УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №295/1340/17 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 серпня 2017 року м. Житомир
Апеляційний суд Житомирської області в складі суддів:
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_7 , на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 29 червня 2017 року,
прокурора ОСОБА_8 ,
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, постановити нову ухвалу, якою зарахувати ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення у строк відбуття покарання згідно ч.5 ст. 72 КК України.
Зазначає, що в ч.5 ст. 72 КК України не встановлено обмежень щодо зарахування строку попереднього ув`язнення з підстав відбування засудженим покарання у виді довічного позбавлення волі.
Згідно ухвали Богунського районного суду м. Житомира від 29 червня 2017 року відмовлено у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_7 , про зарахування останньому строку попереднього ув`язнення у строк покарання у зв`язку з відсутністю правових підстав для такого зарахування.
Відмовляючи в задоволенні вказаного клопотання, місцевий суд зазначив, що оскільки ОСОБА_7 відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі, то підстави для зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання в виді довічного позбавлення волі відсутні.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, захисника ОСОБА_6 , який підтримав доводи апеляційної скарги, прокурора, який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, а також ухвалу суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 засуджений вироком Київського міського суду від 18.08.2000 року за ч.3 ст.193, ч.3 ст.194, ч.2 ст.143, п.п. «а», «ж», «з», «і» ст.93,42 КК України до довічного позбавлення з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю. Ухвалою Верховного Суду України від 15.02.2001року вирок Київського міського суду від 18.08.2000 року щодо ОСОБА_7 залишено без зміни.
Стаття 51 КК України містить перелік видів покарань, які можуть бути застосовані до осіб, визнаних винними у вчиненні злочину. Згідно до положень даної статті, позбавлення волі на певний строк та довічне позбавлення волі є різними видами покарання.
Правила, закріплені у ст. 72 КК України, розповсюджуються лише на осіб, яким призначено строковий вид покарання. Довічне позбавлення волі до переліку таких покарань не відноситься. Не застосовуються ці правила й у випадку заміни засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі внаслідок акта про помилування.
Правила, закріплені у ст.72 КК України, розповсюджуються лише на осіб, яким призначено строковий вид покарання. Довічне позбавлення волі до переліку таких покарань не відноситься.
З огляду на вищенаведене, апеляційний суд не вбачає порушень кримінального закону місцевим судом при винесенні оскаржуваної ухвали.
Керуючись ст. 404, 407,537 КПК України, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 29 червня 2017 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_6 про зарахування ОСОБА_7 строку попереднього ув`язнення згідно ч.5 ст. 72 КК України - без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: