АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 658/4018/15-к Головуючий в 1-й Інстанції
Провадження № 11-кп/791/1027/16 Батовріна і.г.
категорія: ст. 190 ч. 1 КК України Доповідач: ОСОБА_1 УХВАЛА
08 грудня 2016 року м. Херсон
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:
головуючого ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участі прокурора ОСОБА_6
потерпілої ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_9
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Каховка Херсонської області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, не працюючого, такого, що відповідно до ст. 89 КК України, судимості немає, жителя АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ст. 190 ч. 1 КК України,
за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 29 серпня 2016 року,

Цим вироком ОСОБА_9 , визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 190 ч. 1 КК України та за вказаною нормою кримінального закону призначено покарання у виді громадських робіт строком на 200 годин.
Запобіжний захід ОСОБА_9 не обирався.
Постановлено стягнути з ОСОБА_9 на користь потерпілої ОСОБА_7 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 2500 гривень.
Вироком суду ОСОБА_9 визнаний винним і засуджений за злочин, вчинений ним за таких обставин.

ОСОБА_9 25 серпня 2015 року в м. Каховці Херсонської області, переслідуючи корисливий мотив, спрямований на особисте збагачення, шляхом зловживання довірою, що виразилось в запевненні потерпілої ОСОБА_7 перепродати її ноутбук „Asus модель Х 552 за обумовлені раніше грошові кошти в сумі 2500 гривень, отримав від останньої в цей же день вказане майно, після чого не виконавши взятих на себе обов`язків заволодів ним, чим спричинив потерпілій матеріальну шкоду на зазначену суму.

В апеляційній скарзі з доповненнями захисник ОСОБА_8 посилається на невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що показання обвинуваченого ОСОБА_9 про обставини викрадення у нього ноутбука циганами повністю підтверджені свідком ОСОБА_10 , показання якого суд безпідставно не прийняв до уваги. Окрім того, суд не вжив заходів щодо явки в судове засідання свідка сторони захисту ОСОБА_11 , а відмова від допиту свідка ОСОБА_4 була вимушеною, оскільки останній виїхав з міста на заробітки. Показання ж потерпілої та свідків ОСОБА_12 і ОСОБА_13 не спростовують події, що викладені в редакції обвинуваченого ОСОБА_9 . У зв`язку з чим просить вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_9 скасувати та ухвалити новий вирок, яким обвинуваченого за ст. 190 ч. 1 КК України виправдати.

В апеляційній скарзі з доповненнями обвинувачений ОСОБА_9 посилається на невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Зазначає, що його вина у заволодінні ноутбуком ОСОБА_7 недоведена, а обов`язок щодо перепродажу ноутбука ним не виконано у зв`язку із заволодінням цим майном особами циганської національності шляхом обману. Про вжиття ним заходів щодо розшуку ноутбука повідомив в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 , проте його показання суд не взяв до уваги. Вважає, що висновок суду про його винуватість ґрунтується на припущеннях, в той час як ним приведений цілий ряд доказів його невинуватості. Просить вирок суду першої інстанції щодо нього скасувати та ухвалити новий вирок, яким його за ст. 190 ч.1 КК України виправдати.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду щодо суті поданих апеляційних скарг, захисника та обвинуваченого, які підтримали відповідно подані ними апеляційні скарги, потерпілу ОСОБА_7 , яка покладалася на розсуд суду, міркування прокурора про залишення апеляційних скарг без задоволення, а вироку суду без зміни, вислухавши сторони у дебатах, які залишилися на попередніх позиціях, останнє слово обвинуваченого, в якому останній наголошував на своїй невинуватості, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають за таких підстав.

Колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_9 у заволодінні шляхом зловживання довірою майна ОСОБА_7 25 серпня 2015 року. Доказами вчинення обвинуваченим цього злочину є показання: потерпілої ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 .

Ці докази є належними, допустимими і достатніми. Вони повно відтворюють події і факти, які відповідно до ст. 91 КПК підлягають встановленню, та узгоджуються між собою.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 винним себе не визнав та пояснив, що його знайомий ОСОБА_12 запропонував перепродати ноутбук, для цього 25.08.2015 останній разом з ОСОБА_7 заїхали до нього додому, оглянули ноутбук, узгодили ціну продажу, після чого він з ОСОБА_12 поїхав його продавати ОСОБА_13 . По дорозі у ОСОБА_12 зламався мопед, останній залишився чинити мопед, а він з ноутбуком пішов до автостанції, де присів на лавочку. В цей час до нього підійшли цигани, які поцікавились ноутбуком, він сказав, що продає його за 3000 гривень, після чого останні забалакали його так, що він не помітив, як одна з цих жінок вихопила у нього з рук ноутбук, сіла в білий автомобіль та уїхала. Він намагався її наздогнати, але не встиг, повернувся на автовокзал, щоб розшукати інших жінок. Потім поїхав додому, а через деякий час разом з ОСОБА_11 їздили по місту шукали циган. ОСОБА_7 та ОСОБА_12 телефонували, щоб дізнатись чи продався ноутбук, але він відтягував час, не казав, що його викрали цигани, оскільки вважав, що відшукає їх та забере ноутбук. Умислу заволодіти майном ОСОБА_7 не мав, бажав лише заробити кошти на перепродажі ноутбука.

Проте, його вина повністю доведена і підтверджується наступними доказами.

Потерпіла ОСОБА_7 показала, що 25.08.2015 вона з кумом ОСОБА_12 заїхали додому до ОСОБА_9 , обумовили умови продажу ноутбука, потім ОСОБА_12 разом з ОСОБА_9 , якого на той час вона знала просто за ім`ям ОСОБА_14 , поїхали продавати ноутбук, однак по дорозі мопед ОСОБА_12 зламався, про що він повідомив її по телефону, також сказав, що ноутбук залишився у ОСОБА_9 , який сам його продасть. Останній ж після того як йому передали ноутбук перестав відповідати на дзвінки, в 21.00 годині надіслав смс повідомлення, наступного дня казав що до вечора поверне або гроші, або ноутбук, однак обіцянок не виконав, від неї та її чоловіка переховувався, тому 28.08.2015 вона повідомила про злочин до міліції.

Свідок ОСОБА_12 показав, що мав намір допомогти ОСОБА_7 продати ноутбук, для цього привозив показував його ОСОБА_9 , повідомляв, що ноутбук належить ОСОБА_7 , якій потрібно повернути за нього 2500 гривень. ОСОБА_9 перевіривши ноутбук, повідомив, що найшов покупця, 25.08.2015 вони разом з обвинуваченим повинні були поїхати до потенційного покупця ноутбука, однак по дорозі його мопед зламався і ОСОБА_9 поїхав сам, після чого він пропав. 26.08.2015 зустрічався з ОСОБА_9 в парку, де останній пояснив, що він начебто має борг, тому ноутбук він забирає в рахунок боргу.

Свідок ОСОБА_13 показав, що ОСОБА_9 запропонував йому придбати ноутбук за 2500 гривень, призначив зустріч, однак коли він приїхав ОСОБА_9 сказав, що вже продав ноутбук. Марку та модель ноутбука не повідомляв, сказав лише, що це не його ноутбук, що його просили перепродати його і він вирішив на цьому заробити. Усі зазначені ним обставини відбулися в один день 26.08.2015.

Як убачається з журналу судового засідання і технічного запису судового процесу, потерпіла і свідки попереджувалися судом про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, підстав обмовляти ОСОБА_9 не мали й будь-яких даних, які могли би ставити під сумнів достовірність їх показань, у кримінальному провадженні не встановлено.

Суд дав критичну оцінку показанням свідка ОСОБА_10 , та дійшов обґрунтованих висновків про те, що вони не спростовують винуватості ОСОБА_9 у вчиненні злочину, оскільки свідок ОСОБА_10 є знайомим батька обвинуваченого й особисто зацікавлений у результатах розгляду справи.

Твердження захисника про невжиття судом заходів для доставки в судове засідання свідків захисту ОСОБА_15 і ОСОБА_4 не відповідають матеріалам кримінального провадження.

Як видно з матеріалів кримінального провадження після з`ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження, та перевірки їх доказами, головуючий у судовому засіданні з`ясовував в учасників судового провадження, чи бажають вони доповнити судовий розгляд і чим саме. Як свідчить технічний запис судового процесу від 23 серпня 2016 року, захисник та обвинувачений перед початком судових дебатів клопотань про виклик до суду свідків ОСОБА_15 і ОСОБА_4 , як і будь-яких інших клопотань перед судом не заявляли.

Посилання захисника на відсутність умислу у ОСОБА_9 на заволодіння майном потерпілої ОСОБА_7 є безґрунтовними.

Об`єктивна сторона шахрайства полягає у заволодінні майном шляхом обману чи зловживання довірою. Зловживання довірою полягає у недобросовісному використанні довіри з боку потерпілого: для заволодіння чужим майном винний використовує особливі довірчі стосунки, які склалися між ним і власником майна. Суб`єктивна сторона шахрайства характеризується прямим умислом.

Характер дій обвинуваченого свідчить про те, що він заволодів майном потерпілої шляхом зловживання її довірою, запевнивши її товариша ОСОБА_12 , з яким перебував у добрих стосунках, а вдень заволодіння майном і саму потерпілу, у здійсненні дій щодо продажу ноутбука. Жодних дій, спрямованих на продаж ноутбука ОСОБА_9 не вчинив. 25.08.2015, після добровільної передачі йому ноутбука, рушив на автовокзал, однак нікуди не поїхав, на зв`язок не з ким не виходив, ухилявся від спілкування з потерпілою, не повідомляв їй жодних обставин, що ускладнюють чи роблять неможливим виконання взятих на себе зобов`язань. Свідку ОСОБА_13 обвинувачений повідомив про продаж ноутбука лише 26.08.2015, цього ж дня обвинувачений виказав ОСОБА_12 намір не повертати ноутбук чи кошти за нього, проте потерпілій ОСОБА_7 продовжував обіцяти повернути її майно чи кошти за майно.

Сам факт неповернення майна, зникнення ОСОБА_9 після заволодіння майном та дії самого обвинуваченого, який не вжив усіх можливих заходів для повернення ноутбука, та по теперішній час не відшкодував матеріальну шкоду потерпілій, свідчать про наявність в них прямого умислу на шахрайські дії ще в момент заволодіння, не маючи при цьому наміру виконувати будь-які зобов`язання.

Окрім того, як вбачається з постанови ст. слідчого СВ Каховського ВП ГУНП України в Херсонській області ОСОБА_16 від 18 березня 2016 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002355 від 30 жовтня 2015 року за завою ОСОБА_9 було закрито у зв`язку з встановленням відсутності події кримінального правопорушення (т. 2, а. к. п. 244-245). Сам факт звернення ОСОБА_9 до органів Національної поліції з заявою про вчинення щодо нього злочину з боку осіб циганської національності відбувся лише після повідомлення його про підозру в рамках даного кримінального провадження та свідчить про намагання останнього уникнути кримінальної відповідальності за вчинений злочин.

Таким чином, дослідивши та проаналізувавши наведені докази в їх сукупності, суд першої інстанції дав їм належну оцінку й обґрунтовано прийшов висновку про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні злочину, за який його засуджено, і правильно кваліфікував його дії за ст. 190 ч. 1 КК України.

Відповідно до ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

Вирішення судом питання про призначення обвинуваченому покарання відповідає наведеним вимогам. При цьому суд урахував, що ОСОБА_9 вчинив злочин невеликої тяжкості, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, перебуває на обліку у лікаря-нарколога, за місцем проживання характеризується негативно. Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, не встановлено.

Призначене ОСОБА_9 покарання суд апеляційної інстанції вважає таким, що за своїм видом і розміром є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Оскільки висновки суду відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено, а призначене покарання відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, апеляційні скарги мають бути залишені без задоволення, а вирок суду - без зміни.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 29 серпня 2016 року щодо ОСОБА_9 без зміни.

Ухвала може бути оскаржена учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня її оголошення, безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді:
(підпис) (підпис) (підпис)

________________ ___________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .

З оригіналом згідно, суддя: ОСОБА_2