Справа № 463/2063/14-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/18/17 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 лютого 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретарів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши матеріали кримінального провадження про обвинувачення

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 ,
за ч.1 ст. 190, ч. 2 ст. 190 КК України,
з участю прокурорів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
обвинуваченої ОСОБА_7
та її захисника адвоката ОСОБА_10 ,
потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,
ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16
за апеляційними скаргами прокурора Львівської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_17 , потерпілих ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , адвоката ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Личаківського районного суду м. Львова від 17 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а :

вироком Личаківського районного суду м. Львова від 17 лютого 2016 року ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 190, ч.2 ст. 190 КК України, та призначено їй покарання:
за ч.1 ст. 190 КК України (по епізоду відносно потерпілого ОСОБА_18 ) - у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень в дохід держави;
за ч.2 ст. 190 КК України (по епізоду відносно потерпілої ОСОБА_19 ) - у вигляді 2 років 6 місяців позбавлення волі.
Згідно вимог ч.4 ст. 70 КК України по епізодах злочинів, які вчинені ОСОБА_7 до постановлення вироку Личаківського районного суду м. Львова від 30 квітня 2014 року шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначено їй покарання у вигляді 2 років 6 місяців позбавлення волі.
за ч.2 ст. 190 КК України (по епізодах відносно потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ) по епізодах злочинів, які вчинені ОСОБА_7 після постановлення вироку Личаківського районного суду м. Львова від 30 квітня 2014 року, обрано покарання у вигляді 2 років 9 місяців позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України шляхом часткового складання покарань за сукупністю вироків призначено ОСОБА_7 остаточне покарання - 3 роки позбавлення волі.
На підставі ст. 79 КК України звільнено ОСОБА_7 від призначеного покарання з іспитовим терміном на 3 роки.
На підставі ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 на цей час не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінальновиконавчої інспекції та повідомляти органи кримінальновиконавчої інспекції про заміну місця проживання та праці, періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінальновиконавчої інспекції.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_11 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 37 100 грн. матеріальної шкоди. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено за безпідставністю.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_13 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_13 36 400 грн. матеріальної шкоди. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено за безпідставністю.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_14 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_14 42 000 грн. матеріальної шкоди та 5 000 грн. моральної шкоди.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_12 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_12 3 500 грн. матеріальної шкоди. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено за безпідставністю.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_15 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_15 23 000 грн. матеріальної шкоди. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено за безпідставністю.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_16 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_16 6 000 грн. матеріальної шкоди. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено за безпідставністю.
Вирішено питання з речовими доказами.

ОСОБА_7 визнана винною в тому, що в період з серпня по жовтень 2009 року у м. Львові з метою заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживаючи довірою для власного безпідставного збагачення, увійшовши в довіру потерпілого ОСОБА_18 , отримала від останнього грошові кошти в сумі 11 000 грн. для оформлення документації по будинку на АДРЕСА_2 . В подальшому обвинувачена ОСОБА_7 взяті на себе зобов`язання не виконала, а отримані від потерпілого ОСОБА_18 кошти в сумі 11 000 грн. не повернула, завдавши потерпілому шкоди на вказану суму. При цьому, отримуючи грошові кошти від потерпілого ОСОБА_18 , обвинувачена ОСОБА_7 не мала наміру повертати їх чи вчиняти будь-які дії для оформлення документації по будинку на АДРЕСА_2 , маючи умисел на отримання грошових коштів з метою їх безпідставного привласнення.
Крім того, обвинувачена ОСОБА_7 в кінці вересня 2012 року, перебуваючи на вул. Івана Франка в м. Львові, маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою увійшла в довіру до потерпілої ОСОБА_19 , переконавши її в тому, що володіє навиками «зняття порчі», отримала від потерпілої ОСОБА_19 золотий перстень вагою 2 грами, вартістю 1 000 грн., золоту сережку вагою 1 грам, вартістю 500 грн., всього на загальну суму 1 500 грн. В подальшому обвинувачена ОСОБА_7 достовірно знаючи, що зазначені золоті вироби, власником яких є потерпіла ОСОБА_19 , вона потерпілій не поверне, шляхом зловживання довірою переконала потерпілу в тому, що після проведення відповідного обряду «зняття порчі» такі поверне, однак вказаний золотий перстень та золоту сережку привласнила та використала на власний розсуд.
Крім того, обвинувачена ОСОБА_7 16 серпня 2014 року, біля 18 год. 30 хв., перебуваючи в квартирі АДРЕСА_3 , з метою заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживаючи довірою для власного безпідставного збагачення, увійшла в довіру потерпілої ОСОБА_11 , при цьому переконавши її в тому, що володіє навиками «зняття порчі», отримала від потерпілої ОСОБА_11 золотий ланцюжок, вагою 20 грамів, вартістю 11 000 грн. та золотий хрестик вагою 10 грамів, вартістю 5 500 грн., а всього заволоділа майном потерпілої ОСОБА_11 на загальну суму 16 500 грн. В подальшому, обвинувачена ОСОБА_7 , достовірно знаючи те, що зазначені золоті вироби вона потерпілій ОСОБА_11 не поверне, шляхом зловживання довірою переконала потерпілу в тому, що після проведення відповідного обряду «зняття порчі» дані золоті вироби поверне, однак золотий ланцюжок та золотий хрестик привласнила та використала на власний розсуд.
В подальшому, продовжуючи свою злочинну діяльність, обвинувачена ОСОБА_7 на початку вересня 2014 року, біля 18 год. 30 хв., перебуваючи в квартирі АДРЕСА_3 з метою заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживаючи довірою для власного безпідставного збагачення, увійшла в довіру потерпілої ОСОБА_11 , при цьому, переконавши її в тому, що володіє навиками «зняття порчі», отримала від потерпілої ОСОБА_11 золотий ланцюжок, вагою 15 грамів, вартістю 7 500 гривень, та золотий медальйон вагою 5 грамів, вартістю 3 000 грн., а всього разом заволоділа майном потерпілої ОСОБА_11 на загальну суму 10 500 грн. В подальшому, обвинувачена ОСОБА_7 достовірно знаючи те, що зазначені золоті вироби, власником яких є потерпіла ОСОБА_11 , вона потерпілій не поверне, шляхом зловживанню довірою переконала потерпілу в тому, що після проведення відповідного обряду «зняття порчі» таки поверне, однак золотий ланцюжок та золотий медальон привласнила та використала на власний розсуд.
В подальшому ОСОБА_7 в кінці вересня 2014 року, біля 18 год. 30 хв., перебуваючи в квартирі АДРЕСА_3 з метою заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживаючи довірою для власного безпідставного збагачення, увійшла в довіру потерпілої ОСОБА_11 , при цьому переконавши її в тому, що володіє навиками «зняття порчі», отримала від потерпілої ОСОБА_11 золоту обручку вагою 3 грами, вартістю 1 500 грн., заволоділа майном потерпілої ОСОБА_11 на суму 1 500 грн. В подальшому, обвинувачена ОСОБА_7 достовірно знаючи те, що зазначений золотий виріб, власником якого є потерпіла ОСОБА_11 , вона потерпілій не поверне, шляхом зловживання довірою переконала потерпілу в тому, що після проведення відповідного обряду «зняття порчі» таки поверне, однак дану золоту обручку привласнила та використала на власний розсуд.
Крім того, обвинувачена ОСОБА_7 в середині вересня 2014 року, біля 15 год., на вул. Городоцькій в м. Львові з метою заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживаючи довірою для власного безпідставного збагачення, увійшла в довіру потерпілої ОСОБА_13 , переконавши її в тому, що володіє навиками «зняття порчі», отримала від потерпілої ОСОБА_13 золотий ланцюжок вагою 40 грамів, вартістю 20 000 грн., заволоділа майном потерпілої ОСОБА_13 на загальну суму 20 000 грн. В подальшому, обвинувачена ОСОБА_7 , достовірно знаючи те, що зазначений золотий виріб, власником якого є ОСОБА_13 , вона потерпілій не поверне, шляхом зловживаня довірою переконала потерпілу в тому, що після проведення відповідного обряду «зняття порчі» такий поверне, однак золотий ланцюжок привласнила та використала на власний розсуд.
В подальшому обвинувачена ОСОБА_7 15 листопада 2014 року, біля 15 год., на вул. Городоцькій в м. Львові, з метою заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживаючи довірою для власного безпідставного збагачення, увійшла в довіру потерпілої ОСОБА_13 при цьому переконавши її в тому, що володіє навиками «зняття порчі» отримала від потерпілої ОСОБА_13 золотий кулон вагою 8 грамів, вартістю 4 000 грн., та золоту сережку вагою 4 грами, вартістю 2 000 грн., заволоділа майном потерпілої ОСОБА_13 на загальну суму 6 000 грн. В подальшому, обвинувачена ОСОБА_7 достовірно знаючи те, що зазначені золоті вироби, власником яких є потерпіла ОСОБА_13 , вона потерпілій не поверне, шляхом зловживання довірою переконала потерпілу в тому, що після проведення відповідного обряду «зняття порчі» такі будуть повернуті, однак золоту сережку та золотий кулон привласнила та використала на власний розсуд.
Крім того, ОСОБА_7 , 10 вересня 2014 року, біля 13 год., на вул. Личаківській у м. Львові, з метою заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживаючи довірою для власного безпідставного збагачення, увійшла в довіру потерпілого ОСОБА_14 , переконавши його в тому, що вона володіє навиками «зняття порчі», отримала від потерпілого ОСОБА_14 золотий ланцюжок вагою 40 грамів, вартістю 22 000 грн., заволоділа майном потерпілого ОСОБА_14 на суму 22 000 грн. В подальшому, обвинувачена ОСОБА_7 достовірно знаючи те, що зазначений золотий виріб, власником якого є потерпілий ОСОБА_14 , вона потерпілому не поверне, шляхом зловживання довірою, переконала потерпілого в тому, що після проведення відповідного обряду «зняття порчі» такий буде повернутий, однак золотий ланцюжок привласнила та використала на власний розсуд.
На наступний день, біля 13 год., ОСОБА_7 на вул. Личаківській у м. Львові, з метою заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживаючи довірою для власного безпідставного збагачення увійшла в довіру потерпілого ОСОБА_14 , переконавши його в тому, що вона володіє навиками «зняття порчі», отримала від потерпілого ОСОБА_14 золотий хрестик вагою 10 грамів, вартістю 5 500 грн., заволоділа майном потерпілого ОСОБА_14 на суму 5 500 грн. В подальшому, обвинувачена ОСОБА_7 , достовірно знаючи те, що зазначений золотий виріб, власником якого є ОСОБА_14 , вона потерпілому не поверне, шляхом зловживання довірою переконала потерпілого в тому, що після проведення відповідного обряду «зняття порчі» вказаний золотий виріб поверне, однак золотий хрестик привласнила та використала на власний розсуд.
В подальшому обвинувачена ОСОБА_7 15 вересня 2014 року, біля 18 год., в м. Пустомити, Пустомитівського району, Львівської області, з метою заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживаючи довірою для власного безпідставного збагачення, увійшла в довіру потерпілого ОСОБА_14 , переконавши його в тому, що володіє навиками «зняття порчі», отримала від ОСОБА_14 золотий перстень вагою 10 грамів, вартістю 5 500 грн., заволоділа майном потерпілого ОСОБА_14 на суму 5 500 грн. В подальшому, обвинувачена ОСОБА_7 достовірно знаючи те, що зазначений золотий виріб, власником якого є ОСОБА_14 , вона потерпілому не поверне, шляхом зловживання довірою переконала потерпілого в тому, що після проведення відповідного обряду «зняття порчі» вказаний золотий виріб таки поверне, однак золотий перстень привласнила та використала на власний розсуд.
Крім того, обвинувачена ОСОБА_7 22 вересня 2014 року, біля 20 год., перебуваючи в квартирі АДРЕСА_4 з метою заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживаючи довірою для власного безпідставного збагачення, увійшла в довіру потерпілої ОСОБА_12 , переконавши її в тому, що володіє навиками «зняття порчі», отримала від потерпілої ОСОБА_12 золоту обручку вагою 5 грамів, вартістю 2 000 грн., заволоділа майном потерпілої ОСОБА_12 на суму 2 000 грн. В подальшому, обвинувачена ОСОБА_7 достовірно знаючи те, що зазначений золотий виріб, власником якого є потерпіла ОСОБА_12 , вона потерпілій не поверне, шляхом зловживання довірою переконала потерпілу в тому, що після проведення відповідного обряду «зняття порчі» даний золотий виріб таки поверне, однак золоту обручку привласнила та використала на власний розсуд.
Крім того, обвинувачена ОСОБА_7 в період часу з 27 грудня 2014 року по 27 січня 2015 року, з метою заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою, увійшла в довіру потерпілої ОСОБА_15 , переконавши потерпілу в тому,що володіє навиками «зняття порчі», перебуваючи в будинку АДРЕСА_5 , заволоділа її золотим браслетом на руку вагою 10 грамів, вартістю 10 000 грн., та золотим ланцюжком на шию вагою 13 грамів, вартістю 13 000 грн. В подальшому обвинувачена ОСОБА_7 достовірно знаючи, що зазначені золоті вироби вона потерпілій не поверне, шляхом зловживання довірою, переконала потерпілу в тому, що після проведення відповідного обряду «зняття порчі» такі поверне, однак дані золоті вироби привласнила та використала на власний розсуд.
Крім того, обвинувачена ОСОБА_7 в період часу з 29 січня 2015 року по 21 лютого 2015 року з метою заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою, увійшла в довіру потерпілої ОСОБА_16 , переконавши потерпілу в тому, що володіє навиками «зняття порчі», перебуваючи в будинку АДРЕСА_5 , заволоділа її біжутерією, а саме кулоном вартістю 1 000 гривень та золотим кулоном із зображенням Матері Божої Ісусом на руках, вагою 5,18 грама, вартістю 5 000 грн. В подальшому обвинувачена ОСОБА_7 достовірно знаючи, що зазначені вироби вона потерпілій не поверне, шляхом зловживання довірою, переконала потерпілу в тому, що після проведення відповідного обряду «зняття порчі» такі поверне, однак дані вироби привласнила та використала на власний розсуд.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_17 просить вирок Личаківського районного суду м. Львова від 17.02.2016 року скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 190, ч.2 ст. 190 КК України, та призначити їй покарання: за ч.1 ст. 190 КК України (по епізоду відносно потерпілого ОСОБА_18 ) у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. в дохід держави, за ч.2 ст. 190 КК України (по епізоду відносно потерпілої ОСОБА_19 ) у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі. Згідно вимог ч.4 ст. 70 КК України по епізодах злочинів, які вчинені ОСОБА_7 до постановлення вироку Личаківським районним судом м. Львова від 30.04.2014 року шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначити покарання у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі. За ч.2 ст. 190 КК України (по епізодах відносно потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ) по епізодах злочинів, які вчинені ОСОБА_7 після постановлення вироку Личаківським районним судом м. Львова від 30.04.2014 року обрати покарання у виді 2 років 9 місяців позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України шляхом часткового складання покарань за сукупністю вироків призначити ОСОБА_7 остаточне покарання 3 роки позбавлення волі. Вважає, що вирок Личаківського районного суду м. Львова від 17.02.2016 року винесений з порушенням вимог чинного законодавства, а тому є таким, що підлягає скасуванню.

В апеляційних скаргах потерпілі ОСОБА_20 , ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 просять скасувати вирок Личаківського районного суду м. Львова від 17 лютого 2016 року в частині покарання та призначити покарання ОСОБА_7 у вигляді позбавлення волі терміном на 3 роки та стягнути моральну шкоду у розмірі 5 000 грн. кожному. В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_14 просить скасувати вирок Личаківського районного суду м. Львова від 17 лютого 2016 року в частині покарання та призначити покарання ОСОБА_7 у вигляді позбавлення волі терміном на 3 роки та стягнути моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_12 просить скасувати вирок Личаківського районного суду м. Львова від 17 лютого 2016 року в частині покарання та призначити покарання ОСОБА_7 у вигляді позбавлення волі терміном на 3 роки та стягнути моральну шкоду у розмірі 3 000 грн.

Вважають, що призначене ОСОБА_7 покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої. Зазначають, що ОСОБА_7 , будучи раніше судимою, на шлях виправлення не стала та вчинила кримінальні правопорушення, тому судом безпідставно звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання вдруге. Вважають, що при обранні міри покарання ОСОБА_7 судом не було враховано, що остання вину не визнала, завдану шкоду не відшкодувала, не примирилася з потерпілими по кримінальному провадженні, зухвало себе поводила в суді, не з`являлася у судові засідання у призначений час, неодноразово виносилася постанова суду про її привід. Зазначають, що судом не взято до уваги прохання потерпілих про обрання ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_10 просить вирок Личаківського районного суду м. Львова від 17.02.2016 року відносно обвинуваченої ОСОБА_7 скасувати, призначити новий судовий розгляд кримінального провадження відносно обвинуваченої ОСОБА_7 . Зазначає, що відповідно до п.5 ч.2 ст. 412 КПК України судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо судове провадження здійснено за відсутності потерпілого, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання. Кримінальне провадження було здійснено за відсутності двох потерпілих ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , що підтверджується матеріалами кримінального провадження. Відповідно до п.6 ч.2 ст. 412 КПК України, судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, коли порушено правила підсудності. Так, оскаржуваним вироком обвинувачену ОСОБА_7 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення відносно потерпілих ОСОБА_15 та ОСОБА_16 . Обидва епізоди нібито були вчинені на АДРЕСА_5 та були останніми епізодами, в яких обвинувачувалась ОСОБА_7 . Відповідно до ч.1 ст. 32 КПК України, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення. У разі якщо було вчинено кілька кримінальних правопорушень, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено останнє за часом кримінальне правопорушення. Якщо місце вчинення кримінального правопорушення встановити неможливо, кримінальне провадження здійснюється судом, у межах територіальної юрисдикції якого закінчено досудове розслідування.

Зазначає, що у відповідності до п.7 ч.2 ст. 412 КПК України, судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, коли у матеріалах провадження відсутній журнал судового засідання або технічний носій інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції. Останнє судове засідання з розгляду кримінального провадження, після якого суд видалився до нарадчої кімнати, відбулося 16.02.2016 року. В свою чергу вирок у даному кримінальному провадженні був проголошений 17.02.2016 року. Всупереч імперативним вимогам кримінально процесуального закону, в матеріалах кримінального провадження носій технічної інформації із звукозаписом судових засідань від 16 та 17 лютого 2016 року відсутній.

Заслухавши виступ прокурора, яка підтримала подану прокурором апеляційну скаргу та апеляційні скарги потерпілих та заперечила проти апеляційної скарги адвоката ОСОБА_10 , пояснення обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника адвоката ОСОБА_10 , які підтримали апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_10 та заперечили проти апеляційних скарг прокурора та потерпілих, пояснення потерпілих та їх представників на підтримання поданих ними апеляційних скарг та апеляційної скарги прокурора та на заперечення апеляційної скарги адвоката ОСОБА_10 , перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора та потерпілих підлягають частковому задоволенню, а апеляційна скарга адвоката ОСОБА_10 задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України апеляційний суд переглядає вирок в межах апеляційних скарг.
Вирок суду слід скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції з таких підстав.
При прийнятті рішення суд першої інстанції допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, що відповідно до п.3 ч.1 ст. 409 КПК України є підставою для скасування судового рішення.
Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив вирок з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, що не дає можливості дійти однозначного висновку про правильність застосування кримінального закону.
Відповідно до вимог п.1 ч.3 ст. 374 КПК України, у разі визнання особи виправданою у мотивувальній частині вироку зазначаються формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.
Проте, цих вимог закону судом дотримано не було.
Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції визнавши ОСОБА_7 виправданою за недоведеністю у її діянні складу злочинів, передбачених ч.1 ст. 190, ч.2 ст. 190 КК України, по епізодах вчинення нею незаконного заволодіння шахрайським шляхом майном потерпілої ОСОБА_21 та потерпілої ОСОБА_23 та формулюючи обвинувачення, визнаного судом доведеним, при викладенні обставин події допустив істотні суперечності, не зазначивши обставини вчинення обвинуваченою ОСОБА_7 кримінальних правопорушень щодо потерпілих ОСОБА_21 та ОСОБА_23 .
Отже, на основі такого формулювання не можна дійти однозначного висновку про те, в якому саме обвинуваченні ОСОБА_7 визнана судом виправданою.
Крім того частина четверта ст. 374 КПК України передбачає, що в разі визнання особи виправданою у резолютивній частині вироку зазначаються прізвище, ім`я та по батькові обвинуваченого, рішення про визнання його невинуватим у пред`явленому обвинуваченні та його виправдання. Якщо особі пред`явлено декілька обвинувачень і деякі з них не доведені, то у резолютивній частині вироку зазначається, за якими з них обвинувачений виправданий, а за якими засуджений.
Разом з тим, суд першої інстанції в резолютивній частині вироку зазначених вимог КПК України не дотримався, визнавши ОСОБА_7 винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 190, ч.2 ст. 190 КК України, по епізодах відносно потерпілих ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , не зазначив про виправдання ОСОБА_7 по епізодах відносно потерпілих ОСОБА_21 та ОСОБА_23 .
Таким чином суд першої інстанції допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкоджають перевірці апеляційних доводів.
Крім того, відповідно до вимог п.5 ч.2 ст. 412 КПК України судове рішення у будь-якому разі підлягає до скасування, якщо судове провадження здійснено за відсутності потерпілого, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання.

Як вбачається з матеріалів справи, судове засідання у справі щодо ОСОБА_7 відбулося без участі потерпілих ОСОБА_21 та ОСОБА_23 , також в матеріалах справи відсутні дані про вручення повідомлення ОСОБА_21 та ОСОБА_23 про дату, час та місце розгляду справи, тобто потерпілі не були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання.

За таких обставин вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню, а справа - призначенню до нового судового розгляду, оскільки допущені судом першої інстанції порушення вимог кримінального процесуального закону є істотними й перешкоджають перевірці апеляційних доводів, вирок відповідно до ст.ст. 412, 415 КПК України підлягає скасуванню, а матеріали кримінального провадження призначенню до нового судового розгляду в суді першої інстанції.

Крім того, якщо під час нового розгляду справи буде встановлено, що ОСОБА_7 вчинила кримінальні правопорушення, передбачені ч.1 ст. 190, ч.2 ст. 190 КК України, за вказаних вище обставин, то призначене судом першої інстанції покарання слід вважати м`яким.

Оскільки вирок скасовується з наведених підстав, а провадження направляється на новий судовий розгляд, тому решта доводів апеляційних скарг, зокрема щодо задоволення цивільних позовів потерпілих ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 в повному обсязі, колегією суддів по суті не вирішуються.

Під час нового судового розгляду суду необхідно усунути допущені порушення, вжити заходів до повного, всебічного дослідження обставин кримінального провадження, перевірити доводи апеляційних скарг прокурора, потерпілих та адвоката ОСОБА_10 , дати належну оцінку зібраним доказам, в залежності від чого ухвалити законне і обґрунтоване рішення з викладенням у ньому аналізу доказів і докладних мотивів його прийняття.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

апеляційні скарги прокурора Львівської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_17 , потерпілих ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 задоволити частково, апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_10 задоволити.

Вирок Личаківського районного суду м. Львова від 17 лютого 2016 року відносно ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд справи в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Головуючий : ОСОБА_2
Судді: ОСОБА_3
ОСОБА_4