Справа № 739/1791/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/301/2017
Категорія - ч. 2 ст.15 ч.2 ст.186 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 квітня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

особи, відносно якої застосовані примусові заходи медичного характеру ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 15 червня 2016 року за № 0000248 за апеляційною скаргою ОСОБА_8 на ухвалу Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 04 січня 2017 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 04 січня 2017 року задоволено клопотання та застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новгород-Сіверський Чернігівської області, громадянина України, АДРЕСА_1 , з базовою загальною середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 10 липня 2012 року Новгород-Сіверським районним судом Чернігівської області за ч.1 ст. 186 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі, судимість у встановленому законом порядку не знята і не погашена, -

Питання речових доказів вирішене в порядку ст. 100 КПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що 15 червня 2016 року, близько 12 год. 00 хв. ОСОБА_8 , перебуваючи в середині центрального собору, який знаходиться на території Спасо-Преображенського чоловічого монастиря, за адресою: Чернігівська область, м. Новгород-Сіверський, вул. Пушкіна, 1, повторно, переслідуючи мету відкритого викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу, з вівтаря відкрито викрав книгу «Священне Євангеліє», вартістю 800 грн. 00 коп., в окладі з металу жовтого кольору, вартістю 500 грн., яку намагався винести з собору, але не зміг довести свій злочинний умисел до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки був помічений та зупинений продавцем церковного інвентарю ОСОБА_9 .

Суспільно небезпечному діянню ОСОБА_8 органом досудового розслідування надано кримінально-правову оцінку за частиною другою статті 15, частиною другою статті 186 КК України як закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна, вчинене повторно.

Згідно висновку стаціонарної судово-психіатричної експертизи №195 від 11 жовтня 2016 року ОСОБА_8 у період часу, до якого відноситься діяння, в скоєнні якого він підозрюється, страждав на параноїдну шизофренію, безперервний перебіг, параноїчний синдром і за своїм психічним станом не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. На даний час він страждає на параноїдну шизофренію, безперервний перебіг, параноїчний синдром і за своїм психічним станом потребує призначення примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом, у зв`язку з чим у клопотанні порушується питання про застосування вказаних примусових заходів медичного характеру до ОСОБА_8 .

На ухвалу суду ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій фактично просить закрити кримінальне провадження за відсутності в його діях складу інкримінованого кримінального правопорушення. Зазначає про істотні порушення вимог кримінального процесуального кодексу України, неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Основною ідеєю даної апеляційної скарги є спасіння народу та врятування людства через власне протистояння незаконним діям державотворців, за що ОСОБА_8 повсякчас зазнає несправедливих та злочинних покарань. І в даному випадку застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом розцінює як злочинне покарання за дії, які автор скарги називає «попередження злочинної діяльності».

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурор зазначив, що скарга ОСОБА_8 не містить жодних доводів про те, в чому полягає незаконність судового рішення, а тому відсутні підстави для скасування судового рішення прийнятого на основі належних і допустимих доказів.

Інші учасники кримінального провадження апеляційних скарг на вирок суду не подавали.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги ОСОБА_8 , заслухавши позицію прокурора, що заперечував проти задоволення поданої апеляційної скарги вказавши про її безпідставність та наполягав на законності ухвали місцевого суду, позицію адвоката, який підтримав апеляційну скаргу свого підзахисного, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_8 задоволенню не підлягає. Таке рішення колегія суддів ґрунтує наступним чином.

У відповідності до вимог ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Крім того, враховуючи положення ст. 393 КПК України, яка визначає право на апеляційне оскарження, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне звернутися до загальних засад кримінального провадження та враховуючи, що право на оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій є складовою конституційного права особи на судовий захист, воно гарантується визначеними Конституцією України основними засадами судочинства, які є обов`язковими для всіх форм судочинства та судових інстанцій, зокрема забезпеченням апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом (пункт 8 частини третьої статті 129 Конституції, пункт 3.2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2012 року № 11 рп/2012), беручи до уваги, що адвокатом судове рішення не оскаржене, з метою перевірки його законності і дотримання прав людини та процедури судового розгляду при розгляді клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру, вважає за необхідне розглянути по суті апеляційну скаргу ОСОБА_8 .

Так, перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007).

Отже, конституційний принцип забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду гарантує право звернення до суду зі скаргою в апеляційному чи в касаційному порядку, яке має бути реалізоване, за винятком встановленої законом заборони на таке оскарження.

Наведене переконує суд у тому, що відсутність «інших осіб» у вичерпному переліку суб`єктів оскарження, передбаченому статтею 394 КПК, за умови, що судове рішення стосується їх прав, свобод та інтересів, не є перешкодою у доступі до правосуддя та звернення до суду вищої інстанції, що передбачено частиною другою статті 24 цього Кодексу.

Відповідно до цієї норми закону кожному гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Виходячи з цих положень суд вважає за необхідне розглянути по суті апеляційну скаргу ОСОБА_8 на ухвалу Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 04 січня 2017 року про застосування до нього примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

Відповідно до ч. 2 ст. 513 КПК України визнавши доведеним, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Відповідно до ст. 92 КК України примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.

Згідно ч. 3 ст. 94 КК України госпіталізація до психіатричного закладу із звичайним наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння потребує тримання у психіатричному закладі і лікування у примусовому порядку.

В судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_8 заявив, що відкритого викрадення книги з собору не вчиняв, від дачі пояснень по суті клопотання відмовився.

З матеріалів провадження та клопотання прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру встановлено, що близько 12 год. 00 хв. ОСОБА_8 , перебуваючи в середині центрального собору, який знаходиться на території Спасо-Преображенського чоловічого монастиря, за адресою: Чернігівська область, м. Новгород-Сіверський, вул. Пушкіна, 1, повторно, переслідуючи мету відкритого викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу, з вівтаря відкрито викрав книгу «Священне Євангеліє», вартістю 800 грн. 00 коп., в окладі з металу жовтого кольору, вартістю 500 грн., яку намагався винести з собору, але не зміг довести свій злочинний умисел до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки був помічений та зупинений продавцем церковного інвентарю ОСОБА_9 .

Суспільно небезпечному діянню ОСОБА_8 органом досудового розслідування надано кримінально-правову оцінку за частиною другою статті 15, частиною другою статті 186 КК України як закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна, вчинене повторно.

Згідно висновку стаціонарної судово-психіатричної експертизи №195 від 11 жовтня 2016 року ОСОБА_8 у період часу, до якого відноситься діяння, в скоєнні якого він підозрюється, страждав на душевне захворювання і за своїм психічним станом не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. На даний час він також страждає на це ж захворювання і за своїм психічним станом потребує призначення примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом, у зв`язку з чим у клопотанні порушується питання про застосування вказаних примусових заходів медичного характеру до ОСОБА_8 .

Отже, доводи автора скарги є безпідставними та такими, що суперечать матеріалам кримінального провадження. Судом обґрунтовано на підставі досліджених та перевірених доказів, а також судово-психіатричної експертизи №195 від 11 жовтня 2016 року встановлено, що ОСОБА_8 вчинив суспільно небезпечне діяння, передбачене ч.2 ст.15 ч.1 ст. 186 КК України у стані неосудності, перебував в хворобливому стані та що до нього необхідно застосувати примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновків, що суд повно та всебічно дослідив усі данні про особу засудженого та дав належну оцінку матеріалам справи, ухвала суду першої інстанції є обґрунтованою та належним чином мотивованою, а її висновки відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Обставин, які б були безумовною підставною для скасування ухвали суду першої інстанції колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 04 січня 2017 року, якою задоволено клопотання та застосовано до ОСОБА_8 примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили і підлягає виконанню з моменту її проголошення, на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4