Центральний районний суд м. Миколаєва
_____________________________________________________________________________________
н/п 1-кп/490/698/2016
ВИРОК
Іменем України
29 листопада 2016 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого та його захисника ОСОБА_4 ,

під час підготовчого судового засідання щодо обвинувального акту, складеного за результатами досудового розслідування обставин кримінального провадження № 0000188, за обвинуваченням

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Миколаєві, є громадянином України, одруженим, має повну загальну середню освіту, не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, що надійшов до суду з угодою про визнання винуватості, -

В С Т А Н О В И В :
Згідно обвинувального акту, ОСОБА_5 , маючи умисел на надання неправомірної вигоди службовій особі, переслідуючи мету незаконного збагачення шляхом здійснення неправомірної господарської діяльності без одержання відповідної ліцензії, а також з метою уникнути передбаченої ст.164 КУпАП адміністративної відповідальності, здійснив обіцянку службовій особі надати їй неправомірну вигоду за вчинення чи не вчинення цією службовою особою в його інтересах дій з використанням наданої їй влади та службового становища за наступних обставин.

18 серпня 2016 року заступнику начальника відділу контролю за обігом та оподаткуванням підакцизних товарів ГУ ДФС у Миколаївській області ОСОБА_6 було доручено перевірити інформацію, викладену у зверненні ОСОБА_7 щодо здійснення у торговому павільйоні «Оболонь», розташованому по вул. Пушкінській в м. Миколаєві біля старого залізничного вокзалу, роздрібної торгівлі алкогольними напоями без наявності відповідних дозвільних документів та встановити суб`єкта господарювання для проведення контрольно-перевірочних заходів.

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду та правоохоронних органів», органи державної фіскальної служби відносяться до правоохоронних органів. Таким чином, ОСОБА_6 , працюючи на вказаній посаді, є працівником правоохоронного органу, який відповідно до примітки 2 до ст. 368 КК України є службовою особою.

З метою перевірки фактів, викладених у вказаному зверненні, ОСОБА_6 19 серпня 2016 року було здійснено виїзд за вказаною вище адресою для проведення обстеження та встановлення реквізитів фізичної особи - підприємця. В ході проведення обстеження торгового павільйону «Оболонь» ОСОБА_6 було встановлено факт реалізації алкогольних напоїв (пива) без наявності ліцензії на роздрібну торгівлю алкогольними напоями та будь-яких інших дозвільних документів. Вказана господарська діяльність проводилась в порушення ч. 2 ст. 19 ГК України та ст.15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», за що передбачена адміністративна відповідальність ст. 164 КУпАП.

Під час проведення перевірочних заходів у торговому павільйоні «Оболонь» ОСОБА_6 було встановлено, що особою відповідальною за ведення господарської діяльності в цьому торговому приміщенні є ОСОБА_5 , якому він представився, пред`явив своє службове посвідчення та повідомив про порушення останнім ч. 2 ст. 19 ГК України та ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», за що передбачена адміністративна відповідальність ст. 164 КУпАП.

ОСОБА_5 , достовірно знаючи, що ОСОБА_6 є службовою особою податкового органу та знаходиться при виконанні службових обов`язків, усвідомлюючи, що ОСОБА_6 уповноважений на виявлення та припинення правопорушень, пов`язаних з провадженням господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання та без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, і при виявленні таких правопорушень зобов`язаний вчинити дії, спрямовані на їх припинення, діючи умисно з корисливих мотивів, переслідуючи мету налагодження незаконної співпраці із працівником податкового органу, висловив ОСОБА_6 словесну пропозицію наміру надати йому особисто неправомірну вигоду у сумі 500 грн. за не перешкоджання йому у неправомірній діяльності з продажу алкогольних напоїв без державної реєстрації як суб`єкта господарювання та без одержання ліцензії на здійснення такої діяльності, а також за не притягнення його до адміністративної відповідальності за вказані порушення, надавши ОСОБА_6 час обміркувати свою пропозицію.

Для цього ОСОБА_8 залишив ОСОБА_6 власний номер мобільного телефону, щоб останній мав можливість у подальшому зв`язатися з ним та повідомити про своє рішення.

Того ж дня, 19 серпня 2016 року, про отримання від ОСОБА_5 пропозиції про надання неправомірної вигоди ОСОБА_6 повідомив письмово ВВБ ГУ ДФС у Миколаївській області після чого, його зустрічі та спілкування з ОСОБА_5 проводилось під контролем цього органу та слідчого прокуратури в рамках кримінального провадження.

15 вересня 2016 року, близько 16 год. 00 хв., ОСОБА_6 , перебуваючи у вказаному вище торговому павільйоні, встановив факт повторної реалізації алкогольних напоїв без ліцензії, про що склав відповідний акт обстеження.

ОСОБА_5 після встановлення ОСОБА_6 факту торгівлі алкогольними напоями без наявності ліцензії знову висловив останньому словесну пропозицію наміру надати йому особисто неправомірну вигоду у сумі 500 грн. за не перешкоджання ОСОБА_5 у цій неправомірній діяльності, а також за не притягнення його до адміністративної відповідальності за вказані порушення.

19 вересня 2016 року, близько 16 год. 05 хв., ОСОБА_5 зателефонував ОСОБА_6 на мобільний телефон та призначив зустріч біля будинку № 47 по вул. Нікольській в м. Миколаєві. При зустрічі, яка відбулась через 5 хвилин після дзвінка ОСОБА_5 , останній поцікавився у ОСОБА_6 про результати перевірки його господарської діяльності та пообіцяв привезти йому назавтра 500 грн. неправомірної вигоди за не перешкоджання у його неправомірній діяльності з продажу алкогольних напоїв без державної реєстрації як суб`єкта господарювання та без одержання ліцензії на здійснення такої діяльності, а також за не притягнення його до адміністративної відповідальності за вказані порушення.

Під час досудового розслідування 22 листопада 2016 року між прокурором відділу прокуратури Миколаївської області ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_5 за участю захисника ОСОБА_4 укладено угоду про визнання винуватості.

Згідно угоди, ОСОБА_5 повністю беззастережно визнав свою винуватість у зазначеному вище діянні і зобов`язується беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні, що ним виконано під час підготовчого судового засідання 28 листопада 2016 року.

Таким чином, своїми умисними неправомірними діями ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 369 КК України, а саме обіцянку службовій особі надати їй неправомірну вигоду за не вчинення службовою особою в інтересах того, хто обіцяє таку вигоду, дій з використанням наданої їй влади та службового становища.

Сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди обвинуваченому буде призначено покарання за ч. 1 ст. 369 КК України у виді у виді штрафу у розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8 500 грн.

Розглядаючи питання про затвердження угоди суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 2 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладено угоду між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно ч. 4 ст. 469 КПК України, угоду про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим чи підозрюваним може бути укладено у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкоду завдано лише державним чи суспільним інтересам.

Злочин, у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_5 визнав себе винуватим, віднесено до категорії злочинів середньої тяжкості, внаслідок яких шкоду завдано лише державним та суспільним інтересам, а отже угоду про визнання винуватості може бути укладено.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 цілком розуміє положення п. 1 ч. 1 ст. 473, ч. 4 ст. 474 КПК України, укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Обвинувачений ОСОБА_5 погодився на призначення йому узгодженого покарання.

Умови угоди не суперечать вимогам КПК України та КК України, а також інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, підстави вважати, що укладення угоди було недобровільним відсутні, фактичні підстави для визнання винуватості мають місце.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для затвердження угоди про визнання винуватості, укладеної між прокурором і обвинуваченим та призначення йому узгодженого сторонами покарання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 314, 374-376, 474, 475 КПК України, -

З А С У Д И В :
Угоду від 22.11.2016 про визнання винуватості, укладену між прокурором відділу прокуратури Миколаївської області ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0000188, - затвердити.

Визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, та призначити йому за цей злочин узгоджене сторонами покарання у виді штрафу у розмірі 500 (п`ятисот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8 500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень.

На вирок лише з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України, може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: