Справа № 450/3229/16-к Провадження № 1-кп/450/96/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2017 року Пустомитівський районний суд Львівської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Пустомити обвинувальний акт у кримінальному провадженні за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 186 КК України, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002586 від 30.11.2016 р. стосовно:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Судова Вишня, Мостиського району Львівської області, українця, гр. України, із середньою-спеціальною освітою, не працюючого, не одруженого, який має на утриманні двох малолітніх дітей, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 186 КК України,
сторони кримінального провадження:
прокурор ОСОБА_4
обвинувачений ОСОБА_3
захисник обвинуваченого ОСОБА_3 - ОСОБА_5
інші учасники кримінального провадження:
потерпілі: ОСОБА_6 , ОСОБА_7

встановив:
29.11.2016 року, близько 21:40 год. обвинувачений ОСОБА_3 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, в смт. Щирець, Пустомитівського району, Львівської області, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, поєднаного із проникненням у житло, з корисливих мотивів, зайшов у житловий будинок АДРЕСА_3 , де одягнув на голову маску «Балаклаву» та на руки рукавиці, та перебуваючи у під`їзді цього будинку постукав у двері квартири АДРЕСА_4 , де потерпіла ОСОБА_8 відчинила йому двері. Шляхом подолання фізичного опору потерпілої ОСОБА_8 , який остання почала чинити побачивши особу в «балаклаві», обвинувачений ОСОБА_3 увійшов до квартири АДРЕСА_5 . У вказаній квартирі обвинувачений ОСОБА_3 висловив незаконну вимогу до ОСОБА_8 та ОСОБА_6 щодо отримання коштів належних потерпілим ОСОБА_8 та ОСОБА_6 . Однак, свій злочинний умисел обвинувачений ОСОБА_3 не довів до кінця, та не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, оскільки потерпілі ОСОБА_6 та ОСОБА_8 почали кричати та вчинили опір незаконним діям ОСОБА_3 , який виразився у виштовхуванні обвинуваченого ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_5 , внаслідок чого останній вибіг з приміщення вказаної квартири на вулицю, де у подальшому був затриманий працівниками поліції поблизу будинку АДРЕСА_3 .
Отже, ОСОБА_3 скоїв не закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна поєднаного з проникненням у житло, тобто вчинив злочин, передбачений ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 186 КК України.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю та дав суду такі покази:
29.11.2016 року, у вечері близько 22:00 год., він (обвинувачений) перебував в м. Львів де вживав алкогольні напої. У м. Львові до нього підійшли двоє чоловіків, яких він не знає та запропонували підзаробити. Для цього необхідно було заїхати в смт. Щирець, Пустомитівського району, зайти в конкретно визначене житло та забрати гроші. На таку пропозицію він (обвинувачений) погодився. Із вказаними невідомими особами він (обвинувачений) на громадському транспорті доїхав до смт. Щирець. Два невідомих йому (обвинуваченому) чоловіки, в смт. Щирець, вийшовши з «маршрутки» показали в яке житло треба зайти, та дали йому маску «балаклаву» і рукавиці, які він надів в під`їзді будинку.
У будинку АДРЕСА_3 , він (обвинувачений) постукав у двері квартири АДРЕСА_4 , які йому відчинила невідома жінка. У відчинені двері квартири він (обвинувачений) зайшов із застосуванням сили. У коридорі квартири знаходилася ще одна жінка. Як тепер йому (обвинуваченому) стало відомо, це були потерпілі. У коридорі вказаної вище квартири він почав вимагати у потерпілих гроші, проте останній почали голосно кричати та виштовхали його із квартири. Внаслідок такий дій потерпіли, він (обвинувачений) вийшов із під`їзду будинку АДРЕСА_3 , проте одразу був зупинений працівниками поліції. Судом у судовому засіданні з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст обставин кримінально провадження та у добровільному порядку без будь-якого тиску дає свої пояснення, обвинуваченому та його захиснику зрозуміло, що при апеляційному розгляді справи вони будуть обмежені у праві на оскарження обставин кримінального провадження.
З`ясувавши думку учасників процесу, які не заперечують проти не дослідження доказів, які ніким не оспорюються, суд прийшов до висновку про необхідність визнати недоцільним дослідження доказів, які ніким не оспорюються, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України.
За кримінальне правопорушення вчинене ОСОБА_3 останній підлягає покаранню, при визначені виду та міри покарання суд бере до уваги суспільну небезпеку кримінального провадження, характер вчиненого злочинного діяння, особу обвинуваченого, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання обвинуваченого.
Обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчинені злочину визнав повністю, активно сприяв органу досудового розслідування у розкритті кримінального правопорушення, ці обставини враховуються судом, як такі, що пом`якшують покарання обвинуваченого.
Обвинувачений ОСОБА_3 вчинив злочин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, ця обставина враховуються судом, як така, що обтяжує покарання обвинуваченого.
На підставі вищенаведеного, враховуючи:
особу обвинуваченого, який:
раніше не судимий,
на наркологічному та психо - неврологічному обліку не числиться;
має постійне місце проживання;
за місцем проживання характеризується позитивно;
має на утриманні двох малолітніх дітей,
обставини вчинення злочину, відсутність претензій потерпілих до обвинуваченого, суд прийшов до висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства та вважає за необхідне обрати йому покарання в межах санкції частини статті кримінального закону, що передбачає відповідальність за вчинений обвинуваченим злочин у виді позбавлення волі, із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України.
Цивільного позову у кримінальному провадженні не заявлено.
Судових витрат у кримінальному провадженні немає.
Речових доказів у кримінальному провадженні: маска «балаклава», рукавиці слід знищити.
Сторони клопотань про зміну обвинуваченому запобіжного заходу, встановленого ухвалою суду від 30.01. 2017 року у виді домашнього арешту, до вступу вироку у законну силу не заявляли, підстав для зміни чи відміни обвинуваченому запобіжного заходу немає.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд,-
ухвалив:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком 4 (чотири) роки.
Згідно ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_3 від відбування призначеного йому за цим вироком суду покарання у виді чотирьох років позбавлення волі, якщо він протягом одного року не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.
Згідно ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Запобіжний захід до вступу вироку у законну силу засудженому ОСОБА_3 залишити без змін- домашній арешт .
Речових доказів у кримінальному провадженні: маска «балаклава», рукавиці, - знищити.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Львівської області через Пустомитівський районний суд Львівської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
СуддяОСОБА_1