження: 11-сс/785/1866/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28.12.2016 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_9 ,

законного представника ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м.Одеси від 16 грудня 2016 року, якою ОСОБА_9 , підозрюваному у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України в рамках кримінального провадження №0002362 продовжений строк тримання під вартою,

ВСТАНОВИВ:
Ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м.Одеси від 16 грудня 2016 року ОСОБА_9 , підозрюваному у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України продовжено строк тримання під вартою на 32 дні до 19 січня 2017 року.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що слідчий суддя формально підійшов до розгляду клопотання слідчого та не з`ясував, якими саме обставинами підтверджується наявність ризиків, що обґрунтовують подальше тримання ОСОБА_9 під вартою. Крім того, клопотання слідчого не містить достатнього обґрунтування неможливості запобігання ризикам, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, що суперечить вимогам ч.6 ст.184 КПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , підозрюваного ОСОБА_9 та його законного представника ОСОБА_10 , які підтримали доводи апеляційної скарги, пояснення прокурора, який заперечував проти її задоволення, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали провадження за клопотанням слідчого, апеляційний суд дійшов таких висновків.

У відповідності до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Згідно із п.4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Зі змісту ст.199 КПК України вбачається, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також наявні обставини, що перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Частиною 4 ст.199 КПК України передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

У відповідності до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

В рішенні «Єлоєв проти України» Європейський суд з прав людини вказує на те, що пункт 4 статті 5 забезпечує заарештованим чи затриманим особам право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення «законності» позбавлення свободи. Це означає, що компетентний суд має перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, яка стала підставою для затримання, а також мети, з якою застосовувалося затримання (також справа «Буткевічюс проти Литви»).

Разом з тим відповідно до п.219 рішення у справі Нечипорук та Йонкало проти України (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine) від 21 квітня 2011 р., заява № 42310/04 суд повторює, що термін обґрунтована підозра означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дав правильну оцінку наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_9 злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років з конфіскацією майна, та на підставі наданих доказів вірно оцінив всі встановлені під час розгляду клопотання обставини кримінального провадження.

Так, підозра ОСОБА_9 обґрунтовується наступними доказами:

- протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення в порядку ст.208 КПК України від 19 жовтня 2016 року;

- протоколом допиту потерпілого ОСОБА_11 від 19 жовтня 2016 року;

- повідомленням ОСОБА_9 про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України;

- протоколами допиту підозрюваних ОСОБА_9 та ОСОБА_12 від 20 жовтня 2016 року;

- та іншими матеріалами кримінального провадження.

Апеляційний суд вважає вказані докази достатніми для обґрунтування підозри ОСОБА_10 за ч.2 ст.187 КК України.

При цьому сторона захисту в своїй апеляційній скарзі не оскаржує обґрунтованість підозри ОСОБА_9 в інкримінованому йому злочині, а тому ухвала слідчого судді в цій частині, у відповідності до ч.1 ст.404 КПК України, апеляційним судом не переглядається.

Разом з тим недопустимість доказів винуватості ОСОБА_9 отриманих внаслідок істотного порушення прав і свобод людини, передбачена ст.87 КПК України, апеляційним судом не встановлена.

Злочин, передбачений ч.2 ст.187 КК України відповідно до ст.12 КК України є тяжким та, за його вчинення передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років з конфіскацією майна.

Таким чином, згідно з вимогами п.3 ч.2 ст.183 КПК України до ОСОБА_9 може бути застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Враховуючи тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному ОСОБА_9 у разі доведеності його вини апеляційний суд вважає, що ризик того, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду є обґрунтованим і на теперішній час не зменшився.

Крім того, характер та обставини вчиненого злочину, який інкримінується ОСОБА_9 свідчить про реальність ризику того, що у випадку застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, підозрюваний може незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, з метою схилити їх до зміни своїх первинних показів, що в свою чергу буде перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, а також повному, всебічному та об`єктивному дослідженню всіх обставин справи.

Крім того, апеляційний суд враховує, ступінь та характер суспільної небезпеки інкримінованого ОСОБА_9 злочину, який посягає на життя та здоров`я особи, які відповідності до ст.3 Конституції України визнаються найвищою соціальною цінністю, відсутність у підозрюваного постійного місця роботи, а отже і законних джерел доходу

Викладені обставини свідчать про існування ризику передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що перебуваючи на свободі підозрюваний може продовжувати вчиняти інші корисливі злочини.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про те, що доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про необхідність застосування до його підзахисного ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу є необґрунтованими, а слідчий суддя при розгляді клопотання дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та не виявив перешкод для застосування такого запобіжного заходу, передбачених ч.2 ст.183 КПК України.

Крім того, апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді, який керуючись положеннями п.2 ч.4 ст.183 КК України при продовженні строку тримання ОСОБА_9 під вартою не визначив розмір застави, оскільки інкримінований йому злочин, передбачений ч.2 ст.187 КК України бу в вчинений із застосуванням фізичного насилля до потерпілого.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про те, що ухвала слідчого судді є законною і обґрунтованою, а тому не вбачає підстав для її скасування.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд,
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м.Одеси від 16 грудня 2016 року, якою ОСОБА_9 , підозрюваному у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України в рамках кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №0002362 продовжений строк тримання під вартою на 32 дні, а саме до 19 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду

Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4