№ 1-кс/521/1458/17

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 березня 2017 року
Посилаючись на зазначене слідчий просив накласти арешт на грошові кошти з метою забезпечення збереження речових доказів та недопущення їх подальшого відчуження, слідчий просить заборонити використання та будь-яке розпорядження ним, тобто будь-яке відчуження, оскільки невжиття таких заходів може привести до його втрати, що у подальшому може перешкодити кримінальному провадженню.
У судовому засіданні слідчий підтримав клопотання про арешт майна, наполягаючи на його задоволенні.
Розглянувши клопотання, дослідивши надані докази, заслухавши, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання слідчого задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Як вбачається з резолютивної частини клопотання, фактично слідчий просить не тільки про арешт майна, але і висуває вимоги щодо тимчасового доступу до документів, які містять охоронювану законом (банківську) таємницю.
Застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як тимчасовий доступ до документів регламентується положеннями глави 15 КПК України та відбувається в порядку, відмінному від того, що регламентує накладення арешту на майно.
При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст. ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.
Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.
Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому КПК України порядку.
ТОВ «СПМК-17» не є та не може бути відповідно вимог КПК України ані підозрюваним, ані обвинуваченим, ані юридичною особою, що в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого.
Також, вимоги ч.3 ст. 170 КК України передбачають можливість накладення арешту на майно юридичної особи лише у випадку забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову, але матеріали провадження не містять даних про заявлений цивільний позов.
Таким чином, оскільки, грошові кошти належать ТОВ «СПМК-17», та діючим кримінально-процесуальним законодавством не передбачена можливість накладення арешту на майно юридичної особи при наведених слідчим обставинах, то у слідчого судді не має законних підстав задовольнити клопотання слідчого, щодо арешту вказаних грошових коштів.
Слідчий суддя вважає, що накладення арешту на банківські рахунки підприємств можуть призвести до унеможливлення ведення ними фінансово-господарської діяльності, порушення прав як юридичних осіб, так і фізичних осіб працівників цих підприємств.
Відповідно до ч. 4 ст. 170 КПК України, заборона на використання майна, а також, заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
За таких обставин, керуючись ст.ст. 170 - 173 КПК України, слідчий суддя, -
Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді, може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.
Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.
Слідчий суддя ОСОБА_1