АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/33/17 Справа № 205/2093/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
Головуючого: ОСОБА_2
Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10

представника потерпілої ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі кримінальне провадження № 0004487 за апеляційними скаргами прокурора ОСОБА_12 , який приймав участь у розгляді справи судом першої інстанції, представника потерпілої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_11 , потерпілого ОСОБА_10 на вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 травня 2016 року, ухвалений стосовно:

ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, українця, громадянина України, освіта вища, одруженого, працюючого у ФОП ОСОБА_13 адміністратором-водієм, маючого на утриманні малолітню доньку ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 118 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 травня 2016 рокуОСОБА_8 визнаний винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст. 118 КК України, та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на один рік.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнений від відбування покарання, встановивши іспитовий строк в один рік.

На підставі ст. 76 КК України на ОСОБА_8 покладені обов`язки не виїжджати за межі України на постійне мешкання без дозволу кримінально виконавчої інспекції; повідомляти органи кримінально виконавчої системи про зміну місця мешкання або праці; періодично являтися для реєстрації в органи кримінально виконавчої системи.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 30 тис. грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто судові витрати та вирішено долю речових доказів.

Судом 1 інстанції ОСОБА_8 визнаний винним у тому, що він 17 грудня 2015 року близько 17.00 години перебував на вулиці Білецького у Ленінському (Новокойдацькому) районі м. Дніпропетровська біля свого домоволодіння, в якому він постійно мешкає, а саме за номером 1. В цей час до нього на автомобілі під`їхав раніше йому знайомий ОСОБА_14 . Під час зустрічі між ОСОБА_8 та ОСОБА_14 виникла сварка, в результаті якої останній висловлював на адресу ОСОБА_8 погрози про завдання фізичного болю та тілесних ушкоджень, висловлюючи при цьому також погрози життю. В ході сварки у ОСОБА_14 виник злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 . Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_14 взяв у праву руку заточку та замахнувшись наніс один удар вказаною викруткою по тілу ОСОБА_8 , тим самим спричинив останньому тілесні ушкодження, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки.

ОСОБА_8 , в цей час, помилково вважаючи, що ОСОБА_14 посягає на його життя та здоров`я, усвідомлюючи, що відносно нього вчиняються суспільно-небезпечні дії, проте невірно їх оцінюючи і не усвідомлюючи помилковості свого припущення щодо намірів ОСОБА_14 , намагаючись захиститися від посягання на його життя та здоров`я, у зв`язку із чим, застосовуючи заходи необхідної оборони, діючи в умовах відповідного реального посягання зі сторони останнього, перевищуючи межі необхідної оборони, тобто діючи за явної невідповідності завданої йому діями потерпілого шкоди, в ході боротьби із ОСОБА_14 заволодів заточкою та, діючи умисно, перевищуючи межі необхідної оборони умисно наніс ОСОБА_14 , не менш як 4 удари вказаною заточкою в область тулубу ОСОБА_14 , а саме в область грудної клітини, де розташовані життєво-важливі органи.

В результаті дій ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_14 були спричинені тілесні ушкодження, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, що призвели до настання смерті.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, прокурором, представником потерпілої та потерпілим подані апеляційні скарги, в яких прокурор просить вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13.05.2016 року скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Представник потерпілої просить скасувати повністю вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська та призначити новий розгляд в суді першої інстанції зі стадії підготовчого провадження за ч. 1 ст. 115 КК України. Потерпілий просить скасувати вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська та призначити новий розгляд в суді першої інстанції зі стадії підготовчого провадження за ч. 1 ст. 115 КК України, а також винести рішення про стягнення з ОСОБА_8 300 тис. грн., задовольнивши цивільний позов.

В обґрунтування своїх вимог прокурор посилається на те, що не оспорюючи кваліфікацію вчиненого ОСОБА_8 правопорушення та доведеності його вини, вирок суду є незаконним і необґрунтованим через порушення кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Вказує на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Вважає за необхідне й достатнє для виправлення ОСОБА_8 покарання з урахуванням ст.ст. 65, 66, 67, 691 має бути у вигляді позбавлення волі строком на один рік чотири місяці з застосуванням ст. 75 КК України, встановивши іспитовий строк один рік чотири місяці. Зазначає, що судом першої інстанції порушені норми ч. 3 ст. 349 КПК України.

В обґрунтування своїх вимог представник потерпілої ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_11 посилається на те, що вирок є необґрунтованим та незаконним у зв`язку з неповнотою судового розгляду, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та призначене ОСОБА_8 покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Зазначає, що органи досудового розслідування та суд, не провівши детального і всебічного розслідування, дійшли хибного висновку, що потерпілий ОСОБА_14 напав на ОСОБА_8 з викруткою з метою спричинення йому тілесних ушкоджень. Постанова слідчого ОСОБА_15 про перекваліфікацію дій обвинуваченого з ч. 1 ст. 115 на ст. 118 КК України є незаконною, винесеною в порушення ч. 1 ст. 279 КПК України, оскільки таку постанову мав право винести виключно прокурор. Вказує, що прокурор ОСОБА_12 незаконно приймав участь у розгляді кримінального провадження, оскільки він не здійснював повноважень прокурора з самого початку. Вирок суду містить протиріччя, у зв`язку з чим є незаконним.

В обґрунтування своїх вимог потерпілий ОСОБА_10 посилається на те, що вирок є необґрунтованим та незаконним у зв`язку з неповнотою судового розгляду, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та призначене ОСОБА_8 покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Вказує, що необґрунтована та незаконна є зміна підозри ОСОБА_8 з ч. 1 ст. 115 КК України на ст. 118 КК України. Зазначає, що суд першої інстанції порушив його права потерпілого, передбачені ч. 2 ст. 55 КПК України, оскільки не оголошував про допущення його в цій якості, весь час звертавшись як до цивільного позивача. Крім того, призначене стягнення в розмірі 30 тис. грн. не відповідає моральним стражданням у зв`язку зі смертю сина, у зв`язку з чим вирок в цій частині необхідно скасувати та стягнути з Шульги суму в 300 тис. грн.

05.07.2016 року на адресу апеляційного суду надійшли заперечення на апеляційну скаргу прокурора від представника потерпілої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_11 , в яких вказує, що прокурор не мав законних підстав подавати апеляційну скаргу, а дії ОСОБА_8 повинні кваліфікуватись за ч. 1 ст. 115 КК України.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, представника потерпілої ОСОБА_11 , потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які підтримали кожен окремо вимоги поданих ними апеляційних скарг, думки обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника, які просили залишити подані апеляційні скарги без задоволення, а вирок без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає вимоги апеляційних скарг такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Положеннями ст.409 КПК України визначено, що підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно зі ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Не вдаючись у розгляд питання про доведеність вини обвинуваченого, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції постановив обвинувальний вирок з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що не дає можливості дійти однозначного висновку про правильність застосування кримінального закону, про що йдеться мова в поданих апеляційних скаргах.

Як вбачається зі змісту вироку, кримінальне провадження було розглянуто судом без дослідження заявлених учасниками судового провадження доказів в порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України, відповідно до якого суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумніву у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Разом з цим, зміст журналу та технічного запису судових засідань свідчить про те, що зазначені положення норм процесуального законодавства учасникам кримінального провадження належним чином роз`яснені не були та суд не переконався чи зрозуміло їм положення закону. Більш того, в судовому засіданні потерпілі та представник потерпілого заперечували проти розгляду справи в порядку ч.3 ст.349 КПК України та наполягали на виклику та допиті свідків в судовому засіданні для встановлення обставин події кримінального правопорушення.
Судом не враховано, що підставою для застосування положень ст. 349 КПК України є наявність неоспорених жодним з учасників кримінального провадження обставин вчинення кримінального правопорушення та відсутність заперечень з їх боку щодо дослідження пов`язаних з ними доказів.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були грубо порушені вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України, зокрема й права потерпілих, про що вони та прокурор зазначили в поданих апеляційних скаргах.

Оскільки розгляд провадження судом першої інстанції відбувався без дослідження доказів, про дослідження яких заявляли суду учасники провадження, з порушенням норм процесуального законодавства, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості усунути допущені місцевим судом порушення, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення та позбавлений можливості винести свій вирок.

З огляду на це, колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційних скарг та у зв`язку з допущенням судом першої інстанції істотних порушень вимог кримінального процесуального кодексу, вважає, що вирок суду підлягає безумовному скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції відповідно до положень ч. 2 ст. 415 КПК України не вправі вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання. А тому доводи апеляційних скарг підлягають перевірці під час нового судового розгляду провадження, за результатами якого слід прийняти законне та обґрунтоване рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги прокурора ОСОБА_12 , який приймав участь у розгляді справи судом першої інстанції, представника потерпілої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_11 , потерпілого ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 травня 2016 року, ухвалений стосовно ОСОБА_8 скасувати з призначенням нового судового розгляду в тому ж суді в іншому складі суду.

Ухвала остаточна та оскарженню не підлягає.
Судді
колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
Головуючого: ОСОБА_2
Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10

представника потерпілої ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі кримінальне провадження № 0004487 за апеляційними скаргами прокурора ОСОБА_12 , який приймав участь у розгляді справи судом першої інстанції, представника потерпілої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_11 , потерпілого ОСОБА_10 на вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 травня 2016 року, ухвалений стосовно:

ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, українця, громадянина України, освіта вища, одруженого, працюючого у ФОП ОСОБА_13 адміністратором-водієм, маючого на утриманні малолітню доньку ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 118 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 травня 2016 рокуОСОБА_8 визнаний винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст. 118 КК України, та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на один рік.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнений від відбування покарання, встановивши іспитовий строк в один рік.

На підставі ст. 76 КК України на ОСОБА_8 покладені обов`язки не виїжджати за межі України на постійне мешкання без дозволу кримінально виконавчої інспекції; повідомляти органи кримінально виконавчої системи про зміну місця мешкання або праці; періодично являтися для реєстрації в органи кримінально виконавчої системи.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 30 тис. грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто судові витрати та вирішено долю речових доказів.

Судом 1 інстанції ОСОБА_8 визнаний винним у тому, що він 17 грудня 2015 року близько 17.00 години перебував на вулиці Білецького у Ленінському (Новокойдацькому) районі м. Дніпропетровська біля свого домоволодіння, в якому він постійно мешкає, а саме за номером 1. В цей час до нього на автомобілі під`їхав раніше йому знайомий ОСОБА_14 . Під час зустрічі між ОСОБА_8 та ОСОБА_14 виникла сварка, в результаті якої останній висловлював на адресу ОСОБА_8 погрози про завдання фізичного болю та тілесних ушкоджень, висловлюючи при цьому також погрози життю. В ході сварки у ОСОБА_14 виник злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 . Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_14 взяв у праву руку заточку та замахнувшись наніс один удар вказаною викруткою по тілу ОСОБА_8 , тим самим спричинив останньому тілесні ушкодження, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки.

ОСОБА_8 , в цей час, помилково вважаючи, що ОСОБА_14 посягає на його життя та здоров`я, усвідомлюючи, що відносно нього вчиняються суспільно-небезпечні дії, проте невірно їх оцінюючи і не усвідомлюючи помилковості свого припущення щодо намірів ОСОБА_14 , намагаючись захиститися від посягання на його життя та здоров`я, у зв`язку із чим, застосовуючи заходи необхідної оборони, діючи в умовах відповідного реального посягання зі сторони останнього, перевищуючи межі необхідної оборони, тобто діючи за явної невідповідності завданої йому діями потерпілого шкоди, в ході боротьби із ОСОБА_14 заволодів заточкою та, діючи умисно, перевищуючи межі необхідної оборони умисно наніс ОСОБА_14 , не менш як 4 удари вказаною заточкою в область тулубу ОСОБА_14 , а саме в область грудної клітини, де розташовані життєво-важливі органи.

В результаті дій ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_14 були спричинені тілесні ушкодження, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, що призвели до настання смерті.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, прокурором, представником потерпілої та потерпілим подані апеляційні скарги, в яких прокурор просить вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13.05.2016 року скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Представник потерпілої просить скасувати повністю вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська та призначити новий розгляд в суді першої інстанції зі стадії підготовчого провадження за ч. 1 ст. 115 КК України. Потерпілий просить скасувати вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська та призначити новий розгляд в суді першої інстанції зі стадії підготовчого провадження за ч. 1 ст. 115 КК України, а також винести рішення про стягнення з ОСОБА_8 300 тис. грн., задовольнивши цивільний позов.

В обґрунтування своїх вимог прокурор посилається на те, що не оспорюючи кваліфікацію вчиненого ОСОБА_8 правопорушення та доведеності його вини, вирок суду є незаконним і необґрунтованим через порушення кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Вказує на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Вважає за необхідне й достатнє для виправлення ОСОБА_8 покарання з урахуванням ст.ст. 65, 66, 67, 691 має бути у вигляді позбавлення волі строком на один рік чотири місяці з застосуванням ст. 75 КК України, встановивши іспитовий строк один рік чотири місяці. Зазначає, що судом першої інстанції порушені норми ч. 3 ст. 349 КПК України.

В обґрунтування своїх вимог представник потерпілої ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_11 посилається на те, що вирок є необґрунтованим та незаконним у зв`язку з неповнотою судового розгляду, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та призначене ОСОБА_8 покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Зазначає, що органи досудового розслідування та суд, не провівши детального і всебічного розслідування, дійшли хибного висновку, що потерпілий ОСОБА_14 напав на ОСОБА_8 з викруткою з метою спричинення йому тілесних ушкоджень. Постанова слідчого ОСОБА_15 про перекваліфікацію дій обвинуваченого з ч. 1 ст. 115 на ст. 118 КК України є незаконною, винесеною в порушення ч. 1 ст. 279 КПК України, оскільки таку постанову мав право винести виключно прокурор. Вказує, що прокурор ОСОБА_12 незаконно приймав участь у розгляді кримінального провадження, оскільки він не здійснював повноважень прокурора з самого початку. Вирок суду містить протиріччя, у зв`язку з чим є незаконним.

В обґрунтування своїх вимог потерпілий ОСОБА_10 посилається на те, що вирок є необґрунтованим та незаконним у зв`язку з неповнотою судового розгляду, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та призначене ОСОБА_8 покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Вказує, що необґрунтована та незаконна є зміна підозри ОСОБА_8 з ч. 1 ст. 115 КК України на ст. 118 КК України. Зазначає, що суд першої інстанції порушив його права потерпілого, передбачені ч. 2 ст. 55 КПК України, оскільки не оголошував про допущення його в цій якості, весь час звертавшись як до цивільного позивача. Крім того, призначене стягнення в розмірі 30 тис. грн. не відповідає моральним стражданням у зв`язку зі смертю сина, у зв`язку з чим вирок в цій частині необхідно скасувати та стягнути з Шульги суму в 300 тис. грн.

05.07.2016 року на адресу апеляційного суду надійшли заперечення на апеляційну скаргу прокурора від представника потерпілої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_11 , в яких вказує, що прокурор не мав законних підстав подавати апеляційну скаргу, а дії ОСОБА_8 повинні кваліфікуватись за ч. 1 ст. 115 КК України.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, представника потерпілої ОСОБА_11 , потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які підтримали кожен окремо вимоги поданих ними апеляційних скарг, думки обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника, які просили залишити подані апеляційні скарги без задоволення, а вирок без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає вимоги апеляційних скарг такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Положеннями ст.409 КПК України визначено, що підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно зі ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Не вдаючись у розгляд питання про доведеність вини обвинуваченого, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції постановив обвинувальний вирок з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що не дає можливості дійти однозначного висновку про правильність застосування кримінального закону, про що йдеться мова в поданих апеляційних скаргах.

Як вбачається зі змісту вироку, кримінальне провадження було розглянуто судом без дослідження заявлених учасниками судового провадження доказів в порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України, відповідно до якого суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумніву у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Разом з цим, зміст журналу та технічного запису судових засідань свідчить про те, що зазначені положення норм процесуального законодавства учасникам кримінального провадження належним чином роз`яснені не були та суд не переконався чи зрозуміло їм положення закону. Більш того, в судовому засіданні потерпілі та представник потерпілого заперечували проти розгляду справи в порядку ч.3 ст.349 КПК України та наполягали на виклику та допиті свідків в судовому засіданні для встановлення обставин події кримінального правопорушення.
Судом не враховано, що підставою для застосування положень ст. 349 КПК України є наявність неоспорених жодним з учасників кримінального провадження обставин вчинення кримінального правопорушення та відсутність заперечень з їх боку щодо дослідження пов`язаних з ними доказів.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були грубо порушені вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України, зокрема й права потерпілих, про що вони та прокурор зазначили в поданих апеляційних скаргах.

Оскільки розгляд провадження судом першої інстанції відбувався без дослідження доказів, про дослідження яких заявляли суду учасники провадження, з порушенням норм процесуального законодавства, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості усунути допущені місцевим судом порушення, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення та позбавлений можливості винести свій вирок.

З огляду на це, колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційних скарг та у зв`язку з допущенням судом першої інстанції істотних порушень вимог кримінального процесуального кодексу, вважає, що вирок суду підлягає безумовному скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції відповідно до положень ч. 2 ст. 415 КПК України не вправі вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання. А тому доводи апеляційних скарг підлягають перевірці під час нового судового розгляду провадження, за результатами якого слід прийняти законне та обґрунтоване рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги прокурора ОСОБА_12 , який приймав участь у розгляді справи судом першої інстанції, представника потерпілої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_11 , потерпілого ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 травня 2016 року, ухвалений стосовно ОСОБА_8 скасувати з призначенням нового судового розгляду в тому ж суді в іншому складі суду.

Ухвала остаточна та оскарженню не підлягає.
Судді