Провадження № 11-кп/780/346/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 4 30.03.2017

УХВАЛА
Іменем України
30 березня 2017 року Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю

секретарів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
прокурора ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
обвинуваченої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінальної справи за апеляційними скаргами обвинуваченої ОСОБА_9 та її захисника адвоката ОСОБА_10 на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 січня 2017 року, яким:
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Акулово, Калінінградської області Російської Федерації, українки, громадянки України, з повною середньою освітою, одруженої, в силу ст.89 КК України не маючої судимості, не працюючої, без визначеного місця проживання,
визнано винною за ч.1 ст.121 КК України і призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.
Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави 613 грн. 80 коп. в рахунок відшкодування процесуальних витрат на проведення судово-дактилоскопічної експертизи і експертизи холодної зброї
Вироком також вирішено питання щодо речових доказів по справі, -

В С Т А Н О В И Л А:
Як вбачається зі змісту вироку, 24 серпня 2015 року, близько 01 год. 50 хв., між ОСОБА_9 та її співмешканцем ОСОБА_11 , які перебували в стані алкогольного сп`яніння, за місцем їх спільного проживання у кімнаті будинку АДРЕСА_1 , виникла сварка, під час якої ОСОБА_9 взяла до правої руки ніж, який лежав на столі і усвідомлюючи свої дії та передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, умисно нанесла ним один удар ОСОБА_11 в область живота зліва, спричинивши останньому, згідно висновку СМЕ №396/д від 27.10.2015 року, тілесні ушкодження у виді проникаючої рани на животі, ушкодження великого сальника, попереково-ободової кишки, тонкої кишки та грижі тонкої кишки, крові у черевній порожнині та шоку, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, по критерію - як небезпечні для життя.
В апеляційній скарзі обвинувачена просить скасувати вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 січня 2017 року та призначити їй покарання не пов`язане з позбавлення волі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що свою вину вона визнала повністю, має постійне місце проживання. Зазначає, що потерпілий не має до неї будь-яких претензій.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченої ОСОБА_10 просить вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 січня 2017 року змінити та пом`якшити призначене засудженій покарання застосувавши до неї положення ст.75 КК України.
Зазначає, що необхідно звернути увагу на те, що відразу після вчинення злочину ОСОБА_9 намагалася надати допомогу потерпілому, сама викликала швидку медичну допомогу , що свідчить про те, що вона не бажала настання тяжких наслідків для здоров`я та життя потерпілого. Також вона сама викликала поліцію, зізналася у вчиненому злочині з вираженим наміром понести відповідальність за скоєне. У скоєному злочині щиро розкаюється.
Вважає, що суд не надав даним обставинам належну оцінку, а лише формально зазначив їх в своєму вироку. Також, призначаючи покарання ОСОБА_9 , суд першої інстанції не врахував думку потерпілого, а саме те, що потерпілий характеризує її позитивно, щиро її вибачив, та не бажає для неї покарання у вигляді позбавлення волі, просив призначити їй покарання не пов`язане з позбавленням волі.
Заслухавши суддю-доповідача,
обвинувачену, яка підтримала свою апеляційну скаргу, просила її задовольнити,
прокурора, який просив апеляційні скарги залишити без задоволення, а вирок без змін,
перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційних скаргах, колегія суддів дійшла висновку, що вони задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.
Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до вимог ст. 404 КПК України, апеляційний суд переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги. У зв`язку з цим, апеляційний суд не наводить доводів на підтвердження тих висновків суду першої інстанції, які не оскаржено в апеляційній скарзі.
Вирок суду першої інстанції в частині доведеності вини ОСОБА_9 , кваліфікація її дій, учасниками судового розгляду не оскаржується.
Як свідчить аналіз матеріалів кримінального провадження, висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчинені злочину, передбаченого ст.121 ч.1 КК України, ґрунтується на сукупності зібраних у справі, та належним чином оцінених і наведених у вироку доказів.
Що стосується доводів ОСОБА_9 та її захисника, викладених в апеляційних скаргах про те, що суд першої інстанції призначив надто суворе покарання, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими.
Судом встановлено, що ОСОБА_9 свою вину в пред`явленому обвинуваченні визнала повністю. У вчиненому кається.
Визначаючи міру покарання обвинуваченій ОСОБА_9 , суд врахував характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного злочину, пом`якшуючі покарання обставини, а саме повне визнання вини та щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю злочину, обставини, що обтяжують покарання, а саме скоєння злочину в стані і на ґрунті алкогольного сп`яніння.
Крім цього, судом першої інстанції враховано особу обвинуваченої, яка не має визначеного місця проживання, позбавлена батьківських прав по відношенню до своєї дитини.
Твердження обвинуваченої про можливість призначення їй покарання на підставі ст.69 КК України є такими, що не відповідають чинному законодавству, оскільки відповідно до ст.69 КК України, призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, можливо за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Проте судом першої інстанції встановлено лише одну пом`якшуючу обставину, а саме щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю злочину, крім цього встановлено обтяжуючу покарання обставину, а саме скоєння злочину в стані і на ґрунті алкогольного сп`яніння.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що виправлення та перевиховання обвинуваченої можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.
Неможливість призначення покарання підставі ст.75 КК України, обґрунтовується тяжкістю злочину та особою обвинуваченої, яка позбавлена батьківських прав та немає зареєстрованого постійного місця проживання.
Призначене судом першої інстанції покарання у виді 5-ти років позбавлення волі відповідає вимога ст.65 КК України, підстав для його пом`якшення не вбачається. Дане покарання є необхідним і достатнім для її виправлення і попередження нових злочинів.
Порушень матеріального чи процесуального права при розгляді справи та ухваленні вироку, які б давали підстави для зміни чи скасування вироку колегія суддів не знаходить.
За таких обставин, колегія суддів, дійшла висновку, що вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 січня 2017 року ухвалений з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, а тому апеляційні скарги обвинуваченої та її захисника не підлягає до задоволення.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И ЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_9 та її захисника адвоката ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 січня 2017 рокущодо ОСОБА_9 залишити без змін.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати в строк відбування покарання ОСОБА_9 строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 2.11.2016 по 30.03.2017 р.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення ухвали, а обвинуваченою в той самий строк з дня вручення її копії ухвали.

СУДДІ:
(підпис) (підпис) (підпис)