УХВАЛА

31 травня 2017 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України,
проживаючого за адресою:
за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 .
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання, призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України та звільнити від його відбування з урахуванням відбутого ОСОБА_5 строку покарання.
Вироком Деснянського районного суду міста Києва від 02 березня 2017 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та йому призначене покарання у виді чотирьох років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів за цим вироком та вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 грудня 2015 року шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначене покарання у виді чотирьох років трьох місяців позбавлення волі.

В доводах апеляційної скарги захисник ОСОБА_7 , не оскаржуючи фактичних обставин злочину, вважає, що судом першої інстанції призначене занадто суворе покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого.
На думку апелянта, судом першої інстанції безпідставно не визнано наявність важкого невиліковного захворювання обставиною, яка пом`якшує покарання.
З огляду на це, апелянт вважає, що наявність двох обставин, які пом`якшують покарання, дають підстави застосувати ст. 69 КК України та призначити ОСОБА_5 більш м`яке покарання, обмежившись тим строком, який він перебуває в місцях позбавлення волі.

Судом першої інстанції встановлено, що 05 вересня 2014 року приблизно в 02 год. 00 хв. ОСОБА_5 , переслідуючи корисливу мету, скориставшись відсутністю уваги сторонніх осіб, через вікно проник у квартиру АДРЕСА_2 , звідки повторно таємно викрав чуже майно, що належало потерпілій ОСОБА_8 , на загальну суму 9500 грн., після чого з місця вчинення злочину втік, а викраденим розпорядився на власний розсуд.

Крім цього, у період часу з 23 год. 00 хв. 04 жовтня 2014 року до 00 год. 55 хв. 2014 року ОСОБА_5 , переслідуючи корисливу мету, скориставшись відсутністю уваги сторонніх осіб, через вікно проник у квартиру АДРЕСА_3 , звідки повторно таємно викрав чуже майно, що належало потерпілій ОСОБА_9 , на загальну суму 21504 грн., після чого з місця вчинення злочину втік, а викраденим розпорядився на власний розсуд.
Крім цього, 23 січня 2015 року у період часу з 08 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв. ОСОБА_5 , переслідуючи корисливу мету, скориставшись відсутністю уваги сторонніх осіб, через вікно балкону проник у квартиру АДРЕСА_4 , звідки повторно таємно викрав чуже майно, що належало потерпілій ОСОБА_10 , на загальну суму 13000 грн., після чого з місця вчинення злочину втік, а викраденим розпорядився на власний розсуд.
Крім цього, 17 лютого 2015 року у період часу з 09 год. 30 хв. до 22 год. 30 хв. ОСОБА_5 , переслідуючи корисливу мету, скориставшись відсутністю уваги сторонніх осіб, через вікно балкону проник у квартиру АДРЕСА_5 , звідки повторно таємно викрав чуже майно, що належало потерпілій ОСОБА_11 , вартістю 10318 грн.41коп., після чого з місця вчинення злочину втік, а викраденим розпорядився на власний розсуд.
Крім цього, 26 лютого 2015 року приблизно в 06 год. 30 хв. ОСОБА_5 , переслідуючи корисливу мету, скориставшись відсутністю уваги сторонніх осіб, через вікно кухні проник у квартиру АДРЕСА_6 , звідки повторно таємно викрав чуже майно, що належало потерпілій ОСОБА_12 , на загальну суму 907 грн.67 коп., після чого з місця вчинення злочину втік, а викраденим розпорядився на власний розсуд.

Під час апеляційного розгляду захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав

Встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обсяг і доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_5 та правильно кваліфікував його дії за ч. 3 ст. 185 КК України як повторне таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у житло.
Висновки суду в частині доведення винуватості та кваліфікації дій ніким не оскаржуються.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання в разі ухвалення обвинувального вироку.
Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд, призначаючи ОСОБА_5 покарання, в повній мірі дотримався вимог закону.
Колегія суддів зазначає, що призначення покарання носить індивідуальний характер і його вид, розмір визначається з урахуванням положень ст. 65 КК України.
Відповідно до встановлених обставин, ОСОБА_5 надав показання в суді першої інстанції, визнав свою вину в повному обсязі.
На думку колегії суддів, ця обставина свідчить про щире каяття обвинуваченого, а тому суд першої інстанції правильно визнав її такою, яка пом`якшує покарання.
Обставиною, яка обтяжує покарання, суд першої інстанції обґрунтовано визнав рецидив злочину, оскільки ОСОБА_5 раніше судимий за ч. 1 ст. 263 КК України.
Крім того, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, кількість епізодів злочинної діяльності, а також дані про особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується позитивно, наявність в нього важкого захворювання, а також те, що завдана шкода потерпілим не відшкодована.

З урахуванням цих обставин, суд зробив висновок про можливе виправлення ОСОБА_5 лише в умовах ізоляції від суспільства. З таким висновком погоджується колегія суддів.
Доводи апелянта про те, що судом першої інстанції не в повній мірі враховано стан здоровя обвинуваченого є безпідставними, оскільки як вбачається з вироку суду, ця обставина була предметом обговорення та врахована при ухваленні вироку.
Колегія суддів зазначає, що призначення покарання із застосуванням ст. 69 КК України є не обов`язком, а правом суду за наявності двох обставин, які пом`якшують покарання. Мотивуючи рішення про призначення покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією норми кримінального закону, суд повинен вказати, як визнані ним обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.
Відповідно до матеріалів провадження, ОСОБА_5 неодноразово судимий за викрадення чужого майна і знову вчинив п`ять епізодів крадіжки, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення. Наявність важкого захворювання не перешкоджало йому вчиняти злочин.
З огляду на це, колегія суддів вважає, що підстав визнавати його захворювання обставиною, яка пом`якшує покарання немає.
Враховуючи, що відповідно до ст. 55 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, колегія суддів вважає призначене ОСОБА_5 покарання справедливим та достатнім, а вирок суду законним і обґрунтованим, а тому підстав для його зміни та призначення менш суворого покарання немає.
Керуючись ст.ст. 376 ч. 2, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Вирок Деснянського районного суду міста Києва від 02 березня 2017 року, яким ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3