Справа № 348/1357/16-к
Провадження № 11-кп/779/322/2017
Категорія ч.1 ст.125 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 серпня 2017 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

секретар судового засідання ОСОБА_6

за участю прокурора ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

та його захисника адвоката ОСОБА_9 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000609 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції прокурора Надвірнянської місцевої прокуратури ОСОБА_11 , потерпілої ОСОБА_12 на вирок Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 15 травня 2017 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,-

в с т а н о в и л а :

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 680 грн.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_12 задоволено частково та стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_12 1200 грн. заподіяної моральної шкоди.

Судом першої інстанції встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 умисно заподіяв потерпілій ОСОБА_12 легкі тілесні ушкодження. Злочин вчинено за наступних обставин.

04 листопада 2015 року в АДРЕСА_1 , приблизно о 13.00 год. обвинувачений ОСОБА_8 під час словесного конфлікту із ОСОБА_12 на ґрунті тривалих неприязних особистих відносин з приводу користування земельною ділянкою та її межі, умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний і протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх шкідливі наслідки і свідомо бажаючи настання таких наслідків, наніс удар рукою в ділянку грудей потерпілої. Внаслідок умисних протиправних дій ОСОБА_8 потерпілій ОСОБА_12 було заподіяно тілесні ушкодження у виді подряпини передньої поверхні грудної клітки, що згідно висновку експерта № 280 від 05.11.2015 року відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Крім того неправомірними діями обвинуваченого ОСОБА_8 потерпілій ОСОБА_12 було також заподіяно моральні страждання, які вона оцінює в 8000 грн.

В апеляційних скаргах:

- захисник ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 вважає, що вирок суду підлягає скасування з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідності висновків суду, викладених у вироку фактичним обставинам справи.

В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що суд вийшов за межі пред`явленого обвинувачення, поверхово розглянув справу, дав неправильну оцінку здобутим в справі доказам, деяким доказам не дав оцінку взагалі, в основу вироку поклав припущення. Зокрема, захисник вказує, що обставини справи наведені у тексті вироку та які є підставою притягнення до відповідальності ОСОБА_8 не відповідають обставинам, викладеним в обвинувальному акті, фактично судом на власний розсуд змінено пред`явлене ОСОБА_8 обвинувачення, а саме в частині місця та способу вчинення злочину; суд не звернув увагу на суперечливі та неповні покази експерта в судовому засіданні, який не зміг пояснити ні механізм утворення тілесних ушкоджень, ні їхню кількість та взаємне розташування, не надав жодних переконливих пояснень щодо процедури медичного обстеження потерпілої, проведених експертом досліджень та зроблених за їх результатом висновків; висновок експерта №280 від 05.11.2015 року суперечить вимогам ст.ст.101, 102 КПК України, оскільки він не містить докладного опису проведених експертом досліджень та зроблених за їх результатами висновків; судом без достатніх правових причин відкинуті та не взяті до уваги при ухваленні вироку покази свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , які є непов`язаними між собою та з обвинуваченим чи потерпілою особами, а їхні показання є чіткими, містять достатньо точний опис обставин, логічними та між собою узгодженими, відтворюють картину усіх подій, які мали суттєве значення для кримінального провадження.

Крім того, захисник звертає увагу на те, що відповідно до положень ст.477 КПК України, провадження у справі щодо правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, відноситься до кримінальних проваджень у формі приватного обвинувачення та може бути розпочате слідчим, прокурором лише на підставі заяви потерпілого. Разом з тим, в матеріалах справи міститься Реєстр матеріалів досудового розслідування, де вказано, що протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення складено 04.11.2015 року о 09.00 год., тобто ще до події, на яку вказують свідки та й сама потерпіла Також вказаний протокол не містить розписки потерпілої про ознайомлення та правильність викладених в ньому даних, ні прізвища та ініціалів заявника. Вважає, що суд безпідставно прийняв вказаний протокол-заяву як належний доказ, розцінивши розбіжності в часі прийняття заяви та вчинення правопорушення, як технічну помилку. Захисник не погоджується з таким висновком суду, і вказує на суттєві процесуальні порушення під час прийому та реєстрації заяви про вчинення злочину, що підтверджується також іншими наявними в матеріалах досудового розслідування, документами, в долученні яких до матеріалів справи судом відмовлено.

Просить: дослідити в судовому засіданні додані до матеріалів справи письмові докази та заслухати технічний запис судового засідання в частині допиту свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ; вирок Надвірнянського районного суду від 15 травня 2017 року скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

- прокурор Надвірнянської місцевої прокуратури ОСОБА_11 в своїй апеляції на вирок Надвірнянського районного суду від 15.05.2017 року просив скасувати вирок з підстав невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 за ч.1 ст.125 КК України покарання у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Вважав, що призначаючи покарання, суд першої інстанції недостатньо врахував обставини вчинення злочину та особу обвинуваченого, його поведінку до і після вчинення злочину. Так, ОСОБА_8 вчинив злочин стосовно особи похилого віку (потерпіла ОСОБА_12 1936 р.н.), в той же час обвинувачений ОСОБА_8 , 1983 р.н., є молодим, фізично сильним чоловіком; неправомірні дії обвинуваченого по відношенню до потерпілої носили триваючий характер і були припинені тільки завдяки втручанню дочки потерпілої.

Однак, до початку апеляційного розгляду прокурор на підставі ст..403 КПК України відмовився від апеляційної скарги у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не розглядає апеляцію прокурора Надвірнянської місцевої прокуратури ОСОБА_11 по суті.

- потерпіла ОСОБА_12 просить змінити вирок суду, збільшивши покарання обвинуваченому ОСОБА_8 та суму моральної шкоди за заподіяння їй тілесних ушкоджень.

Свої вимоги обґрунтовує ти, що при обранні міри покарання суд не надав оцінку тому факту, що ОСОБА_8 не розкаявся у вчиненому, не вибачився перед нею за вчинене. Стверджує, що суд вказав про обтяжуючу покарання обставину вчинення злочину проти неї, як особи похилого віку, однак фактично не врахував та призначив ОСОБА_8 мінімальну міру покарання.

Вважає, що суд, стягуючи моральну шкоду в сумі 1200 грн., не взяв до уваги, що нею перенесено фізичну біль, душевні страждання, переживання за здоров`я, вимушені зміни її у життєвих планах і стосунках, а також не врахував майновий стан обвинуваченого, який має постійне місце роботи в Росії, працює майстром. При цьому, вказує, що обвинувачений погоджувався повернути їй моральну компенсацію в розмірі більшому за 1200 грн. Вказує, що моральну шкоду, заподіяну діями обвинуваченого оцінює в сумі 8000 грн.

Під час апеляційного розгляду:

- представник потерпілої адвокат ОСОБА_10 підтримав доводи апеляційної скарги і просив збільшити грошову суму стягнуту з обвинуваченого на користь потерпілої на відшкодування моральної шкоди, заподіяної злочином та призначити обвинуваченому більш суворе покарання;

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 підтримали доводи апеляційної скарги і просили вирок суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції, оскільки вважають, що судом першої інстанції неповно досліджені та неправильно встановлені фактичні обставини і допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, внаслідок чого суд прийшов до безпідставного висновку про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні злочину, якого він не вчиняв.

- прокурор ОСОБА_7 вважав вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим і просив залишити вирок суду без змін.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Зі змісту апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 вбачається, що він не оспорює висновки суду, щодо наявності тривалих неприязних особистих відносин з приводу користування земельної ділянки та її межи між обвинуваченим ОСОБА_8 і потерпілою ОСОБА_12 , не заперечує факт словесного конфлікту, який виник 04 листопада 2015 року між обвинуваченим та потерпілою.

Разом тим, захисник ОСОБА_9 стверджує, що під час вказаного конфлікту обвинувачений ОСОБА_8 не наносив потерпілій ОСОБА_12 удару, внаслідок якого потерпілій було заподіяно легкі тілесні ушкодження у виді подряпини на передній поверхні грудної клітки.

Колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції відповідає вимогам ст.ст.370,374 УКПК України оскільки ухвалений компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог, передбачених кримінально-процесуальним законом, на підставі об`єктивно встановлених обставин ,які підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом за своїм внутрішнім переконанням з врахуванням їх належності, допустимості, достовірності та достатності.

Зі змісту пояснень обвинуваченого ОСОБА_8 в суді першої інстанції вбачається, що він не заперечує наявність тривалих неприязних стосунків з потерпілою ОСОБА_12 із-за користування земельною ділянкою та не заперечує факт словесного конфлікту з потерпілою 04 листопада 2015 року з потерпілою у зв`язку з проведенням робіт на межі земельних ділянок. В своїх показаннях обвинувачений ОСОБА_8 вказує на те, що коли він заліз в канаву (рів), щоб показати фундамент паркана, побачив як попри нього пролетіла палиця, на яку раніше опиралася потерпіла ОСОБА_12 . Він підставив руку щоб уникнути удару та зловив палицю правою рукою, однак дочка потерпілої почала кричати, що її маму б`ють, а потерпіла ОСОБА_12 почала кричати, що її вбивають, незважаючи на те, що він жодних ударів потерпілій не наносив і за одяг її не шарпав.

Мотивуючи своє рішення про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, суд першої інстанції послався на показання потерпілої ОСОБА_12 ,свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 04.11.2015 року, протоколи проведення слідчого експерименту від 28.07.2016 року, висновком експерта № 280 від 05.11.2015 року та інші докази, які були досліджені судом першої інстанції в ході розгляду кримінального провадження.

Зокрема, в своїх показаннях потерпіла ОСОБА_12 повністю підтвердила, що саме ОСОБА_8 заподіяв їй легкі тілесні ушкодження і показала, що 04 листопада 2015 року вона побачила, що її паркан посунутий, стовпці повалені, рів практично засунутий землею. Коли вона, підійшла до паркана подивитися на фундамент, несподівано для неї обвинувачений ОСОБА_8 схопив її за груди і почав штовхати, на що вона почала кричати. Її дочка вийшла з рову і розборонила їх, після чого ОСОБА_8 відпустив її і пішов до себе на подвір`я. Від отриманих ударів в неї були синці на грудях.

Показання потерпілої ОСОБА_12 повністю узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_17 в частині часу та місця вчинення злочину, за характеру насильства, яке було застосовано обвинуваченим ОСОБА_8 до потерпілої та його наслідків у виді легких тілесних ушкоджень.

Зокрема, свідок ОСОБА_17 пояснила, що 04 листопада 2015 року її мати ОСОБА_12 ,обурюючись тим, що ОСОБА_18 зайшов на їх межу та засунув рів землею, підійшла до паркану, а вона спустилася в рів, щоб повизбирувати сміття. Коли вона знаходилася в канаві, то почула, як її мама почала кричати і побачила, як ОСОБА_8 тримає її за груди і штовхає. Вона зловила ОСОБА_8 за руку, стала між ним та матір`ю і розборонила їх. Після цього, вона з матір`ю поїхала в Надвірнянську ЦРЛ на огляд, де її мати оглянули і вона бачила подряпини на грудях,а мати жалілася, що в грудях пече. Наступного дня вони пройшли судову медичну експертизу.

Правдивість показань потерпілої ОСОБА_12 підтверджуються висновком експерта № 280 від 05.11.2015 року, відповідно до якого у потерпілої виявлені подряпини передньої поверхні грудної клітки, які отримані від дії тупого твердого предмету з обмежуючою травмуючою поверхнею, можуть відповідати терміну утворення, вказаним підекспертною і відносяться до легких тілесних ушкоджень. Характер, локалізація виявлених тілесних ушкоджень не виключають можливості їх утворення від одного удару рукою або ногою у вказану анатомічну ділянку, в кількості не менше двох фізичних контактних дій (а.п.92);

Вказані висновки експерта повністю узгоджуються з показаннями потерпілої ОСОБА_12 в частині характеру заподіяного до неї насильства та його наслідків у виді легких тілесних ушкоджень, часу їх виникнення та локалізації.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи сторони захисту про те, що вказаний висновок експерта суперечить вимогам ст.ст.101, 102 КПК України і не містить докладного опису проведених експертом досліджень, оскільки такі доводи не відповідають дійсності. Зміст висновку експерта відповідає вимогам ст.102 КПК України і в ньому зазначені опис отриманих експертом матеріалів та які саме матеріали були використані експертом, міститься докладний опис проведених досліджень, отримані результати та їх експертна оцінка, обґрунтовані відповіді на поставлені питання.

Зокрема, експертом вказано, що в результаті обстеження потерпілої ОСОБА_12 встановлено, що на передній поверхні грудної клітки в ділянці тіла грудини, поперечно розташовані подряпина прямокутної форми, довжиною 3,2х3,5 см. на рівні 4го ребра.

Експертом зазначено, що потерпіла стверджувала, що 04.11.2015 року близько 13 год. під час сварки з сусідом ОСОБА_8 він взяв її за верхній одяг і почав трясти і бити в грудну клітину.

Експертом також були досліджені клінічний протокол№4240 Надвірнянської ЦРЛ , відповідно до якого 04.11.15р. о15.40 був проведений огляд потерпілої , яка стверджувала, що її побив відомий, скаржилась на біль грудної клітки і в результаті обстеження якої було встановлено на передній стінці грудної клітки в області грудини, почервоніння, дві подряпини довжиною до 3,0см.

В судовому засіданні суду першої інстанції був допитаний експерт ОСОБА_19 , який підтвердив факт обстеження ОСОБА_12 і стверджував, що зроблені ним висновки у акті цілком і повністю відповідають дійсності, а виявлені у потерпілої подряпини могли утворитися тільки в результаті зовнішнього впливу іншої особи.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи захисника ОСОБА_9 стосовно того, що суд першої інстанції вийшов за межі пред`явленого обвинувачення в частині місця та способу вчинення злочину, оскільки вони не відповідають дійсності і суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.337 КПК України провів судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

При цьому ,колегія суддів вважає безпідставними доводи захисника ОСОБА_9 стосовно того, що вищевказані пояснення експерта суперечливі та неповні і не вказують на механізм утворення тілесних ушкоджень, не відповідають дійсності та носять довільний характер.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи сторони захисту про те, що ; суд без достатніх правових причин відкинуті та не взяті до уваги показання свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ,оскільки це не відповідає дійсності і суд у вироку навів показання вищевказаних свідків та послався на них, як на докази, які частково підтверджують вину обвинуваченого у вчиненому злочині. Суд першої інстанції обґрунтовано вказав на те, що показання вищевказаних свідків підтверджують наявність конфлікту між обвинуваченим і потерпілою з приводу користування земельною ділянкою 04 листопада 2015 року.

В своїх показаннях вказані свідки дійсно вказують на те, що не бачили як обвинувачений ОСОБА_8 наніс удар рукою потерпілій ОСОБА_12 , що не суперечить встановленим судом фактичним обставинам вчиненого злочину.

Зі змісту показань свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 і ОСОБА_15 вбачається, що вони знаходились на достатньо великій відстані від місця вчинення злочину та не мали можливості постійно слідкувати за розвитком подій, оскільки були зайняті своїми справами. Враховуючи наведене, суд першої інстанції обґрунтовано вказав на те, що показання вищевказаних свідків в тій частині, що вони не бачили як ОСОБА_8 наніс удар рукою потерпілій не спростовують цей факт і не свідчать про невинуватість обвинуваченого.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що враховуючи особливості розгляду кримінального провадження в апеляційній інстанції, дослідження доказів судом апеляційної інстанції може відбуватися як під час підготовки кримінального провадження до розгляду так і в ході судового розгляду.

Право суду дослідити докази, які долучені до матеріалів кримінального провадження як під час підготовки до апеляційного розгляду так і в ході апеляційного розгляду виглядає природним і відповідає вимогам кримінального-процесуального закону.

Відповідно до ч.3 ст.404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Зі змісту вищевказаної статті вбачається, що виключною підставою для повторно дослідження доказів в судовому засіданні апеляційної інстанції може бути тільки необхідність більш детально дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони були досліджені судом першої інстанції неповно або з порушенням.

Колегія суддів вважає, що відсутні підстави для повторного допиту вищевказаних свідків в суді апеляційної інстанції, оскільки суд першої інстанції повно та всебічно дослідив вказані доказі під час судового розгляду кримінального провадження та надав їм належну оцінку.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляції захисника ОСОБА_9 про те, що суд першої інстанції не дав належної оцінки тому, що кримінальне провадження проведено з порушенням ст.477 КПК України без відповідної заяви потерпілої про вчинений злочин.

Так, відповідно до вимог ст.477 КПК України, провадження у справі щодо правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, відноситься до кримінальних проваджень у формі приватного обвинувачення та може бути розпочате слідчим, прокурором лише на підставі заяви потерпілого.

Судом першої інстанції досліджувався протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 04.11.2015 року, з якого вбачається, що 04.11.2015 року в АДРЕСА_2 приблизно о 13.00 год. ОСОБА_8 спричинив ОСОБА_12 тілесні ушкодження (а.с.104);

Суд першої інстанції обґрунтовано вказав на те, обставини щодо подання вказаної заяви свідчать про те, що у вказаному протоколі міститься описка стосовно часу прийняття усної заяви про вчинення кримінального правопорушення, яку створено штучно після оформлення протоколу і яка носить технічний характер та є очевидною, оскільки потерпілою ОСОБА_12 та свідком ОСОБА_17 стверджується, що потерпіла подала таку заяву фактично відразу після вчинення злочину 04.11.2015 року.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав правильну правову оцінку діям обвинуваченого ОСОБА_8 та вірно кваліфікував за ч. 1 ст. 125 КК України як умисне заподіяння потерпілій ОСОБА_12 легких тілесних ушкоджень.

При обранні міри покарання обвинуваченому, суд першої інстанції обґрунтовано прийняв до уваги ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 злочину, який відповідно до вимог ст.12 КК України відноситься до злочинів невеликої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, що має постійне місце проживання за яким характеризується позитивно.

Суд першої інстанцію обґрунтовано у відповідності до вимог ст..67 КК України визнав обставиною, що обтяжує покарання, вчинення злочину стосовно особи похилого віку.

Враховуючи вищевказані обставини, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді штрафу та призначив йому справедливе покарання у виді штрафу в розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 680 грн.

Судом першої інстанції цивільний позов потерпілої ОСОБА_12 вирішено виходячи з вимог ч.2 ст.127 КПК України згідно якого шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно ч. 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з врахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У відповідності до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається судом залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо), з урахуванням стану здоров`я потерпілого, тяжкості вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд першої інстанції при ухваленні вироку врахував належним чином вказані вимоги закону та навів достатні та переконливі мотиви при прийнятті рішення щодо вирішення цивільного позову потерпілої в частині відшкодування моральної шкоди.

Як вбачається з вироку, задовольняючи частково цивільний позов потерпілої в частині відшкодування моральної шкоди в сумі 1200 грн., суд першої інстанції врахував що потерпілою перенесено фізичну біль, душевні страждання, переживання за своє здоров`я, вимушені зміни у життєвих планах і стосунках.

Враховуючи наведене колегія суддів вважає , що апеляційні скарги потерпілої ОСОБА_12 та захисника ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 не підлягають задоволенню і вирок суду першої інстанції необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 376,404,405,407,418,419 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги потерпілої ОСОБА_12 та захисника ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 15 травня 2017 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_5

ОСОБА_4