11-кп/775/210/2014(м)
246/1171/13-к

Головуючий у І інстанції: ОСОБА_1
Категорія ст. 135 ч.1 КК України Доповідач: ОСОБА_2

В И Р О К
іменем У к р а ї н и
24 липня 2014 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:
головуючого судді ТопчійТ.В суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5 , ОСОБА_6
за участю прокурора ОСОБА_7 , ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_9
потерпілої ОСОБА_10
представника потерпілої ОСОБА_11

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Свободне Тельманівського району Донецької області, громадянин України, не одружений, маючий неповну вищу освіту, раніше не судимий, мешкаючий за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ,-
визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 135 ч.1 КК України та засуджений до покарання у виді двох років позбавлення волі. В порядку передбаченому ст.75 КК Україні звільнений від відбуття покарання з випробуванням на один рік. Відповідно до ст. 76 КК України обвинувачений зобов`язаний не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання,-
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Тельманівського районного суду Донецької області від 01 квітня 2014 р. ОСОБА_9 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 135 ч.1 КК України, вчиненого за наступних обставинах.
ОСОБА_12 18 листопада 2012 року, приблизно о 1 годині 20 хвилин, в темний час доби, керуючи автомобілем марки «Geely MR-7151», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Центральній в с. Михайлівка Тельманівського району Донецької області, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_13 , який від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці події.
Після наїзду на потерпілого обвинувачений ОСОБА_12 , діючи умисно в порушення вимог п.2.10 Правил дорожнього руху України, маючи реальну можливість вжити можливих заходів для надання першої медичної допомоги потерпілому ОСОБА_13 викликати карету швидкої медичної допомоги, звернутися за допомогою до присутніх, відправити потерпілого до лікувального закладу, після скоєння дорожньо-транспортної пригоди, переслідуючи мету уникнути відповідальності за скоєння дорожньо-транспортної пригоди, а також, маючи протиправні наміри щодо приховування цієї пригоди, на автомобілі зник з місця події, попередньо і достовірно не переконавшись у настанні смерті ОСОБА_13 , залишив його на місці дорожньо - транспортної пригоди, тим самим поставивши потерпілого в небезпечний для життя стан, який внаслідок безпорадного стану, був позбавлений можливості, вжити заходів до самозбереження.
Не погодившись з вироком суду, потерпіла ОСОБА_10 подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та постановити новий вирок, яким засудити ОСОБА_9 за ст. 135 ч.1 КК України до покарання пов`язаного з позбавленням волі.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог вказує, що суд першої інстанції, звільняючи ОСОБА_14 від відбування покарання з випробуванням, застосовуючи ст.75 КК України, не звернув увагу на суспільну небезпеку вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, не зважив належним чином на обставини вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, за яких ОСОБА_14 маючи можливість запобігти настанню смерті ОСОБА_15 залишив його у безпорадному стані, проявивши злочинну бездіяльність, навіть не викликавши швидку допомогу, втік з місця скоєння кримінального правопорушення. Під час досудового слідства та суду не вибачився, заходів для відшкодування заподіяної їй шкоди не вжив, що на її думку свідчить про відсутність щиросердного каяття обвинуваченого у вчиненому кримінальному правопорушенні.
Заслухавши доповідача, потерпілу та її представника, які підтримали апеляційні вимоги, прокурора, який не заперечував проти апеляційних вимог потерпілої. Обвинуваченого, який просив відмовити у задоволенні апеляції, вважав вирок суду законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга потерпілої підлягає задоволенню частково, а вирок суду підлягає скасуванню з постановленням по справі нового вироку з наступних підстав.
Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_9 та правильність кваліфікації його дій за ст. 135 ч.1 КК України в апеляційному порядку учасниками процесу не оскаржуються.
Згідно з вимогами ст. 65 КК України особі, що вчинила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд призначаючи покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, данні про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Колегія суддів вважає, що покарання, призначене судом обвинуваченому ОСОБА_9 , не відповідає вимогам ст. 65 КК України внаслідок м`якості та не відповідності міри покарання тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, тяжкості його наслідків та особі обвинуваченого.
Колегія суддів погоджується з апеляційними доводами потерпілої в тій частині, що призначаючи обвинуваченому покарання з випробуванням, суд повною мірою не зважив на тяжкі наслідки кримінального правопорушення у вигляді смерті ОСОБА_13 , те, що обвинувачений за місцем проживання та роботи характеризується посередньо, не вибачився перед потерпілою, на протязі тривалого часу не вжив заходів для відшкодування шкоди, заподіяної потерпілій. Вказані обставини, на думку колегії суддів свідчать про відсутність у обвинуваченого бажання спокутувати свою вину за вчинене та відсутність щиросердного каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд у вироку не навів переконливих мотивів, які дозволили йому прийти до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбуття покарання та доцільність застосування ст. 75 КК України при призначенні йому покарання.
За наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає необхідним скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання та постановити новий вирок, яким призначити обвинуваченому покарання у вигляді обмеження волі, яке буде необхідним та достатнім для перевиховання обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Згідно ст. 420 КПК України апеляційний суд скасовує вирок суду першої інстанції та постановляє свій вирок у разі необхідності призначення більш суворого покарання.
Керуючись вимогами стст. 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів, -
З А С У Д И Л А:
Апеляцію потерпілої ОСОБА_10 - задовольнити частково.
Вирок Тельманівського райсуду Донецької області від 01 квітня 2014 року стосовно ОСОБА_9 - скасувати в частині призначеного покарання.
ОСОБА_9 вважати засудженим за ст. 135 ч.1 КК України до покарання у вигляді 1 (одного) року 6 (шести) місяців обмеження волі.
В іншій частині вирок Тельманівського райсуду Донецької області від 01 квітня 2014 року постановлений щодо ОСОБА_9 - залишити без зміни.

Строк покарання ОСОБА_9 обчислювати з дня відбуття покарання у вигляді обмеження волі.

Вирок суду може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України по розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 3 (трьох) місяців з дня його проголошення, шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України по розгляду цивільних та кримінальних справ.

Судді: