Справа № 314/893/17
Провадження № 1-в/314/396/2017
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 квітня 2017 року м. Вільнянськ
Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у дистанційному судовому засіданні клопотання засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про вирішення питання щодо його умовно-дострокового звільнення,

за участю прокурора: ОСОБА_4 ,

представника адміністрації колонії: ОСОБА_5 ,

засудженого: ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:
До Вільнянського районного суду Запорізької області від засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який відбуває покарання у Державній установі «Софіївська виправна колонія (№ 55)», надійшло клопотання про вирішення питання щодо його умовно-дострокового звільнення.

Засуджений ОСОБА_3 у судовому засіданні своє клопотання підтримав, просив його задовольнити, пояснив, що зробив для себе належні висновки, у скоєному злочині вину визнає, щиро розкаюється, під час відбування покарання був працевлаштований, має заохочення, чим заслужив на умовно-достроково звільнення від подальшого відбування покарання.

У судовому засіданні представник адміністрації колонії суду пояснив, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджений 08 квітня 2015 року Тернівським районним судом м. Кривий Ріг Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 309 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 70, ст. 71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі. В місцях позбавлення волі знаходиться з 02 червня 2015 року. За час утримання у Державній установі «Криворізький слідчий ізолятор» з 02 червня 2015 року по 17 червня 2015 року характеризувався посередньо, вимоги режиму утримання не порушував, стягнень та заохочень не мав. З 17 червня 2015 року по 16 серпня 2016 року відбував покарання у Державній установі «Бердянська виправна колонія (№ 77)» характеризувався позитивно, вимоги режиму відбування покарання не порушував, стягнень не мав, за сумлінну поведінку та ставлення до праці два рази заохочувався правами начальника відділення СПС. З 16 серпня 2016 року перебуває на лікуванні у спеціалізованій туберкульозній лікарні при Державній установі «Софіївська виправна колонія (№ 55)». За час відбування покарання характеризується наступним чином: вимоги режиму відбування покарання порушує, має одне стягнення, накладене правами начальника установи, яке погашене у встановленому законом порядку. Заохочень не має. На виробництві установи не працевлаштований у зв`язку з хворобою на туберкульоз. Працевикористовується днювальним у відділенні для засуджених, які хворіють на туберкульоз, до праці ставиться сумлінно, але потребує контролю за поведінкою з боку представників адміністрації. Безвідповідально ставиться до виконання робіт з благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні. Відповідно до ст. 65 КВК України, участі в організації виховних заходів, які проводяться в установі не бере. Відповідно до ст. 123 КВК України, участі у реалізації програм диференційованого виховного впливу на засуджених не приймає. Відповідно до ст. 126 КВК України, не прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня та вдосконалення наявних професійно-технічних навичок. Відповідно до ст. 127 КВК України, не бере участь у роботі самодіяльних організацій. Не входить до складу ради колективу засуджених. За вироком суду має солідарний позов у розмірі 911 гривень 47 копійок, який не відшкодовується у зв`язку з відсутністю виконавчого листа в установі. Спостережною комісією установи розглядались матеріали щодо можливості застосування пільг до засудженого ОСОБА_3 , на вирішення ставились наступні питання: про можливість застосування зміни умов тримання після відбуття 1/4 строку покарання станом на 15 квітня 2016 року, відповідно до ст. 101 КВК України, протокол від 11 травня 2016 року, висновок відмовлено, як такому, що не стає на шлях виправлення, про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким після відбуття 1/3 частини строку покарання станом на 30 липня 2016 року, відповідно до ст. 82 КК України, протокол від 12 вересня 2016 року, висновок відмовлено за станом здоров`я, про застосування умовно-дострокового звільнення після відбуття 1/2 строку покарання станом на 28 лютого 2017 року, відповідно до ст. 81 КК України, прокол від 28 лютого 2017 року, висновок відмовлено, як такому, що не довів своє виправлення. Враховуючи викладене адміністрація колонії вважає, що засуджений ОСОБА_3 не довів своє виправлення, тому відносно нього не доцільно застосовувати ст. 81 КК України.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання, зазначив, що засуджений ОСОБА_3 за весь час відбування покарання мав два заохочення та одне стягнення, на виробництві установи працевлаштований не був, відповідних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши матеріали особової справи, вислухавши засудженого, представника адміністрації колонії, думку прокурора, суд вважає, що у клопотанні слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від покарання можливо при обов`язковій та одночасній наявності в їх сукупності підстав та умов. При цьому головним та вирішальним є не факт відбування певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Суд звертає увагу на те, що під виправленням розуміється процес позитивних змін, які відбуваються в особистості засудженого та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Виправлення полягає в тому, щоб шляхом примусового впливу на засудженого внести корективи в його соціально-психологічні властивості, нейтралізувати негативні настанови, змусити додержуватися положень закону про кримінальну відповідальність, а ще краще, нехай навіть під страхом покарання, прищепити повагу до закону. Досягнення такого результату визнається юридичним виправленням, що само по собі важливий результат застосування покарання, суттєвий показник його ефективності.

Згідно з ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливо лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Одним з найважливіших засобів виправлення засуджених виступає суспільно корисна праця. Залучення до праці спрямоване, насамперед, на приучення засуджених ставитися до праці, як до позитивної та необхідної складової їх життя, у тому числі й подальшого життя на волі. Висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та відношенню до праці за весь період знаходження у виправних установах, а не за час, що безпосередньо передує розгляду подання.

Суд не може не врахувати, що примірна поведінка - це не тільки пасивна форма поводження засудженого, що полягає в утриманні від порушення режиму відбування покарання, а й активна форма поведінки, котра за своєю суттю є намагання своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення.

З матеріалів характеристики встановлено, що засуджений ОСОБА_3 за час утримання у Державній установі «Криворізький слідчий ізолятор» з 02 червня 2015 року по 17 червня 2015 року характеризувався посередньо, вимоги режиму утримання не порушував, стягнень та заохочень не мав. З 17 червня 2015 року по 16 серпня 2016 року відбував покарання у Державній установі «Бердянська виправна колонія (№ 77)» характеризувався позитивно, вимоги режиму відбування покарання не порушував, стягнень не мав, за сумлінну поведінку та ставлення до праці два рази заохочувався правами начальника відділення СПС.

З 16 серпня 2016 року перебуває на лікуванні у спеціалізованій туберкульозній лікарні при Державній установі «Софіївська виправна колонія (№ 55)». На виробництві установи не працевлаштований у зв`язку з хворобою на туберкульоз.

Згідно наданої адміністрацією установи довідки ОСОБА_3 до роботи з благоустрою місць позбавлення волі, згідно ч. 5 ст. 118 КВК України, не залучався.

Згідно з медичною довідкою ОСОБА_3 на даний час проходить курс лікування від туберкульозу.

Формально ОСОБА_3 дотримувався норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи, за що 2 рази заохочувався правами начальника відділення. Однак наявність заохочення само по собі ще не свідчить про виправлення засудженого та досягнення мети покарання, визначеної у ст. 50 КК України, оскільки поведінка засудженого за весь час відбування ним покарання не була стабільно позитивною та активною, про що свідчить те, що він не заслуговував більш, ніж на два заохочення за весь час відбування ним покарання, після якого слідувало одне дисциплінарне стягнення, накладене правами начальника установи, за порушення режиму тримання, постанова від 30 серпня 2016 року, яке погашене у встановленому законом порядку.

На цьому фоні сумнівним та передчасним виглядають твердження засудженого про те, що він сумлінною поведінкою довів своє виправлення та перевиховання і заслуговує на умовно-дострокове звільнення.

Крім того, при вирішенні клопотання суд приймає до уваги ті факти, що засуджений ОСОБА_3 не приймав участі у роботі самодіяльних організацій, у реалізації програм диференційованого виховного впливу, які провадяться в установі, та, відповідно до розділу XXIV Правил внутрішнього розпорядку установи виконання покарань, спрямовані на формування та закріплення у засуджених прагнення до заняття суспільно-корисною діяльністю, сумлінного ставлення до праці, дотримання вимог законодавства та прийнятих у суспільстві правил поведінки, підвищення їх загальноосвітнього і культурного рівнів.

Таким чином, поведінка засудженого за весь час відбування ним покарання у своїй сукупності не дає підстав вважати, що ОСОБА_3 довів своє виправлення та перевиховання.

При вивчених обставинах на теперішній час суд погоджується з висновком комісії Державної установи «Софіївська виправна колонія (№ 55)» та не знаходить досить підстав для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_3 , оскільки він до теперішнього часу не проявив себе як такий, що довів своє виправлення та перевиховання, а встановлені у судовому засіданні дані у своїй сукупності не можуть свідчити, на погляд суду, про його виправлення та перевиховання.

Керуючись ст. 81 КК України, п. 2 ч. 1 ст. 537, п. 1 ч. 2 ст. 539 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про вирішення питання щодо його умовно-дострокового звільнення відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області через Вільнянський районний суд Запорізької області протягом 7 діб з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1

06.04.2017
06.04.2017

14.04.2017