АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/867/17 Справа № 206/459/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 28 лютого 2017 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Дніпропетровськ, громадянин України, проживав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий, останній раз11 липня 2014 року Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської областіза ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, якому відмовлено у задоволенні клопотанняпро умовно дострокове звільнення від подальшого відбування покарання, ВСТАНОВИЛА:

Засуджений ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу суду як незаконнута постановити нову ухвалу, якою задовольнити його клопотання про застосування ст. 81 КК України.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд в порушення вимог діючого КПК України підготовче судове засідання було проведено без його участі, він не був повідомлений про дату та час розгляду даного клопотання та не повідомлений про здійснення повного фіксування судового розгляду технічними засобами, йому не було вручено пам`ятку про його права та обов`язки, однак в розписці він поставив свій підпис про її отримання, були порушені його права на дебати і останнє слово, а також копія ухвали не була йому вручена одразу після її проголошення.

Вважає, що суд відмовляючи йому у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення не врахував у повній мірі, що він має заохочення, стягнень не має, характеризується позитивно, працевлаштований, приймав участь у культурно-розважальних заходах.

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 28 лютого 2017 року, ОСОБА_7 відмовлено у задоволенні клопотання про умовно дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.
Відповідно до ухвали суду, яка оскаржується, засуджений ОСОБА_7 відбув 2/3 частини строку покарання, працевлаштований на виробництві установи, згідно довідки про заохочення та стягнення має у 2016 році одне заохочення лише у грудні 2016 року, стягнень не має.

Крім того, суд вказав, що клопотання засудженого ОСОБА_7 про його умовно дострокове звільнення від відбування покарання є суто формальним, оскільки сумлінне виконання засудженим своїх прямих обов`язків, ще не підтверджує того, що він повністю став на шлях виправлення.

Заслухавши доповідь судді, засудженого ОСОБА_7 , який просив задовольнити вимоги апеляційної скарги, а ухвалу суду скасувати, як незаконну і необґрунтовану, та постановити нову ухвалу, застосувавши до нього положення ст. 81 КК України, думку прокурора, який заперечував проти задоволення вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 539 КПК України клопотання про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, розглядається суддею одноособово згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 цього Кодексу.

Доводи засудженого ОСОБА_7 щодо порушення вимог КПК України в частині підготовчого судового засідання на думку колегії суддів, не є слушними, оскільки при вирішенні питань, пов`язаних з виконанням вироків підготовче провадження, передбачене статтями 314 - 317 КПК України не застосовується.

Як вбачається з матеріалів провадження та із запису фіксування судового засідання по даному провадженню, судом першої інстанції були належним чином виконанні вимоги діючого Кримінального процесуального законодавства України, здійснено фіксування судового засідання технічними засобами, забезпечено участь засудженого в судовому засіданні, вручено йому пам`ятку про права та обов`язки (а.с.7), заслухано його думку щодо заявленого клопотання, надано слово в судових дебатах, останнє слово відповідно до ст.ст.365,366 КПК України надається лише у випадку ухвалення вироку, тому судом правомірно не було надано останнього слова засудженому, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги засудженого щодо порушення його прав судом першої інстанції не заслуговують на увагу.

Стаття 6 КВК України передбачає, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Згідно із ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений добросовісною поведінкою та відношенням до праці довів своє виправлення.

Статтею 81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому основним і вирішальним є не факт відбування визначеної частини покарання, а досягнення однієї із цілей покарання виправлення засудженого.

Відповідно до Постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії по суті внесеного подання.

Головною підставою умовно-дострокового звільнення є виправлення особи, а висновок суду про доведеність виправлення засудженого повинен засновуватись на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.

Розглядаючи клопотання про умовно дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 , суд повно і всебічно вивчив дані про особу засудженого та дійшов вмотивованого висновку про відмову у застосуванні щодо засудженого умовно-дострокового звільнення від відбуття призначеного покарання, пославшись на те, що позитивні зміни в поведінці засудженого відбуваються під контролем з боку працівників установи виконання покарань, відбутий термін покарання є недостатнім для того, щоб впевнитися у тому, що засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, з чим погоджується колегія суддів.

Твердження засудженого про те, що він працевлаштований, має заохочення, стягнень не має, характеризується позитивно, приймав участь у культурно-розважальних заходах, мають місце, однак колегія суддів вважає, що сумлінне виконання засудженим своїх прямих обов`язків має враховуватись при розгляді клопотання засудженого про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання у сукупності з усіма іншими обставинами.
Так, застосування положень ст.81 КК України щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є правом суду.
Суд першої інстанції обґрунтовано не задовольнив клопотання засудженого, оскільки зазначені ним обставини, які його позитивно характеризують, дали підстави для застосування до нього положень ст.82 КК України 23 серпня 2016 року при заміні невідбутої частини покарання більш м`яким, що свідчить про те, що засуджений став на шлях виправлення, однак з цього часу пройшов нетривалий період часу, і лише безпосередньо перед зверненням до суду із клопотанням в порядку ст.81 КК України-17.01.2017 року, засудженому було оголошено подяку -30.12.2016 року, тому підстави вважати, що він за незначний період часу довів своє виправлення- відсутні, на що також вказує рішення комісії Ігренської виправної колонії № 133 від 21 грудня 2016 року, яким засудженому відмовлено в умовно достроковому звільненні, оскільки ОСОБА_7 не довів свого виправлення.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо необхідності відмови у задоволенні клопотання ОСОБА_7 , оскільки на думку колегії суддів відсутні достатні підстави стверджувати, що ОСОБА_7 протягом строку відбування покарання довів своє виправлення, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги засудженого не знайшли підтвердження під час апеляційного розгляду, тому у задоволенні вимог його апеляційної скарги слід відмовити.

Рішення суду ухвалено згідно з нормами кримінального процесуального закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, з наведенням в ухвалі належних і достатніх мотивів і підстав, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 537, 539 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 28 лютого 2017 року щодо засудженого ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

СуддіАпеляційного суду
Дніпропетровської області:
_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4