ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
№5-6632км16 УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 26 квітня 2017 року м. Київ
Колегія суддів cудової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду
цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю прокурора ОСОБА_4 ,
потерпілої ОСОБА_5
при секретарі ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а :
Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 27 квітня 2016 року
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
- засуджено за ч. 1 ст. 135 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк на 2 роки.
На підставі ст. 75 Кк ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком тривалістю 1 рік 6 місяців з покладенням відповідних обов`язків, передбачених ст. 76 КК.
Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 16 серпня 2016 року вирок місцевого суду ОСОБА_7 залишено без зміни.
Як встановив суд, ОСОБА_7 визнаний винуватим у тому, що він 20 червня 2014 року приблизно о 19годині 40 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем «Міцубісі Лансер» д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по проїжджій частині парку «Дружби Народів» зі сторони проспекту Ватутіна в напрямку Московського мосту в м. Києві, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_8 , який ступив на нерегульований пішохідний перехід та намагався перейти дорогу, після чого допустив порушення вимог п. 2.10 Правил дорожнього руху, а саме, будучи причетним до дорожньо-транспортної пригоди, негайно не зупинив транспортний засіб, не вийшов до пішохода ОСОБА_8 , на якого він здійснив наїзд, і який залишився лежати па проїзній частині, внаслідок чого потерпілий опинився в небезпечному для життя стані і був позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження, а ОСОБА_7 маючи змогу надати допомогу ОСОБА_8 , якого він сам поставив в небезпечний для життя стан, не вжив заходів по наданню першої медичної допомоги, не відвіз до найближчого лікувального закладу, не викликав швидку медичну допомогу. Пішоход ОСОБА_8 помер у лікарні.
У касаційній скарзі потерпіла ОСОБА_5 просить судові рішення щодо ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення на особі засудженого. Обґрунтовує своє прохання тим, що її сину - потерпілому ОСОБА_8 на момент вчинення кримінального правопорушення було лише 17 років. Засуджений переховувався від слідства, матеріальної допомоги не надавав.

У запереченнях на касаційну скаргу потерпілої засуджений ОСОБА_7 посилаючись на законність та обґрунтованість судових рішень, просить залишити їх без зміни, а скаргу без задоволення.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який частково підтримав касаційну скаргу потерпілої, думку потерпілої, обговоривши доводи, викладені у скарзі та запереченнях, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Згідно з частинами 1, 2 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених у ч. 1 цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину за обставин, викладених у вироку, по суті не оспорюється і підтверджується сукупністю доказів, зібраних у встановленому законом порядку, досліджених та належно оцінених судом.
Дії засудженого ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 135 КК кваліфіковані правильно, що також не оспорюється у касаційній скарзі.

Доводи потерпілої про невідповідність призначеногоОСОБА_7 покарання внаслідок м`якості та безпідставного застосування ст. 75 КК є переконливими.
Так, відповідно до вимог ст. 65 КК при призначенні покарання суд ураховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують і пом`якшують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Згідно із законом, стаття 75 КК може бути застосовна у тому разі, коли суд при призначенні покарання, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини, дійде висновку про можливість виправлення особи без відбування покарання. При цьому, таке рішення суд повинен належним чином умотивувати.
Так, суд першої інстанції, відповідно до вимог статті 65 КК України, призначив ОСОБА_7 покарання в межах санкції частини статті, яка передбачає відповідальність за вчинений злочин, з врахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, даних про його особу, який раніше не судимий, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває.

Не погодившись із вироком суду в частині призначеного покарання, потерпіла звернулась із апеляційною скаргою на вказане судове рішення, у якій порушувала питання про постановлення судом апеляційної інстанції нового вироку, доводи якої за змістом були аналогічними доводам касаційної скарги.
Апеляційний суд, розглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 залишив апеляційну скаргу потерпілої без задоволення, належним чином своє рішення не мотивувавши.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги потерпілої щодо безпідставності звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України є обґрунтованими, а наведені обставини, дають підстави вважати, що призначене покарання є м`яким.
Враховуючи наведене, керуючись п. 1 ч. 3 ст. 429, статтями 433, 434, 436 КПК, п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій та статус суддів», колегія суддів
у х в а л и л а :
Касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_5 задовольнити частково.
Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 16 серпня 2016 року щодо ОСОБА_7 скасувати, призначити новий розгляд справи у суді апеляційної інстанції.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3