Ухвала
іменем україни

04 квітня 2017 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши в судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Ємільчинського районного суду Житомирської області від 15 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 24 листопада 2016 року,

в с т а н о в и в:

За вироком Ємільчинського районного суду Житомирської області від 15 вересня 2016 року
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
громадянина України, уродженця с. Почетне Красноперекопського району Автономної Республіки Крим, проживаючого у АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керування транспортним засобом на строк 3 роки.

Вирішені питання цивільного позову, розподілу процесуальних витрат та долю речових доказів.

Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 24 листопада 2016 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_5 залишений без змін.

За вироком місцевого суду ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено за те, що він 10 травня 2016 року близько 02:00 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем «Volkswagen T-4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у якому також знаходились пасажири ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , рухаючись зі швидкістю не менше 103,6-112,2 км/год. по автодорозі між с. Горбове та с. Чміль Ємільчинського району, на відстані 450 м до с. Чміль, порушив вимоги п. п. 2.3 «б», 2.9. «а», 12.1, 12.2 Правил дорожнього руху України, в результаті чого виїхав за межі проїжджої частини на праве узбіччя, кювет та допустив перекидання керованого ним автомобіля. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_7 отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження, ОСОБА_8 тяжкі тілесні ушкодження, від яких помер на місці пригоди.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 вказує на незаконність постановлених щодо ОСОБА_5 судових рішень у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину та даним про особу засудженого внаслідок суворості. На думку захисника, суд при призначенні покарання не взяв до уваги всі дані, які характеризують особу ОСОБА_5 , та які, на думку захисника, могли б бути визнані обставинами, що пом`якшують покарання. Також захисник фактично посилається на неповноту судового слідства, допущену, на його думку, судом апеляційної інстанції. Просить скасувати оскаржувані судові рішення щодо ОСОБА_5 та призначити новий розгляд даного кримінального провадження у суді першої інстанції.

Перевіривши касаційну скаргу, долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів вважає, що немає підстав для задоволення скарги з мотивів, наведених у ній.

Неповнота судового слідства відповідно до ст. 438 КПК України не є підставою для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції.

Захисник ОСОБА_4 не оскаржує доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненому злочині та правильність кваліфікації дій засудженого за ч. 2 ст. 286 КК України. Також не зазначає доводів щодо істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які є безумовною підставою для скасування судових рішень.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню ними нових злочинів. Згідно зі ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Із наданих копій судових рішень убачається, що судом при призначенні ОСОБА_5 покарання вищевказані вимоги кримінального закону судами дотримано.
Зокрема, суд при призначенні ОСОБА_5 покарання у розмірі ближче до мінімальної межі санкції ч. 2 ст. 286 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, конкретні обставини провадження, дані про особу засудженого, а також наявність пом`якшуючої покарання обставини, якою визнав щире каяття ОСОБА_5 у вчиненому, та обтяжуючу покарання обставину вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Одночасно, із ухвали видно, що суд апеляційної інстанції, перевіривши доводи апеляційних скарг засудженого ОСОБА_5 та його захисника, які були аналогічні доводам касаційної скарги захисника ОСОБА_4 щодо невідповідності призначеного ОСОБА_5 покарання тяжкості злочину та даним про його особу внаслідок суворості, а також врахувавши думку потерпілих, які заперечували проти задоволення апеляційних скарг, дійшов висновку про справедливість призначеного судом першої інстанції ОСОБА_5 покарання та необхідність залишення без змін оскаржуваного вироку місцевого суду.

На думку колегії суддів, призначене ОСОБА_5 покарання є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

З огляду на вищевикладене, з мотивів, наведених у касаційній скарзі захисника ОСОБА_4 , наданих до неї копій судових рішень убачається, що підстави для її задоволення відсутні, а тому у відкритті провадження слід відмовити на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України.

Виходячи з викладеного, керуючись ст. 428 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Ємільчинського районного суду Житомирської області від 15 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 24 листопада 2016 року щодо ОСОБА_5 .
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3