Справа № 159/6176/14-к
Провадження № 1-кс/159/336/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 квітня 2017 року м. Ковель

Слідчий суддя суддя Ковельського міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_1 , при серетарі ОСОБА_2 , з участю заявника ОСОБА_3 , старшого слідчого Ковельського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_4 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого Ковельського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_4 від 20 березня 2017 року про закриття кримінального провадження №0000012, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31 січня 2013 року за ознаками кримінального правопорушення(злочину), передбаченого ч.2 ст.382 КК України, -

в с т а н о в и в :
ОСОБА_3 звернулась до Ковельського міськрайонного суду зі скаргою на постанову старшого слідчого Ковельського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_4 від 20 березня 2017 року про закриття кримінального провадження №0000012, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31 січня 2013 року за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 счт.382 КК України. Скарга мотивована тим, що слідчим не було виконано усі необхідні та достатні слідчі дії для встановлення об`єктивної істини у справі та не усунуто неповноти слідства, про які зазначено в попередніх ухвалах слідчого судді. Вважає постанову передчасною і незаконною та прохає її скасувати.

Скаржник ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримала подану нею скаргу з підстав, що зазначені у скарзі. Прохає скасувати постанову від 20.03.2017 року, як незаконну.

Старший слідчий Ковельського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснив про те, що виконав усі необхідні та можливі слідчі дії і встановив відсутність в діях ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ознак складу кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.382 КК України, в результаті чого виніс постанову від 20.03.2017 року.

Заслухавши пояснення заявника, яка в судовому засіданні підтримала подану нею скаргу з підстав, що вище наведені, слідчого, який в судовому засіданні заперечив проти задоволення скарги та вважає, що виконав усі необхідні та достатні слідчі дії, в результаті чого виніс оскаржувану постанову про закриття кримінального провадження за відсутністю складу кримінального правопорушення, вивчивши матеріали кримінального провадження №0000012, вважаю, що скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно п.3 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадженні - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Згідно ч.1 ст.304 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчиненні дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Як убачається із змісту оскаржуваної постанови слідчого від 20.03.2017 року, кримінальне провадження №0000012, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31 січня 2013 року за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.382 КК України було вкотре закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України - в зв`язку з встановленням відсутності в діях ОСОБА_5 та ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.382 КК України.

Однак, при винесенні такої постанови слідчим залишено поза увагою те, що попередніми ухвалами слідчого судді від 09.02.2016 року, від 17.05.2016 року, від 07.11.2016 року (які набрали законної сили та є обов`язковими для виконання), постановленими у межах даного кримінального провадження, органу досудового розслідування було наголошено на необхідності з`ясування ряду питань, без яких передчасно робити висновки щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення. Зокрема, в ухвалі слідчого судді від 07.11.2016 року зазначено про необхідність з`ясування ролі ОСОБА_6 у виконанні рішення суду про поновлення ОСОБА_3 на роботі, та з`ясуванні, що конкретно залежало від ОСОБА_6 , без яких її дій це поновлення не могло відбутися. При цьому, слід виходити з того, що поновлення на роботі юридично було можливим і рішення суду могло бути виконане. Необхідно було також встановити, що мали зробити і можливо не зробили ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (кожен із них, зокрема) для поновлення на роботі ОСОБА_3 .

Такі зазначені в ухвалі слідчого судді від 07.11.2016 року вимоги щодо усунення допущених порушень передбачали необхідність проведення слідчих дій для з`ясування згаданих вище обставини, однак, як убачається з матеріалів кримінального провадження №0000012, після скасування попередньої постанови про закриття кримінального провадження слідчим Ковельського ВП ГУНП у Волинській області не було проведено жодної слідчої дії та відразу після постановлення слідчим суддею ухвали від 07.11.2016 року було винесено оскаржувану постанову(а.с.576-582).

Крім того, в ухвалі слідчого судді від 09.02.2016 року та в подальшому в ухвалі слідчого судді від 07.11.2016 року було чітко зазначено про те, що «Якщо ж на момент прийняття ОСОБА_3 на роботу «години», які вона мала викладати, були, то після її незаконного звільнення ці «години» нікуди не поділися, а, отже, передані комусь. Повернення цих «годин» ОСОБА_3 після поновлення її на роботі не повинно залежати від згоди інших працівників, яким ці години передані, вони мають бути повернуті. Згідно п.6 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку поновлення на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу. Отже, закон допускає навіть звільнення працівника, який виконує роботу незаконно звільненого працівника, ради того, щоб відновити права останнього у повному обсязі. Тому «години», які мала ОСОБА_3 до її незаконного звільнення, мали бути їй повернуті негайно і юридичних перешкод для цього не існувало. Отже, якщо на момент поновлення ОСОБА_3 продовжувала існувати Уховецька загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів, а сама ОСОБА_3 не перешкоджала поновленню, то ситуація, коли її не можливо було поновити на роботі у повному обсязі юридично неможлива взагалі. Рішення суду мало бути і могло бути виконане.» (а.с.546). Слідчому було вказано на необхідності зосередитись на з`ясуванні питання про те, хто ж саме повинен відповідати за невиконання згаданого судового рішення про поновлення ОСОБА_3 на роботі.

З огляду на наведене, слідчий суддя в попередніх ухвалах неодноразово наголошував на тому, що твердження про відсутність у діях зазначених в оскаржуваній постанові посадових осіб складу злочину є непереконливим. Зокрема, в ухвалі від 09.02.2016 року слідчий суддя вказав про те, що «Прийшовши до висновку, що рішення суду могло бути і мало бути виконаним, визначивши коло осіб, які мали достатньо повноважень це рішення виконати (погодженими діями чи кожен зокрема), необхідно вирішити одне з головних питань: чи мали вказані посадові особи умисел не виконати рішення суду чи перешкодити його виконанню (прямий чи непрямий), або ж невиконання рішення суду зумовлене іншими причинами (невмінням діяти у складній правовій ситуації, відсутність юридичного супроводу, недбале ставлення до виконання обов`язків тощо). У разі, якщо будуть вказані інші причини, а не умисел, висновок про існування цих причин має бути належно мотивований та підкріплений доводами та доказами» (а.с.547).

Вище зазначене не було взято до уваги слідчим та не було належним чином проаналізовано при прийнятті ним оскаржуваної постанови від 20.03.2017 року з тим, щоб зробити правильні та законні висновки з приводу наведеного в попередніх ухвалах слідчого судді.

Як уже зазначалось раніше, постанова про закриття кримінального провадження має містити не лише перерахунок здобутого слідством, а аналіз цього здобутого з висновками по кожному твердженню заявника в його заявах про вчинене кримінальне правопорушення, його клопотаннях та скаргах. Така вимога ґрунтується на практиці Європейського Суду і не може бути проігнорована попри складність її виконання.

Кримінальне провадження закриває слідчий чи прокурор, а не слідчий суддя. Слідчий суддя не може підмінити собою слідчого чи прокурора і замість них аналізувати здобуте слідством і робити висновки щодо цього здобутого. Слідчий суддя має перевірити законність і обґрунтованість висновків слідчого і прокурора і якщо таких висновків немає він позбавлений можливості їх перевірити. Якщо висновки відсутні, слідчий суддя має скасувати постанову про закриття кримінального провадження і повернути матеріали слідчому та прокурору з тим щоб вони ці висновки зробили.

Згідно п.2 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Із урахуванням вище викладеного, слідчий передчасно, без належної та достатньої перевірки усіх доказів та надання ним належної правової оцінки дійшов висновку про відсутність в діях посадових осіб складу кримінального правопорушення(злочину) та виніс оскаржувану постанову, яка підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 306, 307 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В :
Скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Скасувати постанову старшого слідчого Ковельського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_4 від 20 березня 2017 року про закриття кримінального провадження №0000012, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31 січня 2013 року за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.382 КК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Ковельського міськрайонного судуОСОБА_1