Справа № 1-513/2011
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"10" березня 2017 р. м.Київ
Дніпровський районний суд м. Києва у складі колегії: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі ОСОБА_4 , за участі прокурора ОСОБА_5 , захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяви про самовідвід суддів Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 від розгляду кримінальної справи за обвинуваченням:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Одеса, громадянина України, українця, з середньою освітою, неодруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні злочинів, передбачених п.п.6,12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.3 ст.289, ч.2 ст.358, ч.3 ст.358, ч.3 ст.357, ч.2 ст.194 КК України,
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Одеса, громадянина України, українця, з середньою-спеціальною освітою, неодруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у вчиненні злочинів, передбачених п.п.6,12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.3 ст.289, ч.2 ст.358, ч.3 ст.358, ч.3 ст.357 КК України,
В провадження Дніпровського районного суду міста Києва 08 лютого 2017 року надійшли матеріали кримінальної справи по обвинуваченню ОСОБА_8 п.п.6,12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.3 ст.289, ч.2 ст.358, ч.3 ст.358, ч.3 ст.357, ч.2 ст.194 КК України та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.п.6,12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.3 ст.289, ч.2 ст.358, ч.3 ст.358, ч.3 ст.357 КК України з ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 11 січня 2017 року.
Справа слухається за КПК України 1960р.
Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду справу було передано до розгляду колегії суддів ( головуючий ОСОБА_1 , судді ОСОБА_2 , ОСОБА_3 )
10 березня 2017 року всіма суддями зі складу колегії суддів була подана заява про самовідвід у вказаній кримінальній справі.
Прокурор не заперечував проти задоволення заяв суддів про самовідвід.
Потерпілі та їх представник будучі обізнаними про дату та час вказаного судового розгляду не з`явились, суд визнав можливими вирішити вказане питання за їх відсутності.
Захисники ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , а також підсудні ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не заперечували проти задоволення заяв суддів про самовідвід.
Дослідивши заяви про самовідвід, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Вказана кримінальна справа перебувала на розгляді зазначеного вище складу суду з 29 жовтня 2015 року після скасування Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 01 жовтня 2015 року, вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2012 року (т.12 а.с. 214).
27 вересня 2016 року Дніпровським районним судом м. Києва кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_9 було направлено прокурору міста Києва для організації додаткового розслідування. Змінено запобіжний захід підсудним ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (кожному окремо) з взяття під варту на підписку про невиїзд з місця проживання та звільнено з-під варти в залі суду.
Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду м. Києва від 11 січня 2017 року, ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва скасовано в частині направлення кримінальної справи на додаткове розслідування та направлено справу на новий судовий розгляд. В іншій частині залишено без змін.
Даючи оцінку ухвалі суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції звернув увагу, що «в оскаржуваному рішенні суд надає оцінку зібраним доказам і фактично робить висновок про відсутність належних доказів в інкримінованих підсудним злочинах, зокрема в умисному вбивстві ОСОБА_10 , направляючи при цьому справу на додаткове розслідування… За таких обставин суд має витлумачити всі сумніви і постановити згідно ст.. 327 КПК рішення по суті» (т. 16 а.с. 144)
Приймаючи до уваги, що при поверненні справи на додаткове розслідування, колегія суддів дала оцінку зібраним доказам, вказавши на відсутність прямих доказів , окрім визнавальних показів ОСОБА_11 та Тариці, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 54 КПК України робить подальшу їх участь у розгляді справи такою, що вплине на об`єктивність, тому суддями ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заявлено самовідвід.
Заслухавши думку сторін кримінального провадження, колегія суддів дійшла до наступного висновку.
Відповідно до ст.54 КПК України(1960) суддя не може брати участі в розгляді кримінальної справи:
1) якщо він є потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем або родичем кого-небудь з них, а також родичем слідчого, особи, яка провадила дізнання, обвинувача або обвинуваченого;
2) якщо він брав участь у даній справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, особа, яка провадила дізнання, слідчий, обвинувач, захисник або представник інтересів потерпілого, цивільного позивача або цивільного відповідача;
2-1) якщо він під час досудового розслідування справи вирішував питання щодо проведення обшуку, виїмки, огляду, обрання, зміни чи скасування запобіжних заходів, продовження строків тримання під вартою, або розглядав скарги на затримання чи на постанови про відмову в порушенні кримінальної справи або закриття справи;
2-2) якщо він під час досудового розслідування справи розглядав питання про усунення захисника в порядку, передбаченому статтею 61-1 цього Кодексу;
3) якщо він особисто або його родичі заінтересовані в результатах справи;
4) при наявності інших обставин, які викликають сумнів в об`єктивності судді;
5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого частиною третьою статті 16-2 цього Кодексу.
У складі суду, що розглядає кримінальну справу, не можуть бути особи, які є родичами між собою.
У відповідності до ст. 55 КПК України , суддя, який брав участь у розгляді кримінальної справи в суді першої інстанції, не може брати участі в розгляді цієї справи в апеляційному чи касаційному порядку, а так само брати участь в новому розгляді справи в суді першої інстанції в разі скасування вироку або ухвали про закриття справи, постановлених з його участю.
Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 11.02.2005 року "Про практику застосування судами України законодавства, що регулює повернення кримінальних справ на додаткове розслідування", суд не вправі наперед вирішувати питання про формулювання й обсяг обвинувачення, його доведеність, кваліфікацію вчиненого, достовірність того чи іншого доказу чи переваги одних доказів перед іншими, а також вважати встановленими обставини, які підлягають перевірці в ході додаткового розслідування.
Порушення даної вимоги може бути підставою для відводу судді, який направляв справу на додаткове розслідування і повинен розглядати її після надходження до суду після дослідування, а також для скасування вироку, якщо кримінальну справу розглянув суддя, який в постанові про направлення справи на додаткове розслідування висловив свою думку про формування й обсяг обвинувачення, його доведеність, кваліфікацію вчиненого, достовірність того чи іншого доказу чи переваги одних доказів перед іншими.
Внутрішнє переконання колегії суддів, яке склалось під час дослідження доказів у судовому розгляді і направленні справи на додаткове розслідування, було викладене публічно в формі ухвали.
Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 10 грудня 2009 р. в справі «Мироненко і Мартиненко проти України» було констатовано порушення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод. Цим рішенням Європейським Судом визнано порушення принципу безсторонності суду. Так, у п. 66, 69 і 70 цього рішення вказано, що згідно з усталеною практикою Суду, наявність безсторонності має визначатися, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім. Застосовуючи об`єктивний критерій, слід з`ясувати, чи існують, окрім самої поведінки судді, певні факти, які можуть служити підставою для сумніву в його безсторонності. Тобто при визначенні наявності у відповідній справі законних підстав сумніватися в безсторонності певного судді позиція особи, про яку йдеться, має важливе, але не вирішальне значення. Вирішальне значення при цьому матиме можливість вважати такі сумніви об`єктивно обґрунтованими. У цьому зв`язку навіть видимі ознаки можуть мати певне значення або, іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється». Адже йдеться про необхідність забезпечення довіри, яку суди в демократичному суспільстві повинні вселяти у громадськість.
При направленні справи на додаткове розслідування, колегія суддів дала оцінку частині доказів та на думку апеляційного суду м. Києва фактично зробила висновок про відсутність належних доказів в інкримінованих підсудним злочинах, що може викликати обґрунтовані побоювання, що у колегії вже сформувалася думка про вину (чи недоведеність вини) підсудних і що це може позначитись на його безсторонності в разі повторного направлення йому матеріалів цієї справи для розгляду (п. 71 рішенні Європейського суду з прав людини від 10 грудня 2009 р. в справі «Мироненко і Мартиненко проти України»).
Відповідно до ст. 56 КПК України (1960р) за наявності обставин, передбачених ст.54 і 55 цього Кодексу, суддя забов`язаний заявити самовідвід. Заяви про відвід ( самовідвід) подаються до початку судового слідства.
Керуючись ст.ст.54,55,56 КПК України, -
Задовольнити заяви про самовідвід суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та відвести їх від розгляду кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.п.6,12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.3 ст.289, ч.2 ст.358, ч.3 ст.357, ч. 2 ст. 194 КК України та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.п.6,12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.3 ст.289, ч.2 ст.358, ч.3 ст.357 КК України
Передати кримінальну справу до канцелярії Дніпровського районного суду міста Києва для заміни відведених суддів в порядку ст. 16-2 КПК України (в ред..1960).
Судді ОСОБА_12
ОСОБА_2
ОСОБА_3