Справа № 214/212/17
1-кс/214/108/17
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 січня 2017 року суддя Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря ОСОБА_2 ,
судового розпорядника ОСОБА_3 ,
заявника ОСОБА_4 ,
розглянувши заяву ОСОБА_4 про відвід слідчого судді Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_5 від розгляду скарги ОСОБА_4 на бездіяльність першого заступника керівника Криворізької місцевої прокуратури №3 ОСОБА_6 , -
ВСТАНОВИВ:

На розгляді у слідчого судді Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_5 знаходиться скарга ОСОБА_7 на бездіяльність першого заступника керівника Криворізької місцевої прокуратури №3 ОСОБА_8 .

13 січня 2017 року ОСОБА_4 в судовому засіданні подав письмову заяву про відвід слідчого судді ОСОБА_5 від розгляду його скарги на бездіяльність першого заступника керівника Криворізької місцевої прокуратури №3 ОСОБА_8 . Свою заяву ОСОБА_4 обґрунтував тим, що суддя ОСОБА_5 , як слідчий суддя, не може розглядати його скаргу виходячи з наступного. У вересні 2016 року він подав до суду скаргу на відмову слідчого ОСОБА_9 визнати його потерпілим, яку розглядала слідчий суддя ОСОБА_5 , яка не заслухавши слідчого ОСОБА_10 , не ознайомившись з матеріалами досудового розслідування постановила ухвалу про відмову в задоволенні його скарги, мотивуючи своє рішення тим, що при оголошенні ухвали зазначено, що невиконання рішення суду є злочином проти правосуддя, а він в такому разі не є потерпілим в цьому випадку. Також було проголошено, що ухвала суду може бути оскаржена протягом 10 днів. Однак в письмовому тексті ухвали були зазначені зовсім інші підстави відмови, а оскарження ухвали не передбачалось. Таким чином, заявник ОСОБА_4 вважає, щопроголошуючи ухвалу суддя ОСОБА_5 не мала обґрунтованої позиції і керувалась єдиним переконанням, що йому у будь-який спосіб необхідно відмовити. При цьому заявник ОСОБА_4 наполягав на ознайомленні з аудіозаписом судового засідання від 14.09.2016 року і порівнянні його з текстом ухвали. Крім того зазначив, що він є корінним мешканцем м. Кривого Рогу, має широке коло спілкування з професійними юристами, правозахисниками, активістами громадських організацій. Ті з них, хто брав участь у судових процесах у судді ОСОБА_5 збігаються у думці, що відновлення законності та захист прав громадян не є її метою. При цьому заявник ОСОБА_4 вважав необхідним при розгляді його заяви про відвід судді заслухати думку цих громадян. Бездіяльність працівника прокуратури, його відмова відкрити кримінальне провадження має своїм кінцевим результатом суттєве порушення його цивільних прав, перешкоджає поверненню йому втрачених коштів. Він має бути впевненим в компетенції слідчого судді, в його об`єктивності та неупередженості, враховуючи, що його ухвала оскарженню не підлягає.
В судовому засіданні 17 січня 2017 року заявник ОСОБА_4 подав доповнення до заяви про відвід від розгляду його скарги на бездіяльність першого заступника керівника Криворізької місцевої прокуратури №3 ОСОБА_6 , в яких він вказав, що з моменту, коли він дізнався, що його скаргу на бездіяльність першого заступника керівника Криворізької місцевої прокуратури №3 ОСОБА_6 розглядатиме слідчий суддя ОСОБА_5 , до початку судового засідання було недостатньо часу для складання заяви про відвід судді, а отже остання потребує доповнення. З посиланням на пункт четвертий, ч.1 ст. 75, ст. 80 КПК України заявник ОСОБА_4 вважає, що єдиною умовою для відводу судді є його вмотивованість. Відповідно до змісту визначеного в тлумачному словнику української мови поняття слова «неупереджений» - який не має обманної, негативної заздалегідь сформованої думки, упередження проти кого-небудь. Він вважає, що суддя ОСОБА_5 не є неупередженою, оскільки має заздалегідь сформовану думку, в чому він переконався 14.09.2016 року при розгляді його скарги на постанову слідчого Саксаганського відділу ОСОБА_9 у кримінальному провадженні №0001339, в якому йде мова про невиконання рішення суду, яке набрало законної сили і яким його право визнано порушеним, однак зазначений слідчий під час досудового розслідування не вчиняв жодних слідчих дій. В судовому засіданні він навів численні аргументи, що невиконання судового рішення має практичні наслідки для нього, суттєво змінює спосіб його життя, що має бути зафіксовано на технічному звукозаписі судового засідання. В його диктофоні запис чітко чути, що для відмови йому в задоволенні його скарги суддя ОСОБА_5 використала лише один аргумент: невиконання рішення суду є злочином проти правосуддя, єдиною потерпілою стороною є держава. В постанові слідчого Федосова таких слів не має, тобто суддя вигадала цей аргумент за нього. Також із запису судового засідання вбачається, що він має право на оскарження ухвали протягом 10 днів, чотири з яких є часом для виготовлення повного тексту ухвали. Проте з письмового тексту ухвали слідує, що йому відмовлено з посиланням на інші підстави, оскільки в судовому засіданні він не вказав, які саме його права були порушені та не повідомлено про факти, які свідчать про завдання йому шкоди. Оскарженню ухвала не підлягала. Отже, його досвід отриманий під час розгляду скарги на постанову слідчого дає йому підстави вважати, що: для розгляду скарг судді ОСОБА_5 не потрібні матеріали кримінальних проваджень; за відсутності слідчого вона бере на себе його аргументи; аргументи скаржника вона не чує або перекручує; проголошуючи ухвалу вона не має підстав для відмови, має тільки те чітке переконання, що необхідно відмовити; запобігаючи оскарженню вона спочатку тягне час з виготовленням повного тексту, а потім заявляє про неможливість оскарження; рішення суду, яке набрало законної сили, не є аргументом для судді ОСОБА_5 ; приймаючи рішення від імені держави, вона відокремлює його та його законні права від держави, вважаючи їх чимось вторинним; саму державу вона ототожнює з представником влади, хоча в особі лейтенанта поліції, якому дозволено вирішувати питання про наявність завданої йому шкода, або її відсутність, порушені його права, чи ні та чи необхідно відновлювати їх в повному обсязі, чи обмежитись читанням повного тексту судового рішення. Також, заявник ОСОБА_4 посилається на Конституцію України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Зазначене ним викликає у нього сумнів відносно незалежності та безсторонності судді ОСОБА_5 , якщо вона сама не вважає його частиною держави, дистанціє від влади, до якої безумовно примислює себе і тих, чиї дії він оскаржує. Суддя ОСОБА_5 призначена попередньою владою, діяльність якої зазнала нищівної критики. Окрім суб`єктивної оцінки роботи судді ОСОБА_5 є об`єктивні показники її роботи, які набагато нижчі за показники судді ОСОБА_11 , а цей факт не може бути ним проігноровано. В свою чергу заявник посилається на рішення Європейського суду з прав людини, а саме рішення від 10 грудня 2009 року у справі «Мироненко і Мартиненко проти України» та від 08 квітня 2010 року у справі «Фельдман проти України». Вважає, що як проаналізована ним поведінка судді ОСОБА_5 , так і винесене нею рішення, дають йому достатньо підстав для обґрунтованого сумніву в її об`єктивності, незалежності та безсторонності. А отже, на підставі ст. 129 Конституції України, вважає, що розгляд його скарги на бездіяльність першого заступника керівника Криворізької місцевої прокуратури №3 ОСОБА_6 слідчим суддею ОСОБА_5 є неможливим.
20 січня 2017 року в судовому засіданні заявник ОСОБА_4 подав доповнення до заяви про відвід від розгляду його скарги на бездіяльність першого заступника керівника Криворізької місцевої прокуратури №3 ОСОБА_6 , в яких він вказав, що параграф 6 КПК України не містить прямих вказівок на те, що в якості обґрунтування відводу судді або слідчому судді заявник може використовувати лише ті факти, що мали місце у даному провадженні. Частина четверта ст. 80 КПК України вказує на стадії кримінального провадження коли допускається подання заяви про відвід, враховуючи також час виникнення підстав для цього, а отже вважає, що підставами для відводу судді можуть бути обставини, які відомі йому раніше. Його недовіра судді ОСОБА_5 базується на її поведінці в абсолютно ідентичному процесі, де він оскаржував дії поліції, так і на змісті постановленої нею ухвали про відмову у визнанні його потерпілим. Це переконує його в тому, що а ні захист його законного права, а ні верховенство права взагалі не є пріоритетом судді ОСОБА_5 , яка керується корпоративними інтересами, захищає права поліції вибирати собі роботу, робити тільки те, що приносить прибуток. Суддя ОСОБА_5 заздалегідь знаходиться на боці представника поліції або прокуратури, а не закону, бо вважає представників правоохоронних органів колегами по бізнесу, під назвою влада. Його звернення до ВККС не дасть ніякої користі навіть у тому випадку, якщо він доведе факт порушення, оскільки цей орган не є апеляційною інстанцією, враховуючи, що він не наблизиться до відновлення свого права. Тільки розгляд справи судом, який не дає жодних підстав вважати його неупередженим може дозволити йому реалізувати своє право, передбачене ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
13 січня 2017 року заява ОСОБА_4 про відвід слідчого судді Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу ОСОБА_5 передана для розгляду судді цього ж суду ОСОБА_1 , визначеному 13 січня 2017 року у порядку, встановленому ч. 3 ст. 35 КПК України.

Заявник ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав свою заяву про відвід та просив її задовольнити з підстав зазначених в його заяві з доповненнями, оскільки він на підставі особистого досвіду не довіряє слідчому судді ОСОБА_5 , що є достатньо обґрунтованою підставою для відводу судді.

Дослідивши заяву, вислухавши думку заявника, суддя приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви про відвід судді ОСОБА_5 , враховуючи наступне.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11.01.2017 року для розгляду скарги ОСОБА_4 на бездіяльність першого заступника керівника Криворізької місцевої прокуратури №3 ОСОБА_6 , визначено слідчого суддюОСОБА_5 .

Важливою процесуальною гарантією реалізації права кожної людини на справедливий судовий розгляд незалежним і безстороннім судом у кримінальному провадженні України є інститут відводів (самовідводів) професійних суддів і присяжних, який являє собою сукупність процесуальних норм, що передбачають ініціювання та вирішення питання про недопущення судді до участі або усунення його від участі в кримінальному провадженні за наявності обставин, що виключають таку участь.

При цьому, законодавець чітко регламентував у ст.75 КПК України обставини, що виключають участь судді в кримінальному провадженні.
Так, слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні: 1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; 2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; 3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; 5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 КПК України порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.

У складі суду, що здійснює судове провадження, не можуть бути особи, які є родичами між собою.

Встановлено, що зі змісту заяви ОСОБА_4 про відвід слідчого судді Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_5 від розгляду його скарги на бездіяльність першого заступника керівника Криворізької місцевої прокуратури №3 ОСОБА_6 вбачається, що основним мотивом ОСОБА_4 для заявлення даного відводу є незгода останнього з прийнятим слідчим суддею ОСОБА_5 судовим рішенням у кримінальному провадженні №0001339, яким було відмовлено заявнику у задоволенні його скарги на дії слідчого Саксаганського ВП Федесова про відмову у визнанні ОСОБА_4 потерпілим.

Втім, суд вважає, що участь судді ОСОБА_5 , як слідчого судді, у розгляді іншого кримінального провадження, яке не відноситься до обставин викладених в його скарзі, що сам заявник ОСОБА_4 підтвердив в судовому засіданні, не є обставиною, яка викликає сумнів у безсторонності та неупередженості судді ОСОБА_5 при розгляді скарги ОСОБА_4 на бездіяльність першого заступника керівника Криворізької місцевої прокуратури №3 ОСОБА_8 .
При цьому суд приходить до висновку, що в заяві з додатками ОСОБА_4 та його поясненнях в судовому засіданні не викладені обставини, які свідчать про наявність підстав передбачених Законом для відводу слідчого судді, або про наявність підстав для самовідводу слідчого судді ОСОБА_5 , а вказані підстави не підтвердженні належними обставинами, через що заява не є такою, що підлягає задоволенню.
Разом з тим, відповідно до вимог ст.26 КПК України, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.
Отже, що стосується посилання заявника, на його думку, наявності порушень у діях судді ОСОБА_5 при розгляді його скарги у кримінальному провадженні №0001339, то суддя зазначає, що до повноважень судді першої інстанції не відноситься оцінка процесуальних дій слідчого судді при здійсненні правосуддя.
Виходячи з наведеного, приходжу до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_4 про відвід судді ОСОБА_5 від розгляду його скарги на бездіяльність першого заступника керівника Криворізької місцевої прокуратури №3 ОСОБА_8 .
Приймаючи вказане вище рішення, суддею враховано посилання заявника ОСОБА_4 на рішення Європейського суду з прав людини, а саме рішення від 10 грудня 2009 року у справі «Мироненко і Мартиненко проти України» та від 08 квітня 2010 року у справі «Фельдман проти України», що стосується вимог «безсторонності», яка має визначатися для цілей пункту 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім.
Однак із змісту вказаних рішень Європейського суду з прав людини слідує, що зазначений суд приходив до висновку про наявність у заявника об`єктивно обґрунтованих сумнівів в безсторонності судді в межах одного провадження, не даючи при цьому оцінку діям судді не пов`язану з цим провадженням, як це робить заявник ОСОБА_4 , а отже посилання останнього на вказані вище рішення Європейського суду з прав людини є безпідставними.
Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 75, 76, 80, 81, 371, 376 КПК України, суддя
УХВАЛИВ:
У задоволенні заяви ОСОБА_4 про відвід слідчого судді Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_5 від розгляду скарги ОСОБА_4 на бездіяльність першого заступника керівника Криворізької місцевої прокуратури №3 ОСОБА_6 - відмовити.
Ухвала суду набирає чинності негайно і окремому оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1