Провадження №1-в/485/66/17

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2017 року м.Снігурівка
Снігурівський районний суд Миколаївської області
у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,
учасники провадження:
прокурор Снігурівського відділу Баштанської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_2 ,
представник установи ОСОБА_3 ,
засуджений ОСОБА_4 ,
секретар судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №4 у режимі відеоконференції з державною установою "Снігурівська виправна колонія (№5) - спеціалізована туберкульозна лікарня" клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,
встановив:
26 квітня 2017 року засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням про звільнення його від подальшого відбування покарання умовно-достроково, як такого, що довів своє виправлення. Клопотання прийнято до провадження Снігурівського районного суду Миколаївської області в порядку ст.ст.537, 539 КПК України.

У судовому засіданні засуджений ОСОБА_4 клопотання підтримав, пояснив, що відбув більше трьох чвертей строку покарання, вину у вчиненні злочину усвідомив, режиму відбування покарання не порушує, не погашених стягнень не має.
Представник установи виконання покарань проти задоволення клопотання заперечив. Пояснив, що на засіданні комісії з розгляду питань про представлення засуджених до умовно-дострокового звільнення 24 квітня 2016 року прийнято рішення про відмову у поданні відповідного клопотання до суду стосовно ОСОБА_4 , оскільки засуджений свого виправлення не довів.
Прокурор рахував клопотання таким, що не підлягає задоволенню.
Дослідивши матеріали клопотання та особової справи засудженого, суд прийшов наступного.
ОСОБА_4 засуджений 27 жовтня 2011 року Малиновським районним судом м.Одеса за ч.4 ст.187 КК України до восьми років позбавлення волі. Вирок суду вступив у законну силу. Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеса від 25 березня 2016 року, в силу ч.5 ст.72 КК України, у строк відбування покарання зараховано час попереднього ув"язнення з 26.03.2011 року по 28.02.2012 року з розрахунку один день попереднього ув"язнення за два дні позбавлення волі. Початок строку покарання 26 березня 2011 року, кінець строку 23 квітня 2018 року.
Відповідно до ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення після фактичного відбуття ним не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин.
Засуджений ОСОБА_4 , станом на 05 травня 2017 року, відбув покарання за вчинення особливо тяжкого злочину - шість років один місяць дев"ять днів від призначеного, що є більше його трьох чвертей.
При цьому, згідно п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26.04.2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким", головною умовою прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Як вбачається з матеріалів подання та особової справи засудженого, ОСОБА_4 за час відбування покарання має посередню характеристику. На виробництві установи або у відділенні на громадських засадах не працевлаштований, проявляє байдужість до участі в організації виховних заходів та програмах диференційованого впливу. За період відбування покарання до нього вісім разів застосувавилися стягнення. Хоча стягнення погашені, вказане свідчить про асоціальну направленість поведінки засудженого і не усвідомлення її наслідків. Сумлінної поведінки засуджений не виявляв, заохочення до нього не застосовувалися.
Суд вважає, що засуджений не довів свого виправлення. Заохочень він не має, поведінкової активності не виявляє, хоча стан його здоров"я цього не виключає згідно представленої медичної довідки. Посилання засудженого на відсутність стягнень як підставу умовно-дострокового звільнення не є обґрунтованим. Стаття 9 КВК України визначає, що засуджені зобов"язанні виконувати встановлені законодавством обов"язки громадян України, неухильно додержуватися правил поведінки, які передбачені для засуджених, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших осіб, виконувати вимоги адміністрації органів і установ виконання покарань, ввічливо ставитися до персоналу, а також до інших засуджених. Тобто, дотримання правил поведінки, які передбачені для засуджених, є не правом, а обов"язком засудженого, тоді як застосування умовно-дострокового звільнення від покарання є правом а не обов"язком суду.
На підставі викладеного, суд ухвалює про відмову у задоволенні клопотання.
Керуючись ст.81 КК України, ст.ст.537,539 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
Клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання залишити без задоволення.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Миколаївської області через Снігурівський районний суд Миколаївської області протягом семи днів після оголошення, засудженим після отримання копії судового рішення.
Суддя