Справа № 761/8311/17
Провадження № 1-кс/761/5182/2017
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2017 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м.Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю представника ТОВ «Стар Корд» ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання представника ТОВ «Стар Корд» ОСОБА_3 про скасування арешту, -
ВСТАНОВИВ:
Представник ТОВ «Стар Корд» звернувся до слідчого судді з клопотанням в порядку ст..174 КПК України, посилаючись на те, що СУ ФР ГУ ДФС у м.Києві проводиться розслідування у кримінальному провадженні № 320 171 000 000 00022 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.209, ч.3 ст.212 КК України, в рамках якого слідчим суддею Шевченківського районного суду м.Києва 17.02.2017 накладено арешт на грошові кошти та видаткові операції, які знаходяться на рахунку ТОВ «Стар Корд» № НОМЕР_1 , відкритий у ПАТ КБ «Глобус» (МФО 380526).

В обґрунтування доводів посилається на те, що представник підприємства не був присутнім при розгляді клопотання про накладення арешту, а тому судом не були враховані їх доводи.
Зазначає, грошові кошти у безготівковій формі на банківському рахунку без найменування номіналів купюр, їх серійних номерів та інших родових та індивідуальних ознак, властивих для грошових коштів, не підпадають під визначення речових доказів у кримінальному провадженні, оскільки не є матеріальними об`єктами, які можуть зберегти сліди злочинів.
Ці ж кошти не можуть бути речовими доказами у кримінальному провадженні та предметом спеціальної конфіскації або конфіскації майна, оскільки підозра до цього часу нікому з посадових осіб товариства не пред`явлена.
Зазначає, що арешт накладено необґрунтовано, без врахування усталеної практики Європейського суду з прав людини, рішеннями якої неодноразово наголошувалось на непорушності права власності, дії принципу верховенства права та забезпечення справедливого балансу між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи, під час втручання державного органу на мирне володіння майном.
Посилаючись на те, що жодній посадовій особі товариства про підозру не оголошено, у слідчих відсутні докази причетності ТОВ «Стар Корд» до вчинення кримінальних правопорушень, не встановлено факту заподіяння шкоди, яка б у подальшому була підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, з цих підстав просив скасувати арешт, накладений у відповідності до ухвали слідчого судді від 17.02.2017. .
У судовому засіданні представник ТОВ «Стар Корд» підтримав вимоги, викладені у клопотанні.
Зазначив, що арешт накладено безпідставно, підозра до цього часу нікому не пред`явлена, а накладення арешту блокує діяльність підприємства.
Слідчий ОСОБА_4 просив відмовити у задоволенні клопотання, вважаючи обґрунтованими підстави для накладення арешту у відповідності до судового рішення. Підтвердив, що на даний час підозра службовим особам товариства не пред`явлена, втім дані до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені за фактом ухилення від сплати податків службовими особами товариства, що є підставою для накладення арешту на грошові кошти очолюваного ними підприємства з метою перевірки фактів можливого ухилення від сплати податків..

Заслухавши доводи представника власника майна, слідчого, вивчивши матеріали клопотання та матеріали, що були підставою для накладення арешту, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

У відповідності до ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва від 17.02.2017 накладено арешт на грошові кошти ТОВ «Стар Корд», що знаходяться на банківському рахунку у ПАТ КБ «Глобус».

Як визначено в ухвалі слідчого судді арешт накладено для реалізації викладеної мети відповідно до ч.3 ст.170 КПК України, оскільки спірне майно відповідає критеріям, визначеним ст.98 КПК України, зокрема є речовим доказом у кримінальному провадженні. Окрім того, грошові кошти на рахунку мають ознаки майна,що отримане внаслідок вчинення кримінальних правопорушень.

Зі змісту ухвали слідчого судді вбачається, що розгляд клопотання про накладення арешту здійснювався у відсутності власника цього майна на підставі ч.2 ст.172 КПК України за відповідним клопотанням слідчого.

За змістом положень ст. 3 КПК України, при застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження має бути забезпечено дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Згідно з ч. 1 ст. 167 КПК арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому КПК порядку. Відповідно до вимог КПК арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Положеннями КПК України передбачені дві самостійні підстави забезпечення заходів кримінального провадження шляхом накладення арешту на майно, а саме накладення арешту на майно підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду завдану їх діями з метою забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову (ст.170 КПК України), а також накладення арешту на речі та документи, які мають режим тимчасово вилученого майна (ч. 5 ст. 171, ч. 2 ст. 167 КПК України).

В даному випадку застосовувалась підстава, обумовлена вимогами ч.1, ч.2 ст.170 КПК України за змістом якої арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Об`єктом злочинних посягань за ст.212 КК України є встановлений законодавством порядок оподаткування юридичних і фізичних осіб, який забезпечує за рахунок надходження податків формування доходної частини бюджету та державних цільових фондів.

З огляду на зазначене грошові кошти, що акумульовані на розрахунковому рахунку не можуть вважатись доказами в розрізі того злочину, досудове розслідування по яким здійснюється СУ ГСУ ФР ДФС у м.Києві.

Щодо інших підстав для накладення арешту, то обов`язковими передумовами вирішення питання для накладення арешту на майно в порядку ст. 170 КПК України є наявність у кримінальному провадженні спеціальних суб`єктів: підозрюваного або обвинуваченого, а у визначених законом випадках також особи, яка несе цивільну відповідальність за їх дії, а також наявність спеціальної мети забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову.

Згідно зі ст. 42 КПК України, підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому ст. ст. 276 279 КПК, повідомлено про підозру або особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення; обвинуваченим є особа, обвинувальний акт щодо якої передано до суду в порядку, передбаченому ст. 291 КПК України.

Як підтвердив у судовому засіданні слідчий підозра жодній особі не пред`явлена, наразі слідством перевіряються факти причетності підприємства до ухилення від сплати податків..

Статтею 174 КПК України передбачені умови та підстави для скасування арешту, зокрема, якщо вони доведуть, що в подальшому застосування цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

У відповідності до ст. 42 Конституції України кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, зазначене гарантується ст.41 Конституцією України.

Окрім того, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно положень статті 1-ї Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Тобто, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Зважаючи на викладене, слідчий суддя приходить до висновку про обґрунтованість клопотання та наявність правових підстав для скасування арешту, накладеного на рахунок товариства згідно до постанови слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва від 17.02.2017.

На підставі викладеного, керуючись ст. 170-174, ч.2 ст.167, 309 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:
Клопотання представника ТОВ «Стар Корд» ОСОБА_3 про скасування арешту задовольнити.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва від 17.02.2017 у кримінальному провадженні № 320 171 000 000 00022 на грошові кошти, що знаходяться на розрахунковому рахунку ТОВ «Стар Корд» (код ЄДРПО 40214033) № НОМЕР_1 , який відкрито у ПАТ КБ «Глобус» (МФО 380526).

Повний текст ухвали виготовлено 14.03.2017 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1