Дата документу 04.08.2017 Справа № 554/6148/17

Провадження № 1-кс/554/5309/2017

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
4 серпня 2017 року м. Полтава
Слідчий суддя Октябрського районного суду міста Полтави ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2
за участю слідчого ОСОБА_3
В С Т А Н О В И В:
Таким чином, з метою мінімізації податкових зобов`язань, обготівкування грошових коштів та незаконного відшкодування ПДВ з Державного бюджету службові особи ПП «АДАМАС», діючи за попередньою домовленістю із службовими особами ДФС у Полтавській області, іншими суб`єктами господарювання, достовірно усвідомлюючи та бажаючи настання незаконних наслідків відображають придбання товарів (робіт, послуг) у вищевказаних суб`єктів господарювання, шляхом відображення у податковому та бухгалтерському обліках витрати на придбання товарів, та перерахування безготівкових коштів через банківські рахунки, що призводить до штучного заниження податкових зобов`язань та незаконного відшкодування ПДВ. Вказані підприємства здійснюють безтоварні операції шляхом документального оформлення придбання однієї групи товарів (переважно молоко та молокопродукти) та послідуючої реалізації іншої групи товарів (механічні вироби та послуги) підприємствам реального сектору економіки. Фактично ж придбаний товар реалізовується за готівкові кошти, внаслідок чого до бюджету не надходять грошові кошти в особливо великих розмірах. Придбані та реалізовані товари мають різну номенклатуру, а також відмінні за своїми фізичними характеристиками та функціональним призначенням, що вказує на безтоварність здійснюваних операцій.
Зазначена схема дозволяє мінімізувати податкові зобов`язання підприємствам реального сектору економіки, а також отримувати необліковані грошові кошти та створює умови для безпідставного завищення валових витрат, а також незаконного відшкодування ПДВ з бюджету.
Відповідно до вимог ст. 159 КПК України тимчасовий доступ до речей до документів полягає у наданні стороні кримінального провадження особою, у володінні якої знаходяться такі речі чи документи, можливості ознайомитися з ними, робити з них копії, а у разі прийняття відповідного рішення слідчим суддею, здійснити їх вилучення (виїмку) в оригіналах.
№кодвалютаМФОНазва банку№ рахункуДата відкриття
1840ДОЛАР США300023ПАТ "УКРСОЦБАНК"НОМЕР_1 12.05.2014
2643РОСIЙСЬКИЙ РУБЛЬ300023ПАТ "УКРСОЦБАНК"НОМЕР_2 12.05.2014
3978ЄВРО300023ПАТ "УКРСОЦБАНК"НОМЕР_3 12.05.2014
4980УКРАЇНСЬКА ГРИВНЯ300023ПАТ "УКРСОЦБАНК"НОМЕР_4 03.07.2013
5980УКРАЇНСЬКА ГРИВНЯ300023ПАТ "УКРСОЦБАНК"НОМЕР_5 18.02.2011
6980УКРАЇНСЬКА ГРИВНЯ300023ПАТ "УКРСОЦБАНК"НОМЕР_6 18.02.2011
Арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, i перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб з метою забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Беручи до уваги, що розгляд клопотання в присутності представника ПП «АДАМАС» та представника банку, в якому відкрито розрахунковий рахунок, може призвести до розголошення даних досудового слідства та негативних наслідків у вигляді зняття з рахунків коштів отриманих протиправним шляхом, знищення документів, що мають значення для встановлення істини у справі, переховування від слідства осіб причетних до протиправної діяльності та іншого перешкоджання встановленню істини в справі, розгляд клопотання в суді доцільно проводити за відсутності представників ПП «АДАМАС» та ПАТ «УКРСОЦБАНК».
Слідчий в судовому засіданні підтримала заявлене клопотання, просила його задовольнити з підстав в ньому наведених.
Дослідивши матеріали справи, приходжу до наступного.
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).
Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).
Слідчим доведено, що вищевказане майно, має значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
На виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України слідчий довів необхідність арешту майна, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України.
На даному етапі досудового розслідування його потреби виправдовують втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.
Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 117, 131, 132, 167, 170-173, 175, 309 КПК України, -
Клопотання слідчого СВ Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 - задовольнити.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Полтавської області на протязі 5 днів з моменту проголошення.
Слідчий суддя ОСОБА_1