Справа № 573/1569/13-к
Номер провадження 1-о/573/4/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(повний текст)
30 березня 2017 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області у складі:

головуючої судді: ОСОБА_1 ,

з участю секретаря: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

заявника: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Білопілля заяву ОСОБА_4 про перегляд вироку Білопільського районного суду Сумської області від 15 серпня 2013 року за нововиявленими обставинами,

ВСТАНОВИВ:
21 лютого 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про перегляд вироку Білопільського районного суду від 15 серпня 2013 року за нововиявленими обставинами, вважаючи його завідомо незаконним, ухваленим з порушенням норм КПК України, внаслідок зловживання слідчим, прокурором, слідчим суддею та судом наданими їм повноваженнями.

10 березня 2017 року до суду надійшла заява ОСОБА_4 від 01 березня 2017 року, в якій останній уточнив свої вимоги, просив переглянути вирок Білопільського районного суду Сумської області від 15 серпня 2013 року у зв`язку з ухваленням Апеляційним судом Сумської області 07 лютого 2017 року рішення про те, що на момент вчинення ним протиправних дій, за які він був засуджений Білопільським районним судом 15 серпня 2013 року, судимість за ст. 296 КК України за вироком Ковпаківського районного суду від 15 квітня 2011 року була повністю погашена. Внаслідок цього заявник вважає, що вирок Білопільського районного суду є незаконним. Також зазначає, що в ході судового розгляду справи покази відносно себе надавав під тиском прокурора, який зловживав своїм службовим становищем. Крім того ОСОБА_4 вказує про протиправність дій слідчого, прокурора, слідчого судді, яка виразилася у невірному зарахуванні судимості. Посилаючись на викладені вище обставини ОСОБА_4 просить скасувати вирок Білопільського районного суду від 15 серпня 2013 року на підставі ухвали Апеляційного суду Сумської області та переглянути в повному обсязі справу №1-кп/573/110/13, перекваліфікувавши його протиправні дії на ч. 2 ст. 125 КК України.

У судовому засіданні ОСОБА_4 заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами підтримав.

Прокурор ОСОБА_3 просила залишити без задоволення заяву ОСОБА_4 з огляду на те, що обставини, на які посилається заявник, не є нововиявленими, у зв`язку з чим не є підставою для перегляду судового рішення.

Потерпіла ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилася без повідомлення причин. Про час, день і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Не прибуття останньої відповідно до ч. 2 ст. 466 КПК України не перешкоджає розгляду заяви і перегляду судового рішення.

Заслухавши заявника ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_3 , повно, всебічно і об`єктивно дослідивши заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, матеріали кримінального провадження №573/1569/13-к, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що вироком Білопільського районного суду Сумської області від 15 серпня 2013 року, який набрав законної сили 16 вересня 2015 року, ОСОБА_4 засуджено за ч. 3 ст. 296 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, повністю приєднано покарання за вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 15 квітня 2011 року за правилами ст. 72 КК України про те, що основні покарання у виді штрафу при призначенні їх за сукупністю вироків виконуються самостійно, і за сукупністю вироків ОСОБА_4 призначено остаточне покарання у виді 3 років позбавлення волі та штрафу в сумі 8 500 грн. Покарання у виді штрафу виконувати самостійно. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання у виді 3 років позбавлення волі з іспитовим строком на 3 роки. У відповідності з п. п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України ОСОБА_4 зобов`язано не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти дану інспекцію про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції (а. с. 12-13).

З матеріалів кримінального провадження і вироку суду об`єктивно вбачається, що в ході судового розгляду справи ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю, дав покази, які відповідають обставинам, викладеним в обвинувальному акті.

У зв`язку з цим, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового провадження, судом було визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювалися.

Допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу останнього, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні злочину доведена і кваліфікував його дії за ч. 3 ст. 296 КК України як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчинене особою, раніше судимою за хуліганство.

У судовому засіданні засуджений ОСОБА_4 підтвердив, що під час розгляду кримінального провадження, кваліфікацію своїх дій не оспорював. Суд роз`яснював йому положення ч. 3 ст. 349 КПК України і вони були йому зрозумілі. Його повністю влаштовував вищезгаданий вирок Білопільського районного суду, поки ухвалою цього ж суду від 21 липня 2014 року йому не було скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням з подальшим направленням у місця позбавлення волі для відбування покарання. Зазначив, що в ході судового розгляду справи не заявляв про будь-який тиск на нього з боку прокурора і в подальшому з відповідними заявами до правоохоронних органів щодо неправомірних дій слідчого, прокурора та суду не звертався. Вважає, що внаслідок встановленням Апеляційним судом Сумської області факту того, що при ухваленні вироку суд, призначивши йому остаточне покарання на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків та визначивши необхідність виконання окремо покарання у виді штрафу в розмірі 8 500 грн. за вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 15 квітня 2011 року за ч. 1 ст. 296 КК України, допустився помилки, оскільки не застосував положення ст. 80 КК України і не врахував, що попередній вирок не виконувався понад два роки, його дії не вірно кваліфіковані за ч. 3 ст. 296 КК України, тобто як вчинення злочину особою, раніше судимою за хуліганство. Дана обставина є нововиявленою, а відтак, вищезгаданий вирок суду необхідно переглянути. Крім того ОСОБА_4 вважає, що його дії необхідно кваліфікувати за ч. 2 ст. 125 КК України, оскільки у нього з потерпілою і його родиною склалися неприязні стосунки, у зв`язку з чим у його діях відсутні ознаки хуліганства.

Перевіряючи доводи заявника, суд встановив, що вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 13 жовтня 2016 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 3 ст. 296 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання, призначеного за вироком Білопільського районного суду Сумської області від 15 серпня 2013 року, у виді позбавлення волі на строк 1 рік 5 місяців та у виді штрафу в розмірі 8 500 грн., визначивши ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців та у виді штрафу в розмірі 8 500 грн. Покарання у виді штрафу в розмірі 8 500 грн. виконувати самостійно.

Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 07 лютого 2017 року вищевказаний вирок відносно ОСОБА_4 змінено. Останній вважається засудженим за ч. 3 ст. 296 КК України до 03 років 01 місяця позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднано не відбуте покарання у виді 05 місяців позбавлення волі, призначене за вироком Білопільського районного суду Сумської області від 15 серпня 2013 року, і остаточно ОСОБА_4 призначено покарання у виді 03 років 06 місяців позбавлення волі.

Зі змісту вищевказаної ухвали вбачається, що підставою зміни вироку стало те, що визначаючи остаточне покарання ОСОБА_4 за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України та визначаючи про необхідність виконання окремо покарання у виді штрафу в розмірі 8 500 грн., призначеного вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 15 квітня 2011 року за ст. 296 ч. 1 КК України, суд допустився помилки, чим порушив вимоги чинного законодавства, оскільки не врахував, що вирок щодо ОСОБА_4 не виконувався більше двох років.

Згідно зі ст. 80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано протягом двох років у разі засудження до покарання менш суворого ніж обмеження волі. Відповідно ст. 51 КК України призначене покарання ОСОБА_4 у виді штрафу, за вироком Ковпаківського райсуду м. Суми від 15 квітня 2011 року є менш суворим, ніж покарання у виді обмеження волі.

Відповідно до матеріалів справи, вирок Білопільського районного суду Сумської області від 15 серпня 2013 року щодо ОСОБА_4 набрав чинності, при цьому судом не встановлено, що обвинувачений умисно ухилявся від покарання у виді штрафу, а тому вирок суду в цій частині підлягає зміні (а. с. 14-17).

В силу ч. 1 ст. 459 КПК України вироки у кримінальних справах, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами тільки на тих підставах, які наведені у п.п.1-5 ч. 2 ст. 459 КПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 459 КПК України до нововиявлених обставин відносяться:

1) штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок;

2) зловживання слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду під час кримінального провадження;

3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути;

4) визнання Конституційним Судом України неконституційності закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом;

5) інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

Таким чином, згідно з викладеними вище положеннями чинного кримінального процесуального законодавства, нововиявленими слід вважати обставини (як фактичного так і правового характеру), які об`єктивно існували на момент вирішення кримінальної справи та не були відомі і не могли бути відомі на той час суду та хоча б одній особі, яка брала участь у справі. Наявність обох цих умов для визнання обставини нововиявленою є обов`язковою.

При цьому, такі нововиявлені обставини, як штучне створення або підроблення доказів, неправильний переклад висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, завідомо неправильний висновок і пояснення судового експерта, зловживання прокурорів, слідчих, суддів повинні бути установлені вироком суду, а при неможливості його постановлення - матеріалами розслідування слідчих.

Доводи ОСОБА_4 на встановлення ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 07 лютого 2017 року факту недотримання Білопільським районним судом вимог ст. 80 КК України, що на думку заявника, потягло за собою невірну кваліфікацію його дій за ч. 3 ст. 296 КК України та невірне призначення покарання за сукупністю вироків, не є нововиявленими обставинами в розумінні ст. 459 КПК України. Так, положення статей 80 та 90 КК діяли на день ухвалення Білопільським районним судом вироку, про перегляд якого просить ОСОБА_4 , є чинними на даний час і були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення. Помилкове застосування судом норм права при ухваленні вироку не є підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами.

Посилання ОСОБА_4 на зловживання слідчого, прокурора, слідчого судді та суду під час кримінального провадження в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження належними і допустимими доказами, а саме: вироком суду, що набрав законної сили, а при неможливості ухвалення вироку відповідними матеріалами розслідування, як того вимагає ч. 3 ст. 459 КПК України.

Доводи заявника про невірну кваліфікацію вчиненого злочину також не є нововиявленими обставинами, а є лише наведенням підстав для повторного дослідження винуватості у вчиненні злочину, оцінки доказів, покладених судом в основу вироку, правової кваліфікації.

Європейський суд з прав людини у пунктах 42-43 свого рішення від 09 червня 2011 року по справі «Желтяков проти України» наголосив на тому, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав.

Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, зокрема, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів. Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі.

Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру.

З огляду на викладене, суд вважає, що ті обставини, на які посилається засуджений у своїй заяві, як на підстави для перегляду вироку суду за нововиявленими обставинами, фактично мають характер повторного дослідження доказів у кримінальному провадженні, що суперечить положенням п. 1 ч. 1 ст. 7 КПК України, зокрема такій засаді кримінального провадження, як верховенство права, яке передбачає принцип юридичної визначеності, зазначені обставини не доводять неправильність вироку у зв`язку з чим і відсутні правові підстави для задоволення заяви про перегляд вироку.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 459, 461, 466, 467 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
Заяву ОСОБА_4 про перегляд вироку Білопільського районного суду Сумської області від 15 серпня 2013 року за нововиявленими обставинами залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Сумської області через Білопільський районний суд протягом семи днів з дня її оголошення.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя:

Справа № 573/1569/13-к

Номер провадження 1-о/573/4/17

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(вступна і резолютивна частина)
30 березня 2017 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області у складі:

головуючої судді: ОСОБА_1 ,

з участю секретаря: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

заявника: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Білопілля заяву ОСОБА_4 про перегляд вироку Білопільського районного суду Сумської області від 15 серпня 2013 року за нововиявленими обставинами,

УХВАЛИВ:
Заяву ОСОБА_4 про перегляд вироку Білопільського районного суду Сумської області від 15 серпня 2013 року за нововиявленими обставинами залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Сумської області через Білопільський районний суд протягом семи днів з дня її оголошення.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Повний текст ухвали буде проголошений 03 квітня 2017 року об 11 годині 30 хвилин.
Суддя: