Ухвала
іменем україни

30 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі судового
засідання ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,

за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 23 вересня 2016 року у кримінальному провадженні, внесене до ЄРДР за № 0000245 щодо ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а :

Вироком Свалявського районного суду Закарпатської області від 18 березня 2016 року

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця с. Червоний Колос Кошарського району Ростовської області Російської Федерації, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України на 4 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України засудженого звільнено від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк 3 роки та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Стягнуто із ОСОБА_6 на користь:

- потерпілої ОСОБА_7 100000 грн. на відшкодування моральної шкоди та 45501 на відшкодування матеріальної шкоди;

- потерпілої ОСОБА_8 50000 грн. на відшкодування моральної шкоди та 15346 грн. на відшкодування матеріальної шкоди;

Вирішені питання про судові витрати та речові докази у провадженні.

Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 23 вересня 2016 року цей вирок залишено без зміни.

ОСОБА_6 визнаний винуватим у тому, що він 27 липня 2015 року приблизно о 6 годині, керуючи технічно-справним, необладнаним для пасажирських перевезень вантажним автомобілем марки «ГАЗ», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по ґрунтовій дорозі в урочищі «Граб» зі сторони с. Березники Свалявського району в напрямку вершини гори «Граб», порушуючи вимоги п. п. 1.4, 1.5, 1.10, 2.3 «б», 10.1, 10.9, 21.1, 21.10 Правил дорожнього руху України, не врахував дорожню обстановку, не справився з керуванням та допустив не контрольований рух автомобіля заднім ходом і в подальшому застосував маневрування в сторону прірви, з послідуючим перекиданням транспортного засобу.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир ОСОБА_9 отримала тяжкі тілесні ушкодження від яких загинула на місці події; пасажири ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_12 отримали тяжкі тілесні ушкодження; пасажири ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та водій ОСОБА_6 отримали середньої тяжкості тілесні ушкодження.

У касаційній скарзі прокурор ставить питання про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції. Вказує на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину і особі засудженого. Вважає, що апеляційним судом лише констатовано наявність пом`якшуючих покарання обставин, однак не обґрунтовано яким чином вони зменшують суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення та дають підстави для призначення іспитового строку. Стверджує, що апеляційним судом не враховано думки потерпілих, яким не відшкодована заподіяна шкода, не виявлено співчуття, а тому відсутнє щире каяття винного.

В надісланих запереченнях засуджений та його захисник, судові рішення вважають законними і обґрунтованими і просять залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора без задоволення.

В надісланій заяві потерпіла ОСОБА_8 зазначає, що їй невідшкодована спричинена шкода, тому вона підтримує касаційну скаргу прокурора.

В надісланій заяві потерпіла ОСОБА_7 зазначає, що їй невідшкодована спричинена шкода, тому вона підтримує касаційну скаргу прокурора в цій частині.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав касаційну скаргу, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з касаційної скарги доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, кваліфікація його дій у касаційному порядку не оспорюються.

Що стосується покарання призначеного ОСОБА_6 із застосуванням ст. 75 КК України, яке, на думку прокурора, є м`яким і не відповідає вимогам закону, то колегія суддів дійшла наступного.

Відповідно до ст. 372 КПК України невідповідним ступеню тяжкості злочину та особі засудженого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею Кримінального кодексу, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим як внаслідок м`якості, так і суворості.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд при призначенні покарання повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Призначаючи покарання засудженому, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Разом з тим, місцевий суд не звернув уваги на точні положення закону, а саме ст. 75 КК України, яка застосовується лише в тому разі, коли для цього є умови і підстави, на які слід послатися у вироку. При вирішенні зазначених питань суд має належним чином досліджувати і оцінювати всі обставини, які мають значення для справи.
Звільняючи ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням, суд належним чином не вмотивував, які саме обставини справи та дані про особу засудженого дають підстави для висновку про можливість його виправлення та перевиховання без ізоляції від суспільства.

Як вбачається з вироку, суд не в повній мірі врахував ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, його тяжкість, думки всіх потерпілих, наслідки, що настали.

Крім того, при застосуванні ст. 75 КК України суд не навів переконливих мотивів про можливість виправлення засудженого без реального відбування покарання.

Апеляційна інстанція не звернула уваги на ці упущення, не спростувала належним чином доводи прокурора про неправильне застосування кримінального закону, а саме безпідставне застосування ст. 75 КК України.
За таких обставин доводи прокурора, викладені у касаційній скарзі, про м`якість призначеного ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. 75 КК України, колегія суддів вважає слушними, а касаційну скаргу такою, що підлягає задоволенню.

При новому апеляційному розгляді справи, суду необхідно звернути увагу на допущені недоліки, усунути їх, а призначене ОСОБА_18 покарання із застосуванням ст. 75 КК України слід вважати м`яким.

Керуючись ст. ст. 434, 436, 438 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 23 вересня 2016 року щодо ОСОБА_6 , скасувати та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2