АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія: ст. КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

третьої особи, щодо майна якої

вирішується питання про арешт ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, - ОСОБА_7 , - на ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 липня 2016 року про арешт майна, -

ВСТАНОВИЛА:
В апеляційній скарзі, з урахуванням її уточнення, ОСОБА_7 порушує питання про поновлення строку апеляційного оскарження ухвали слідчого судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 12 липня 2016 року з тих підстав, що про дане судове рішення їй стало відомо тільки 18 грудня 2016 року з інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та ставить питання про скасування вказаної ухвали про арешт майна і постановлення нової ухвали, якою просить відмовити у задоволенні клопотання старшого слідчого ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 в частині накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 .

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді від 12 липня 2016 року клопотання старшого слідчого ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 про арешт майна було задоволене, накладений арешт на нерухоме майно, зокрема і на квартиру АДРЕСА_1 .

Обґрунтовуючи прийняте рішення, слідчий суддя зазначив, що відповідно до клопотання слідчого 17 квітня 2015 року Дніпропетровським ВП ГУНП у Дніпропетровській області відкрито кримінальне провадження за ознаками ч. 2 ст. 364 КК України про те, що у період 2014-2015 р.р. невстановлені службові особи Дніпропетровської міської ради, зловживаючи своїм службовим становищем, діючи умисно, з корисливих мотивів, всупереч інтересам територіальної громади міста Дніпропетровська, на підставі завідомо незаконних рішень виконавчого комітету міської ради, незаконно здійснили відчуження об`єктів нерухомого майна, які визнані відумерлою спадщиною та належать до житлового фонду міста, в тому числі і квартиру АДРЕСА_1 , та передали їх на баланс неліквідних підприємств ВРЖЕП Амур - Нижньодніпровського району та КВЖРЕП Жовтневого району м. Дніпропетровська, по яким тривала процедура банкрутства та ліквідації, чим спричинили тяжкі наслідки.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що з метою забезпечення збереження речових доказів необхідно накласти арешт на нерухоме майно, вказане у клопотанні слідчого, в тому числі і квартиру АДРЕСА_1 , сіпввласником якої є третя особа ОСОБА_7 .

Обґрунтовуючи вимоги своєї апеляційної скарги, ОСОБА_7 зазначає, що рішення слідчого судді є незаконним, необгрунтованим та таким, що підлягає скасуванню.

Посилається на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, зокрема права на захист, оскільки про час та дату розгляду клопотання слідчого судом її не було повідомлено, як і членів її сім`ї, що суперечить вимогам ст.ст. 134, 172 КПК України. Також вказує, що її відсутність в судовому засіданні в суді першої інстанції унеможливила подання нею доказів, які мають суттєве значення для вирішення питання про арешт майна, що, на її думку, потягло неповноту та однобічність судового розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача; третю особу, щодо майна якої вирішується питання про арешт, яка апеляційну скаргу підтримала; прокурора, який проти задоволення апеляційної скарги заперечував; дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що остання підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи питання про дотримання ОСОБА_7 строку апеляційного оскарження, колегія суддів виходить з того, що оскаржувана ухвала слідчого судді була постановлена без виклику апелянта, а отже за правилами ч. 3 ст. 395 КПК України строк її апеляційного скарження для ОСОБА_7 обчислюється з дня отримання нею копії даної ухвали. Інших правил визначення моменту початку строку апеляційного оскарження у цих правовідносинах процесуальний закон не містить.

Оскільки наданими матеріалами не спростовуються доводи апелянта про те, що про існування даної ухвали їй стало відомо 18.12.2016 р. з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, з текстом оскаржуваної ухвали вона ознайомилася після цього з Єдиного державного реєстру судових рішень, а копія даної ухвали у встановленому порядку нею не отримувалася, колегія суддів не вбачає підстав для висновку про пропущення нею строку апеляційного оскарження та необхідність розгляду та вирішення питання про його поновлення.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого про арешт майна має бути зазначено:

1) підстави і мету відповідно до положень ст. 170 КПК України, та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;
2) перелік і види майна, що належить арештувати;
3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;
4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до ч. 6 ст. 170 КПК України.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Цей перелік є вичерпним та розширювальному тлумаченню не підлягає.
Згідно ч. 3 ст. 172 КПК України недотримання слідчим, прокурором вимог процесуального закону у цій частині є підставою для повернення клопотання прокурору для усунення недоліків.
Вирішуючи по суті клопотання слідчого про арешт майна, слідчий суддя не взяв до уваги, що воно не відповідає вищезазначеним вимогам процесуального закону.

Так, клопотання слідчого не містить підстав і мети арешту майна згідно процесуального закону, у ньому наявне лише загальне посилання на необхідність накладення арешту з метою забезпечення ефективності проведеного досудового розслідування. Таким чином, з клопотання не вбачається за можливе встановити, чи є предмет арешту речовим доказом, або підлягає конфіскації чи спеціальній конфіскації, або пропонується забезпечити відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Зважаючи на те, що слідчим не визначені конкретні підстава та мета арешту майна, при розгляді цього клопотання неможливо встановити, чи входять власники квартиру АДРЕСА_1 за своїм процесуальним статусом до кола осіб, майно яких може бути арештоване у даному випадку, та чи наведені достатні підстави для арешту майна відповідно до визначеної мети такої процесуальної дії.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає за необхідне оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати, клопотання повернути прокурору в порядку ч. 3 ст. 172 КПК України для усунення недоліків.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 131, 132, 170-173, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_7 , задовольнити частково.
Ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 липня 2016 року про арешт майна скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 про арешт майна повернути прокурору для усунення недоліків протягом 72 годин.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3