Справа № 755/5340/16-к
В И Р О К
іменем України
"31" березня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали у кримінальному провадженні №0001394 від 31.01.2016року по обвинуваченню: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець міста Києва, українець, громадянин України, з повною загальною середньою освітою, не працюючий, не одружений, без реєстрації, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий 05.11.1993 року Дніпровським районним судом міста Києва за ч. 2 ст. 81, ст. 17, ч. 4 ст. 81, ст. 42 КК України (в редакції 1960 року) до 3 років позбавлення волі з конфіскацією майна, на підставі ст. 46-1 КК України (в редакції 1960 року) основну міру покарання позбавлення волі відстрочено на 2 роки, 17.11.1997 року Ватутінськимрайонним судом міста Києва за ч. 2 ст. 140, ч. 1 ст. 145 КК України (в редакції 1960 року) до 2 років позбавлення волі з конфіскацією майна, 10.07.2002 року Дніпровським районним судом міста Києва за ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, 30.11.2005 року Дніпровським районним судом міста Києва за ст. 15, ч. 2 ст. 190 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі, 18.03.2009 року Дніпровським районним судом міста Києва за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, звільнений 24.09.2011 року по відбуттю строку покарання, 25.02.2013 року Дніпровським районним судом міста Києва за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений 26.09.2014 року на підставі ст. 2 ЗУ «Про амністію» від 08.04.2014 року

у вчиненні злочину передбаченого ст.185 ч.2 КК України

за участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 , -

В С Т А Н О В И В:

Судом визнано доведеним, що 30.01.2016 року, приблизно о 19 годині 30 хвилин, ОСОБА_3 , перебував біля магазину «Стекляшка», який розташований по вулиці Серафімовича, 8-Б в місті Києві, де побачив раніше незнайомого ОСОБА_6 , який лежав на земельній ділянці, біля якого поруч помітив речі, які належать потерпілому.

В цей час у ОСОБА_3 , виник злочинний умисел направлений на повторне, таємне викрадення чужого майна, з метою протиправного збагачення.

Реалізуючи задумане, ОСОБА_3 , впевнившись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає з боку сторонніх осіб, діючи умисно, з корисливих мотивів, непомітно для потерпілого ОСОБА_6 , повторно, таємно викрав належні йому речі, а саме:мобільний телефон марки «Iphone 6S+», сріблястого кольору, вартістю 30 000 гривень, в якому знаходилась сім карта оператора мобільного зв`язку «Київстар», з номером НОМЕР_1 , вартістю 30 гривень, на рахунку якої знаходились грошові кошти в сумі 60 гривень, який був в чохлі чорного кольору, вартістю 1400 гривень. Портмоне, яке матеріальної цінності не представляє в якому знаходились: посвідчення водія на ім`я ОСОБА_6 , яке матеріальної цінності не представляє;паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_6 , яке матеріальної цінності не представляє, в якому знаходився ідентифікаційний код на ім`я ОСОБА_6 , який матеріальної цінності не представляє;свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на автомобіль марки «Форд Транзіт», на ім`я ОСОБА_6 , яке матеріальної цінності не представляє;талон цивільного страхування на автомобіль марки «Форд Транзіт», який матеріальної цінності не представляє;медична довідка про дозвіл на керування транспортними засобами на ім`я ОСОБА_6 , яка матеріальної цінності не представляє;банківська картка «ПриватБанк», яка матеріальної цінності не представляє.

В подальшому, ОСОБА_3 , сховав вищевказані речі до сумки, яка знаходилась при ньому та з місця вчинення злочину зник, а викраденим розпорядився на власний розсуд, завдавши потерпілому ОСОБА_6 матеріального збитку на загальну суму 31 490 гривень 00 копійок.

Крім того, 03.03.2016 року, приблизно о 20 годині 00 хвилин, ОСОБА_3 , проходячи біля 2-го під`їзду, будинку №6-А по вулиці Бучми в місті Києві, побачив раніше незнайомих йому чоловіків, які сперечалися між собою. ОСОБА_3 побачивши раніше незнайомих осіб, зупинився неподалік від них та почав спостерігати за даним конфліктом, який згодом переріс у бійку. Під час бійки між потерпілим ОСОБА_7 та групою невстановлених досудовим слідством осіб, у ОСОБА_7 випав на землю мобільний телефон марки «SamsungGalaxy Note-3 SM-N9000».

В цей час у ОСОБА_3 , виник злочинний умисел направлений на повторне, таємне викрадення чужого майна, з метою протиправного збагачення.

Реалізуючи задумане, ОСОБА_3 , впевнившись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає з боку сторонніх осіб, діючи умисно, з корисливих спонукань, непомітно для потерпілого ОСОБА_7 та інших осіб, повторно, таємно, викрав належний потерпілому ОСОБА_7 мобільний телефон марки «SamsungGalaxy Note-3 SM-N9000», вартістю 800 гривень, в якому знаходилась сім карта оператора «Київстар», вартістю 30 гривень, на рахунку якої знаходились грошові кошти в сумі 40 гривень та карта пам`яті на 2 ГБ, вартість якої становить приблизно 45 гривень.

В подальшому, ОСОБА_3 , сховав вищевказаний мобільний телефон до кишені та з місця вчинення злочину зник, а викраденим розпорядився на власний розсуд, завдавши потерпілому ОСОБА_7 матеріального збитку на загальну суму 915 гривень 00 копійок.

Будучи допитаним в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України визнав повністю, дав покази, підтвердив обставини скоєння злочину, викладені в установочній частині вироку, щиро розкаявся в скоєному.

Крім повного визнання своєї вини у вчиненому злочині, ОСОБА_3 просив суд визнати недоцільним дослідження доказів, так як повністю погоджується з досудовим розслідуванням справи.

Покази обвинуваченого ОСОБА_3 під час досудового слідства і в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин злочину, добровільності та істинності його позиції.

За таких обставин, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які обвинуваченим не оспорюються, зміст даної статті ОСОБА_3 роз`яснено.

Наведене свідчить про повну доведеність вини обвинуваченого у вчиненні злочину за обставин, встановлених судом.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 правильно кваліфіковані за ч.2 ст.185 КК України, оскільки він своїми умисними діями вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_3 є щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст. 69 КК України, чи норм ст. 69-1 КК України до обвинуваченого, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані, фактичного їх обґрунтовування обставинами, які відповідно до норм КК України є не припустимим, оскільки не дають підстав для звільнення особи від відбування покарання або ж його призначення із застосуванням ст. 69 цього Кодексу, характер вчинення злочину, його спосіб, які вказують в своїй сукупності, у даному конкретному випадку, на те, що тяжкість вчиненого ним злочину та його особа з іншими вищезазначеними обставинами встановленими у цьому провадженні не свідчать про можливість виправлення останнього без відбування покарання чи за допомогою призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом враховуючи відсутність декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, та оскільки суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання, а саме у виді позбавлення волі у межах санкції ст. 185 КК України, є достатньою для виправлення обвинувачених та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень)

Долю речових доказів вирішити в порядку ст..100 КПК України.

Керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд, -

З А С У Д И В:

Визнати винним ОСОБА_3 , у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді 3-х років позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою залишити без змін, до вступу вироку в законну силу.
На підставіч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_3 в строк відбування покарання термін його попереднього ув`язнення, а саме з 03.03.2016 року по 31.03.2016року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з 03.03.2016 року.

Речові докази, що передані потерпілим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - залишити у розпорядженні власника.
Вирок може бути оскаржено протягом 30 днів з дня проголошення до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва.
С у д д я :