Ухвала
іменем україни

14 березня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25 липня 2016 року та ухвалу колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області від 26 жовтня 2016 року щодо,

ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, непрацюючого, з середньою освітою, не одруженого, який має на утримані неповнолітню дитину, уродженця м. Кременчука Полтавської області, зареєстрованого та проживаючого:

АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и л а:

За змістом касаційної скарги захисник ОСОБА_4 , не погоджуючись із судовими рішеннями, ухваленими щодо ОСОБА_5 , зазначає про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, просить змінити оскаржувані судові рішення та пом`якшити призначене покарання, застосувавши ст. 69 КК України й призначивши засудженому покарання у виді штрафу. Свої вимоги захисник мотивує тим, що суд не у повній мірі врахував пом`якшуючі обставини.

Вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25 липня 2016 року ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено за

ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік. На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Кременчуцького районного суду Полтавської області від 16.07.2015 року у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць і остаточно визначено ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць.

Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області від 26 жовтня 2016 року вирок суду першої інстанції залишено без зміни.

Згідно з вироком суду 01 квітня 2016 року, близько 04:20 години, ОСОБА_5 повторно, таємно викрав з території парку «Ювілейний» у м. Кременчуці чотири туї «західна Smaragd h=150+» загальною вартістю 2153,32 гривні (538,33 грн. за штуку) та одну тую «західна Danica d=30+» вартістю 298,92 гривень, вирвавши їх із землі з метою їх подальшого продажу для отримання матеріальної вигоди, чим виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, оскільки він був затриманий при виході з парку співробітниками патрульної поліції, що позбавило його реальної можливості розпорядитися викраденим.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши дотримання захисником порядку, строків касаційного оскарження та відповідність касаційної скарги вимогам закону, вивчивши надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України в касаційному порядку не оспорюються.

Доводи захисника про порушення щодо ОСОБА_5 загальних засад призначення покарання, на думку колегії суддів, є безпідставними.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а при його призначенні суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Як убачається із долучених до касаційної скарги копій судових рішень, судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_5 враховано обставини, що пом`якшують покарання, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, які обтяжували засудженому покарання судом, не встановлено.

Крім того, суд взяв до уваги дані про особу засудженого, який вчинив злочин під час звільнення від відбування покарання з випробовуванням, на обліку у наркологічному та психоневрологічному диспансері не перебуває, позитивно характеризується.
Таким чином, призначаючи засудженому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць, суд дотримався вимог статей 65 67, 71 КК України, оскільки вказане покарання відповідає конкретним обставинам справи, характеру й тяжкості вчиненого, є справедливим, а також необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Апеляційний суд, переглянувши справу в апеляційному порядку, обґрунтовано залишив вирок місцевого суду без змін в частині призначеного покарання, зазначивши в ухвалі підстави прийняття такого рішення.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Враховуючи викладене, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України підстав для задоволення касаційної скарги немає та вважає, що у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника слід відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Відмовити захиснику ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження на вирок Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25 липня 2016 року та ухвалу колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області від 26 жовтня

2016 року щодо ОСОБА_5 .

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3