АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/868/17 Справа № 206/266/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 травня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

За участю:

прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 28.02.2017 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Федорівка Іванівского району Херсонської області, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , на даний час відбуває покарання в ДУ «Ігренський виправний центр №133»
у провадженні за клопотанням ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відповідно до ст. 81 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить постановити ухвалу, якою задовольнити його клопотання, застосувавши до нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Згідно оскаржуваної ухвали суду ОСОБА_7 засуджений вироком Генічеського районного суду Херсонської області від 27.12.2010 року за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, до 11 років позбавлення волі. На день розгляду справи відбув ? призначеного строку покарання, має два заохочення та зняте стягнення, характеризується позитивно та працевлаштований на власному виробництві.

17.01.2017 року засуджений звернувся до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення відповідно до ст. 81 КК України.

Відмовляючи в задоволенні клопотання, суд першої інстанції зазначив, що при вирішенні питання про умовно дострокове звільнення засудженого підлягає врахуванню не тільки сам по собі факт відбуття останнім певної частини строку покарання, але й тяжкість та характер вчинених ним злочинів, його поведінка під час відбування покарання, становлення його на шлях виправлення.

Разом з тим, клопотання ОСОБА_7 про його умовно дострокове звільнення є суто формальним, оскільки сумлінне виконання засудженим своїх обов`язків, тобто відсутність стягнень, не підтверджує того, що він став на шлях виправлення, і така поведінка засудженого не може бути підставою для його умовно дострокового звільнення, оскільки лише перебуваючи під контролем з боку працівників установи виконання покарань поведінка цього засудженого зазнає позитивних змін. Крім того, процес виправлення та перевиховання засудженого має бути стабільним та послідовним, натомість до кінця строку відбуття покарання ОСОБА_7 ще залишається досить тривалий проміжок часу 1 рік 10 міс. 10 днів, а відбутий проміжок часу є недостатнім для того, щоб твердо впевнитися в тому, що засуджений довів своє виправлення.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_7 зазначає, що він, відбуваючи покарання в КВК № 80 з 28.03.2012 р. по 07.06.2016 р., працював на овочевому складі з 2013 р. по 2014 р., закінчив ПТУ за спеціальністю газозварювальника, режим утримання не порушував, про що свідчить відсутність стягнень, має два заохочення. 10 травня 2016 року він був переведений до ДУ «Ігренський виправний центр №133», де працює та отримав ще два заохочення.
Вказує, що рішення суду є необгрунтованим в частині невирішення питання про зняття неправомірно накладеного на нього стягнення від 16.06.2016 р.
Заслухавши суддю-доповідача; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на її необґрунтованість, та просив ухвалу суду залишити без змін; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Так, з матеріалів провадження вбачається, що суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно розглянув клопотання засудженого і прийшов до обґрунтованого висновку про те, що останній не довів достатньою мірою своє виправлення, а тому не може бути звільнений умовно-достроково.
При цьому колегія суддів виходить з того, що відповідно до ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

З вищенаведених положень закону про кримінальну відповідальність вбачається, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково є не формальний сплив певної частини строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці, а також досягнення цілей покарання.

Згідно роз`ясненням Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування вказаної норми закону України про кримінальну відповідальність, які містяться в постанові Пленуму ВСУ від 26.04.2002 року № 2 Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, і для цього дані беруться в їх сукупності.
З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 є особою, засудженою за вчинення особливо тяжкого злочину - умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині. На протязі всього строку відбування покарання з 02.02.2010 р. він характеризувався позитивно лише за період перебування у КВК № 80 Дніпропетровської області з 08.08.2014 р. до 08.11.2015 р., а також за період перебування в Ігренському виправному центрі Дніпропетровської області № 133 з 07.06.2016 р., протягом решти періодів характеризувався посередньо. З весь період відбування покарання має лише чотири заохочення - 25.09.2012 р., 21.05.2015 р., 06.10.2016 р., 30.12.2016 р., та двічі до нього були застосовані стягнення.

Аналізуючи наведені обставини, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що поведінка засудженого ОСОБА_7 за весь час відбуття покарання, зокрема наявність лише чотирьох заохочень, з яких два були застосовані до нього у період часу, що безпосередньо передував порушенню питання про звільнення його від відбування покарання умовно-достроково, - не може свідчити, що цей засуджений довів своє виправлення, і вважає ці висновки законними і такими, що ґрунтуються на матеріалах провадження,
Крім того, враховуючи, що до засудженого застосовано положення ч. 5 ст. 72 КК України та зараховано йому в строк відбування покарання один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі за період 1 рік 11 місяців та 29 днів, при цьому на час ухвалення вироку та призначення покарання ОСОБА_7 положень ч. 5 ст. 72 КК України ще не існувало і розмір покарання був визначений судом без врахування особливостей застосування цієї норми, а також що невідбута частина покарання замінена цьому засудженому більш м`яким покаранням, колегія суддів приходить до висновку, що строк фактично відбутого ОСОБА_7 покарання не є достатнім для його виправлення та співмірним вчиненому кримінальному правопорушенню.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні клопотання ОСОБА_7 про його умовно-дострокове звільнення, оскільки наявність в даному конкретному випадку лише формально-юридичних підстав не свідчить про виправлення цього засудженого та не надає йому беззаперечного права на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Також враховується, що умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень.

Посилання апелянта на те, що суд безпідставно не розглянув питання про зняття з нього необгрунтовано накладеного стягнення від 16.06.2016 р., не можуть бути прийняті до уваги, оскільки таке питання виходить за межі компетенції суду при розгляді клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення і, крім того, не вбачається, що воно було останнім порушене перед судом першої інстанції.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає оскаржувану ухвалу суду законною та обґрунтованою, а підстав для її зміни чи скасування не вбачає.

Керуючись ст. 81 КК України, ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 , залишити без задоволення.
Ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 28.02.2017 року щодо ОСОБА_7 , залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4