Справа № 474/20/17
П. №1-кп/474/7/17
В И Р О К
Іменем України
(на підставі угоди про примирення)
26.01.17 року смт Врадіївка

Врадіївський районний суд Миколаївської області в складі:

судді ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2

розглянув кримінальну справу (Єдиний реєстр досудових розслідувань № 0000435 від 17.11.2016 року) за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , гр. України, який народився смт Врадіївка Миколаївської області, освіта середня, навчається в Мігійському коледжі Миколаївського аграрного університету, не одружений, місце проживання АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 186, ч.1 ст. 125 КК України, -

Учасники судового провадження :

прокурор ОСОБА_4

потерпілий ОСОБА_5

обвинувачений ОСОБА_3 та його законний представник ОСОБА_6

захисник ОСОБА_7

представник служби у справах дітей - ОСОБА_8

в с т а н о в и в :
05.01.2017 року до Врадіївського районного суду щодо вказаного кримінального провадження від прокурора Врадіївського відділу Первомайської місцевої прокуратури надійшов обвинувальний акт.

З тексту обвинувального акту вбачається, що 11.11.2016 року, близько 22 год. 30 хв., ОСОБА_3 разом з ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 на авто останнього, приїхали до території домоволодіння ОСОБА_12 , яке розташоване по АДРЕСА_2 , знаючи, що там знаходиться ОСОБА_5 . ОСОБА_3 , переслідуючи корисливу мету та умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, наказав ОСОБА_5 сісти до салону автомобіля та всі разом виїхали за межі селища. Після зупинки автомобіля ОСОБА_3 наказав вийти всім з машини та маючи на меті заволодіти мобільним телефоном ОСОБА_5 наказав йому передати його під приводом перевірки вихідних дзвінків. ОСОБА_5 побоюючись за своє життя і здоров`я, передав ОСОБА_3 свій мобільний телефон марки «Lenovo» А328, після чого ОСОБА_3 вимкнув телефон та помістив його до кишені своєї куртки. ОСОБА_3 , ігноруючи вимоги ОСОБА_5 , повернути належний йому телефон, почав йти разом з ОСОБА_9 до автомобіля, де знаходився ОСОБА_10 і ОСОБА_11 та наказав ОСОБА_5 сісти до автомобіля, після чого всі разом поїхали в смт Врадіївка. Вказаними діями ОСОБА_3 спричинив потерпілому матеріальні збитки на суму 900 грн., які повністю відшкодував.

Після цього ОСОБА_3 , маючи умисел направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , наніс один удар кулаком правої руки в обличчя ОСОБА_5 . В результаті чого ОСОБА_5 впав на землю, а ОСОБА_3 , продовжуючи свої злочинні дії спрямовані на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , наніс останньому десять ударів правою ногою в область стегон та попереку з лівого боку.

У результаті злочинних дій ОСОБА_3 потерпілому було спричинено тілесні ушкодження у вигляді крововиливів стегон, які відповідно до висновку експерта №767 від 18.11.2016 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфіковані за ч.1 ст. 186 КК України - відкрите викрадення чужого майна (грабіж) та за ч.1 ст. 125 КК України - умисне легке тілесне ушкодження.

Під час судового розгляду від учасників кримінального провадження - обвинуваченого та потерпілого, надійшло клопотання про затвердження угоди про примирення, укладену ними 26.01.2017 року. В угоді про примирення сторони узгодили покарання обвинуваченому та дали згоду на його призначення за ч.1 ст. 186 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді 70 годин громадських робіт та за ч.1 ст. 125 КК України у виді 30 годин громадських робіт. На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у виді громадських робіт на строк 70 годин.

Обвинувачений повністю визнав себе винуватим у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 186, ч.1 ст. 125 КК України за обставин встановлених в обвинувальному акті та тексті угоди, у потерпілого до нього претензій морального та матеріального характеру не має, примирився з вказаною особою та просить у неї вибачення. Він розуміє наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, просить призначити покарання у виді громадських робіт.

Захисник та законний представник обвинуваченого проти затвердження угоди у кримінальній справі не заперечували.

Потерпілий не заперечує проти затвердження угоди про примирення із визначенням покарання, зазначеного у вказаній угоді. З обвинуваченим примирився, претензій морального характеру до обвинуваченого не має, так як збитки повністю відшкодовано. Йому зрозумілі наслідки укладення та затвердження угоди.

Прокурор не заперечує щодо затвердження вказаної угоди, так як вона відповідає вимогам чинного законодавства.

Суд, з`ясував думку учасників судового процесу, вивчив матеріали кримінальної справи, переконався, що кримінальні правопорушення у вчинені якого обвинувачується ОСОБА_3 , є злочинами невеликої та середньої тяжкості, обвинувачений позитивно характеризується по місцю проживання та посередньо по місцю навчання, попросив вибачення у потерпілого та щиро розкаявся, добровільно відшкодував збитки, укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин ніж ті, що передбачені в угоді. Обвинувачений цілком розуміє право на справедливий судовий розгляд під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину даного кримінального правопорушення, у вчинені якого його обвинувачують, а вона має права, передбачені ч.4,5 ст.474 КПК України. Міра покарання відповідає загальним правилам призначення кримінальних покарань, яке буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Вирішуючи питання про призначення покарання неповнолітньому ОСОБА_3 , суд враховує скоєння останнім злочинів невеликої та середньої тяжкості, як особа раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, навчається, за місцем проживання та навчання характеризується посередньо, виховується батьком, без постійного контролю матері, яка працює за кордоном, за своїм віком є здоровою розвиненою дитиною, відсутність обставин, що обтяжують покарання, обставини, що пом`якшують покарання щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, вчинення злочину в неповнолітньому віці, відшкодування завданого збитку, відсутність претензій зі сторони потерпілого, та враховуючи наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання, думки учасників провадження, вважає можливим призначити покарання за ч.1 ст. 186 КК України із застосуванням ст. 69 КК України та за ч.1 ст. 125 КК України у виді громадських робіт, що передбачено ст. 100 КК України, яке буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Суд, перевіривши угоду на відповідність вимогам КПК України та закону приходить до висновку, що зміст угоди відповідає вимогам ст. 471 КПК України, дії обвинуваченого кваліфіковано правильно за ч.1 ст. 186, ч.1 ст. 125 КК України та є доведенною, умови угоди не суперечать інтересам суспільства і не порушуються права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, обвинувачений може виконати взяті на себе за угодою зобов`язання.

Процесуальні витрати, що складаються з витрат, пов`язаних із залученням експерта НДЕКЦ УМВС України у Миколаївській області для проведення товарознавчої експертизи у розмірі 703 грн. 68 коп. у відповідності до ст. ст. 118,122, 124 КПК України, ст.1179 ЦК України підлягають стягненню на користь держави з батька неповнолітнього, з огляду на відсутність у неповнолітнього самостійного заробітку та доходу.

Речові докази мобільний телефон марки «Lenovo» А328 ( пакет № 3624412), який зберігається в кімнаті речових доказів Врадіївського ВП ГУНП в Миколаївській області, у порядку ст. 100 КПК України, підлягає поверненню потерпілому, як законному володільцю.

На підставі викладеного, суд вважає можливим затвердити угоду про примирення між потерпілим та обвинуваченим і призначити обвинуваченому узгоджену сторонами міру покарання.

Керуючись ст.ст. 369, 468-475 КПК України, суд,-

в и р і ш и в :
угоду про примирення від 26.01.2017 року укладену між потерпілим ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та обвинуваченим ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - затвердити.

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 125, ч.1 ст. 186 КК України і призначити йому покарання:

-за ч.1 ст. 125 КК України у виді 30 ( тридцяти) годин громадських робіт;

- за ч.1 ст. 186 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України у виді 70 ( сімдесяти) годин громадських робіт.

На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у виді громадських робіт на строк 70 ( сімдесят) годин.

Стягнути з батька неповнолітнього ОСОБА_13 на користь держави в особі НДЕКЦ УМВС України у Миколаївській області процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта для проведення товарознавчої експертизи № 09/3-277 від 22.11.2016 року у розмірі 703 ( сімсот три) грн. 68 коп.

Речові докази мобільний телефон марки «Lenovo» А328 ( пакет № 3624412), який зберігається в кімнаті речових доказів Врадіївського ВП ГУНП в Миколаївській області - повернути потерпілому ОСОБА_5 , як законному володільцю.

У разі невиконання угоди про примирення потерпілий чи прокурор відповідно мають право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку. Клопотання про скасування вироку, яким затверджена угода, може бути подано протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення відповідного кримінального правопорушення.

Вирок суду першої інстанції на підставі угоди про примирення між потерпілим та підозрюваним, обвинуваченим може бути оскаржений в апеляційному порядку:

1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами п`ятою - сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

2) потерпілим, його представником, законним представником, виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; не роз`яснення йому наслідків укладення угоди; невиконання судом вимог, встановлених частинами шостою чи сьомою статті 474 цього Кодексу;

3) прокурором виключно з підстав затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно з частиною третьою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до апеляційного суду Миколаївської області через Врадіївський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1