У Х В А Л А

16 травня 2017 року м. Київ

Суддя Верховного Суду України ОСОБА_3., перевіривши заяву ОСОБА_1 про перегляд судових рішень щодо ОСОБА_2,

у с т а н о в и в:

20 березня 2017 року до Верховного Суду України (далі - ВСУ) надійшла заява ОСОБА_1 про перегляд вироку Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 14 квітня 2011 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 грудня 2011 року щодо ОСОБА_2, а також ухвали Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 15 червня 2015 року, якою залишено без задоволення заяву захисника ОСОБА_4. про перегляд вироку Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 14 квітня 2011 року щодо ОСОБА_2 за нововиявленими обставинами, ухвали Апеляційного суду Кіровоградської області від 29 вересня 2015 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 4 жовтня 2016 року з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 445 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), у зв'язку з неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої статтею 286 Кримінального кодексу України (далі - КК), у подібних правовідносинах, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень та незаконність стягнення з засудженого ОСОБА_2 коштів у сумі 50423,78 грн., як вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля, зважаючи на те, що середня ринкова вартість пошкодженого автомобіля дорівнювала 5749,23 грн. Заявниця просила всі зазначені судові рішення щодо ОСОБА_2 скасувати, а кримінальну справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою судді ВСУ від 29 березня 2017 року ОСОБА_1 було повідомлено про невідповідність її заяви вимогам статей 448, 449 КПК та встановлено строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків - до 28 квітня 2017 року.

Недоліками заяви було визнано те, що в ній не містилось належного обґрунтування підстав для перегляду судового рішення ВСУ. Також у заяві, заявниця чітко не визначилася щодо конкретної норми (норм) кримінального та кримінального процесуального закону, яка неоднаково застосована судом касаційної інстанції, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень, а також не вказала яка саме норма права, передбачена цим Кодексом, неоднаково застосовано судом касаційної інстанції в двох і більше рішеннях цього суду, у чому вбачається подібність правовідносин в оспореному рішенні і наданих для порівняння рішеннях касаційного суду, у чому полягає різниця змісту цих рішень з обґрунтуванням неправильності висновків суду касаційної інстанції в оспореному рішенні у порівнянні з іншими.

Також заявниці було зазначено про те, що її заява в частині перегляду ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 жовтня 2016 року на підставі пункту 1 частини першої статті 445 КПК, не містила жодного обґрунтування зазначеної підстави та вказівки на норму матеріального закону, яка неоднаково застосована та до заяви не долучено різних за змістом судових рішень для порівняння з цієї підстави.

Заявниці ОСОБА_1 також було роз'яснено, що у разі, якщо зазначені в ухвалі недоліки заяви не буде усунуто в установлений строк, заяву буде їй повернуто.

На виконання ухвали судді від 29 березня 2017 року про усунення недоліків заяви, ОСОБА_1 27 квітня 2017 року надіслала до ВСУ уточнену заяву про перегляд тих самих судових рішень, на підставі пунктів 1 і 2 частини першої статті 445 КПК, а саме: неоднакового застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, зокрема засудження ОСОБА_2 за частиною другою статті 286 КК, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень та неоднакового застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої цим Кодексом, а саме статті 400-2 КПК (1960 року) та статті 442 КПК. Та на обґрунтування наявності підстав для перегляду ВСУ судових рішень заявниця надає інші копії рішення суду касаційної інстанції від 4 березня 2010 року, 8 вересня 2011 року та 14 березня 2017.

Зі змісту заяви ОСОБА_1 видно, що вона зазначених в ухвалі судді недоліків не усунула, хоча і уточнила заяву та надала інші судові рішення касаційного суду. Так, заявниця у новій заяві знову не навела належного обґрунтування підстав для перегляду судового рішення ВСУ, та поза зв'язком із предметом судового перегляду оспорює фактичні обставини справи, заперечує обґрунтованість висновків суду касаційної інстанції і просить дати їм інакшу правову оцінку, з урахуванням наведених у заяві мотивів. Також, потерпіла ОСОБА_1 у заяві не навела жодного обґрунтування підстави та вказівки на норму матеріального закону, яка неоднаково застосована в частині перегляду ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 жовтня 2016 року на підставі пункту 1 частини першої статті 445 КПК та до заяви не долучила різних за змістом судових рішень для порівняння з цієї підстави.

Крім того, у новій заяві ОСОБА_1 також просить переглянути судові рішення з підстави пункту 2 частини першої статті 445 КПК, тобто неоднакового застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої цим Кодексом, а саме статті 400-2 КПК (1960 року) та статті 442 КПК, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень при цьому не обґрунтувавши її та не надавши належні копії різних за змістом судових рішень.

Подання заяви без додержання вимог статей 448, 449 КПК перешкоджає вирішенню питання про допуск справи до провадження ВСу. У зв'язку з чим заява підлягає поверненню заявниці на підставі пункту 1 частини четвертої статті 450 КПК.

Повернення заяви із зазначеної підстави не перешкоджає повторному зверненню у разі належного оформлення заяви або з інших підстав, ніж ті, які були предметом розгляду.

Керуючись статтею 450 Кримінального процесуального кодексу України,

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд судових рішень щодо ОСОБА_2 повернути заявниці.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя

Верховного Суду України ОСОБА_3