Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/351/17 Головуючий суддя у суді І інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 1 ст. 125 КК України Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13.04.2017 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6

потерпілої ОСОБА_7
представника потерпілої ОСОБА_8 ,
обвинуваченої ОСОБА_9
захисника ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому кримінальне провадження № 0000130 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_10 , яка діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_9 , потерпілої ОСОБА_7 та її представника ОСОБА_8 на вирок Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 17 лютого 2017 року, яким
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Бурсук Флорештського району Республіки Молдова, молдованка, громадянка України, освіта повна загальна середня, не працююча, заміжня, на утриманні має дитину інваліда І групи, зареєстрована в АДРЕСА_1 , фактично проживаюча АДРЕСА_2 , раніше не судима,
засуджена за ч 1 ст. 125 КК України до покарання у виді громадських робіт строком на 70 годин.
Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 в рахунок відшкодування моральної шкоди в сумі 700,00 (сімсот) грн.
В С Т А Н О В И Л А:
Згідно вироку суду ОСОБА_9 вчинила умисне легке тілесне ушкодження, за таких обставин:

23.04.2016 року близько 12 год. 10 хв., біля домоволодіння розташованого в АДРЕСА_3 , між ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 з одного боку та ОСОБА_7 з іншого боку, на ґрунті раніше виниклих неприязних відносин з виникла словесна сварка.
В ході конфлікту ОСОБА_9 долонею лівої руки вдарила ОСОБА_7 у вилицеву ділянку обличчя справа та кулаком лівої руки в ділянку правого ока, від яких ОСОБА_7 впала на лівий бік, чим спричинила потерпілій тілесні ушкодження у вигляді синців внутрішнього краю правого ока, вилицевої ділянки справа, лівому стегні, садна на лівому передпліччі, які відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.
В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_7 та її представник ОСОБА_8 просять скасувати вирок районного суду, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 призначити покарання у виді виправних робіт строком на 1 рік, заявлений позов ОСОБА_7 задовольнити повністю, стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 у рахунок відшкодування моральної шкоди 10000 грн.
Свої вимоги апелянт мотивує тим, що задовольняючи вимоги потерпілої частково, в розмірі 700 грн. 00 коп., суд першої інстанції не взяв до уваги про те, що на момент звернення потерпілої з цивільним позовом і до теперішнього часу, обвинувачена не сплатила жодної копійки в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої її неправомірними, суспільно-небезпечними діями здоров`ю потерпілої, не надавала її допомоги, як на місці скоєння кримінального правопорушення так і в подальшому, не цікавилася станом здоров`я потерпілої та не приймала ніякої участі у її видужуванні. Навіть не попросила пробачення за скоєне. Одним словом, «байдужість» з боку обвинуваченої, як до скоєного злочину так і до його наслідків та поновлення прав потерпілої.
Отже, неправомірними суспільно-небезпечними діями обвинуваченої завдано потерпілій немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які позначили негативні зміни у житті потерпілої: щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, страх можливого повторення подій, негативні переживання та спогади, потреба в униканні аналогічних обставин, насторога, тривога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні; фіксованість уваги на проблемі одужання та правової реабілітації, переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, тимчасова відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, реакції замикання, бажання уникати контактів, почуття образи, обурення, приниженої гідності.
В момент отримання тілесних ушкоджень, потерпіла перенесла значний фізичний біль, пережив емоційний стрес, який супроводжувався почуттями розгубленості, образи, обурення, приниженої гідності, тривоги, страху за своє здоров`я та життя.
Наслідки перенесеної травми призвели до появи негативних психосоматичних та психоемоційних змін: швидка втомлюваність, пасивність, знижений настрій, пригніченість, образливість, чутливість, реакції замикання, фіксованість на негативних переживаннях, насторога, невпевненість в собі, тривога з приводу майбутнього.
Внаслідок обставин отримання тілесних ушкоджень, потерпіла досі відчуває почуття приниженої гідності, образи, досади, обурення поведінкою винуватиці, переживає щодо своєї соціальної репутації.
Наслідки події, що сталася, потягли за собою нераціональне витрачання життєвого часу (на лікування, проведення правових заходів), обумовили необхідність залучання значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів, дотепер вимагають компенсаторних можливостей задля їх подолання.
Наслідки кримінального правопорушення, вчиненого обвинуваченою, постали для потерпілої, як суттєво психотравмуючі, обумовили порушення фізичної та психоемоційної сфер існування особистості, досі перешкоджають можливостям активної та повноцінної життєдіяльності, викликали появу негативних психологічних переживань, тобто, спричинили потерпілій моральні страждання.
Крім того, призначене обвинуваченій покарання не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, за своїм розміром є явно несправедливим через м`якість.

В апеляційній скарзі та в доповненні до неї захисник обвинуваченої ОСОБА_10 , яка діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_9 просить змінити вирок районного суду, призначити покарання її підзахисної у виді громадських робіт строком на 60 годин та відмовити у задоволенні позову ОСОБА_7 до її підзахисної.
Свої вимоги апелянт мотивує тим, що покарання її підзахисної може біти пом`якшене судом апеляційної інстанції у разі зміни вироку суду першої інстанції до 60 громадських робіт.

Також цивільним позивачем та його представником не було надано суду належних доказів на підтвердження факту спричинення моральної шкоди, так ї її розміру, не клопотали у кримінальному провадженні судово-психологічної експертизи для вирішення таких питань, тому висновок суду про завдання ОСОБА_7 моральної шкоди протиправними діями її підзахисної є передчасним помилковим, таки, що не доведений та не підтверджений належними доказами та підлягає скасуванню.
Заслухавши доповідача, обвинувачену та її захисника, які просили пом`якшити покарання та відмовити у задоволенні позову ОСОБА_7 потерпілу та її представника які просили стягнути з ОСОБА_9 10000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, перевіривши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисника, потерпілого та її представника слід задовольнити частково.

Досудове розслідування у даному кримінальному провадженні проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а викладені у вироку суду висновки про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які у повному обсязі, відповідно до вимог параграфу 3 глави 28 КПК України, досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду справи, та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам справи.

Належність та допустимість доказів у кримінальному провадженні, а також правильність кваліфікації дій обвинуваченої за ч. 1 ст. 125 КК України у колегії суддів сумнівів не викликає.

Тому, колегія суддів відповідно до вимог ст. 404 КПК України, переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги, а дії обвинуваченої ОСОБА_9 правильно кваліфіковано за ч. 1 ст. 125 КК України, як вчинення умисного легкого тілесного ушкодження.
Призначаючи обвинуваченій покарання, суд першої інстанції, у повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості, особу обвинуваченої, яка є повнолітньою, раніше не судимою, за місцем проживання характеризується позитивно, на диспансерному обліку в лікаря - нарколога та лікаря - психіатра не перебуває, здорова, має на утриманні дитину інваліда І групи, а також визнав обставинами, які пом`якшують покарання - щире каяття, крім того судом враховується сімейний стан обвинуваченої, перебуванні на її утриманні дитини інваліда І групи та відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Однак, призначаючи обвинуваченій покарання у виді громадських робіт строком на 70 годин районним судом не повній мірі враховано те, що обвинувачена ОСОБА_9 має на утриманні дитину інваліда І групи, яка потребує постійного нагляду та догляду, що потребує додаткових зусиль та витрат часу, за місцем проживання характеризується позитивно, раніше не судима. А тому колегія суддів вважає за можливим призначити обвинуваченій ОСОБА_9 мінімальний строк покарання у виді громадських робіт, що становить 60 годин.
Колегія суддів не бере до уваги апеляційні вимоги потерпілої ОСОБА_7 та її представника ОСОБА_8 стосовно призначення обвинуваченій ОСОБА_9 більш суворого покарання, оскільки зазначені вимоги в апеляційній скарзі взагалі не обґрунтовані. Крім того, обвинувачена ОСОБА_9 не працює, а тому їй не може бути призначено покарання у виді виправних робіт.
Колегія суддів погоджується з думкою районного суду стосовно того, що позов в частині відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню з урахуванням того, що ОСОБА_7 перенесла фізичні та моральні страждання та вина обвинуваченої ОСОБА_9 в нанесенні потерпілій ОСОБА_7 легких тілесних ушкоджень знайшла своє підтвердження в судовому засіданні.
В той же час колегія суддів не може погодитися з розміром стягнутої на користь потерпілої моральної шкоди.
Суд першої інстанції належним чином врахувавтяжкість вимушених змін у її життєвих стосунках потерпілої ОСОБА_7 , те що нею не затрачено великих зусиль для відновлення попереднього стану, та враховав те, що потерпіла сама спровокувала протиправні дії обвинуваченої, ображала, висловлювалась нецензурною лайкою.

Проте, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, вимоги ст. ст. 1167, 1168 ЦК України та вимог п. 3 п. 5, п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 року № 4, якою передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Також, суд належним чином не врахував те, що моральна шкода, спричинена ОСОБА_9 пов`язана із заподіянням шкоди здоров`ю потерпілої. Внаслідок тілесних ушкоджень потерпіла ОСОБА_7 отримала 2 удари в область обличчя від чого впала та отримала синці та садна на стегні та лівому передпліччі, що потребувало тривалого лікування. Все це відбувалося в присутності значної кількості сторонніх осіб, в зв`язку з чим потерпіла перенесла моральні та фізичні страждання, фізичний біль та емоційний стрес, порушився звичний для неї уклад життя, плани та суспільні зв`язки, в тому числі і родинні.

За наведених обставин, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, приймаючи до уваги, що обвинувачена не працює, доглядає дитину інваліда отримує незначний розмір пенсії, колегія суддів вважає, що заявлена в цивільному позові сума відшкодування моральної шкоди є завищеною та не відповідає реальному обсягу страждань та незручностей, а тому розмір моральної шкоди слід стягнути частково, у сумі 2500 грн.

На думку колегії суддів, така сума моральної шкоди відповідає характеру та обсягу перенесених потерпілим фізичних страждань внаслідок заподіяння йому тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , а також відповідає критеріям розумності та справедливості.
Отже, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції не в повній мірі дослідив докази в та не врахував моральні страждання, які спричинені потерпілій внаслідок вчиненого відносно неї злочину, а тому позовні вимоги потерпілої слід задовольнити частково, вирок суду першої інстанції в цій частині змінити, а апеляційні скарги задовольнити частково.
Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_10 , потерпілої ОСОБА_7 та її представника ОСОБА_8 -задовольнити частково.

Вирок Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 17 лютого 2017 року змінити в частині вирішення цивільного позову та призначеного ОСОБА_9 покарання - скасувати.
ОСОБА_9 вважати засудженою за ч 1 ст. 125 КК України до покарання у виді громадських робіт строком на 60 годин.
Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 в рахунок відшкодування моральної шкоди в сумі 2500 (дві тисячі п`ятсот) грн.
В решті вирок Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 17 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Кіровоградської області набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_13