АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 636/2647/16-к Головуючий 1-ої інстанції
Провадження № 11кп/790/369/17 ОСОБА_1
Категорія: ч.3 ст.186 КК України Доповідач: ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

при секретарі ОСОБА_6 ,

за участю: прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 за апеляційною скаргою обвинуваченого на вирок Чугуївського міського суду Харківської області від 27 вересня 2016 року, -
В С Т А Н О В И Л А :
Зазначеним вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дружківка Донецької області, громадянина України, не одруженого, не працюючого, з середньо-технічною освітою, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз 11 липня 2014 року за ч.3 ст.185, ч.3 ст.186, ч.1 ст.396 КК України до 5 років та 2 місяців позбавлення волі, -
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.186 КК України та йому призначено покарання 5 років позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишений без зміни тримання під вартою.
Постановлено зарахувати ОСОБА_8 в строк відбування покарання, з урахуванням положень ч.5 ст.72 КК України (із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі), строк тримання його під вартою, що обчислюється з моменту його фактичного затримання , а саме з 02 липня 2016 року.
Доля речових доказів вирішена згідно ст.100 КПК України.
Як встановив суд, о 19 годині 05 хвилин 2 липня 2016 року ОСОБА_8 , у стані алкогольного сп`яніння, проник в будинок АДРЕСА_1 , звідки умисно, з корисливих мотивів зі спальної кімнати, де в той час на ліжку відпочивав власник домоволодіння - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , використовуючи заздалегідь заготовлену жіночу панчоху, одягнену на голову, відкрито заволодів грошовими коштами загальною сумою 4 240, 00 грн., що були розташовані під подушкою на ліжку поблизу потерпілого ОСОБА_10 та макетом пістолету, що був розміщений в серванті, який для потерпілого не становить матеріальної цінності, після чого з викраденим з місця вчинення злочину зник, спричинивши ОСОБА_10 майнову шкоду на суму 4240 грн.
В апеляційній скарзі обвинувачений, посилаючись на повне визнання своєї провини, щире каяття у скоєному та повне усвідомлення своєї асоціальної поведінки, просить вирок суду змінити та застосувати до нього положення ст.69 КК України.

Разом з тим, у доповненнях до апеляційної скарги, обвинувачений просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу обвинуваченого в редакції змінених доводів, скасувати вирок та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, прокурора, який вважав вирок суду законним, а апеляційну скаргу необґрунтованою, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненому повторно, поєднаному з проникненням у житло, за обставин, викладених у вироку, та юридична кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.3 ст.186 КК України є правильними, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені наявними у справі доказами, які досліджувались за згодою усіх учасників провадження, в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, в частині допиту обвинуваченого та дослідження даних, що характеризують його особу.

При цьому суд першої інстанції, з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченим змісту фактичних обставин справи, за відсутністю сумнівів у добровільності позиції обвинуваченого, який повністю визнав себе винуватим у інкримінованому йому правопорушенні, роз`яснив всім учасникам судового провадження, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Цей факт обвинувачений ОСОБА_8 підтвердив в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції.

Будь-яких порушень при вирішенні судом першої інстанції цих питань колегією суддів не встановлено, а тому фактичні обставини справи, доведеність винуватості ОСОБА_8 в інкримінованому йому правопорушенні та юридична кваліфікація його дій, які не оспорювались в суді першої інстанції і відповідно докази щодо яких не досліджувались судом, не є предметом апеляційного розгляду відповідно до вимог ч.2 ст.394 КПК України. За встановлених у вироку обставин кримінального правопорушення, юридична кваліфікація його дій за ч.3 ст.186 КК України не викликає сумнівів. У зв`язку з викладеним, викладені в доповненні до апеляційної скарги доводи обвинуваченого ОСОБА_8 не підлягають перевірці відповідно до вимог ч.2 ст.394 КПК України.
Відповідно до ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Виходячи з положень ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Судом першої інстанції ці вимоги закону були дотримані у повному обсязі.
Так, обґрунтовуючи висновок щодо виду і міри покарання та призначаючи йому покарання у виді позбавлення волі, у межах санкції закону України про кримінальну відповідальність за вчинений ним злочин, суд виходив з характеру та ступеню тяжкості скоєного злочину, який є тяжким, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, особи обвинуваченого.
Зокрема, судом враховано дані про особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується посередньо, не працевлаштований, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, раніше судимий за вчинення аналогічного умисного злочину, після звільнення з місць позбавлення волі щодо нього був встановлений адміністративний нагляд із застосуванням певних обмежень.
Обставиною, яка пом`якшує покарання, суд визнав щире каяття обвинуваченого.
В якості обставини, яка обтяжує покарання, суд врахував вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
Врахувавши всі зазначені обставини в сукупності, в тому числі і ті, на які посилається обвинувачений в апеляційній скарзі, суд обґрунтовано дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_8 , попередження скоєння ним нових злочинів, та досягнення цілей покарання щодо обвинуваченого в цілому є неможливим без реального відбування покарання у місцях позбавлення волі.
Колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому покарання майже в мінімальних межах санкції закону за злочин, у вчиненні якого його визнано винуватим, в повній мірі відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення і даним про його особу, є обґрунтованим та справедливим, а відтак не вбачає підстав для його пом`якшення із застосуванням положень ст.69 КК України.
Так, згідно з ч.1 ст.69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.
У даному кримінальному провадженні встановлено як обставину, що пом`якшує покарання ОСОБА_8 , його щире каяття у вчиненому злочині, з урахуванням якої у сукупності з іншими вищенаведеними даними про особу обвинуваченого та обставиною, яка обтяжує покарання, суд дійшов висновку про неможливість призначення ОСОБА_8 покарання без ізоляції від суспільства. Такі висновки суду першої інстанції, які знайшли своє належне мотивування у вироку, колегія суддів вважає правильними і обґрунтованими, оскільки щире каяття обвинуваченого, що визнано єдиною обставиною, що пом`якшує покарання, істотно не знижує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 злочину, який є умисним тяжким злочином проти власності.
За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для пом`якшення обвинуваченому покарання, оскільки призначене покарання відповідає характеру і ступеню тяжкості вчиненого ним злочину, і є необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів, як це передбачено ст.65 КК України. Тому вважати призначене ОСОБА_8 покарання в межах санкції злочину, передбаченого ч.3 ст.186 КК України, явно несправедливим через його суворість, не вбачається.
Враховуючи, що у відношенні обвинуваченого був застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк попереднього ув`язнення ОСОБА_8 підлягає зарахуванню у строк покарання у порядку ч.5 ст.72 КК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення, а вирок Чугуївського міського суду Харківської області від 27 вересня 2016 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.
На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_8 у строк відбування покарання попереднє ув`язнення з 2.07.2016р. по 16.05.2017р. включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_5