Справа № 548/427/17
Провадження №1-кп/548/61/17
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 травня 2017 року м. Хорол
Хорольський районний суд Полтавської області в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора - ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Вереміївка Семенівського району Полтавської області, мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта середня, не працюючого, не одруженого, на утриманні нікого з інших осіб не має, військовозобов`язаного, інвалідності не має, в силу ст.89 КК України раніше не судимого,-
у вчиненні злочинів передбачених ч.1 ст. 190, ч.2 ст.185 КК України,
ОСОБА_4 у с.Петрівка Хорольського району Полтавської областіскоїв кримінальні правопорушення при слідуючих обставинах.
Так, ОСОБА_4 в середині жовтня 2016 року (точної дати досудовим слідством встановити не представилось можливим) в післяобідній час, перебував в домогосподарстві ОСОБА_5 , яке розташоване в АДРЕСА_2 . Там, із корисливих спонукань, з метою заволодіння чужим майном, шляхом обману та зловживання довірою (шахрайства), умисно викликавши впевненість у ОСОБА_5 про добросовісність своїх дій, ОСОБА_4 попрохав його передати йому гроші в сумі 250 грн. для передачі його сусіду - ОСОБА_6 за раніше виконану ОСОБА_6 роботу з обпилювання гілок плодових дерев у домогосподарстві ОСОБА_5 . При цьому ОСОБА_4 переконав ОСОБА_7 , що про передачу грошей його попрохав ОСОБА_6 , хоча ОСОБА_6 про передачу йому грошей від ОСОБА_5 . ОСОБА_4 ніколи не просив.
Одержавши шляхом шахрайства чужі грошові кошти від ОСОБА_5 , у подальшому ОСОБА_4 зі вказаними грошима поїхав до смт. Семенівки, Семенівського району, Полтавської області, де витратив їх на придбання собі продуктів харчування, чим розпорядився чужим майном за власним розсудом.
Своїми умисними діями ОСОБА_4 завдав ОСОБА_5 матеріальної шкоди на суму 250 грн.
Крім цього, ОСОБА_4 продовжуючи свою злочинну діяльність, в середині жовтня 2016 року (точної дати досудовим слідством встановити не представилось можливим) в післяобідній час, перебуваючи в домогосподарстві ОСОБА_5 , яке розташоване в АДРЕСА_2 , маючи вільний доступ до житлового будинку, вирішив викрасти належний ОСОБА_5 бувший у користуванні мобільний телефон марки «Nokia - 2600», вартість якого, згідно довідки, становить 220 грн.
Реалізуючи свій злочинний умисел на викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, ОСОБА_4 , зайшов до житлового будинку, де, скориставшись обставиною, що ОСОБА_5 відпочивав в іншій кімнаті будинку і за ОСОБА_4 не спостерігав, шляхом вільного доступу, у приміщенні кухні таємно, повторно викрав вищезазначений мобільний телефон, який знаходився на столі у вказаній кухні. Викрадений телефон «Nokia - 2600» ОСОБА_4 поклав собі до кишені брюк та, вийшовши з будинку ОСОБА_5 , направився із викраденим чужим майном до господарства своєї сестри ОСОБА_8 , яке розташоване поруч.
У подальшому ОСОБА_4 , поїхав із викраденим ним мобільним телефоном у смт. Семенівку Семенівського району Полтавської області, та залишив собі для особистого користування. Через технічну несправність телефону, яка виникла при користуванні ним ОСОБА_4 , останній, з метою ремонтування розібрав викрадений сотовий телефон, але відремонтувати його не зміг, таким способом ОСОБА_4 розпорядився викраденим чужим майном на власний розсуд.
Своїми умисними діями ОСОБА_4 завдав ОСОБА_5 матеріальної шкоди на суму 220 грн.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винним себе в інкримінованих йому злочинах визнав повністю, прохав суд суворо його не карати, в скоєному щиро розкаявся.
В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про розгляд справи відповідно до вимог ст.349 КПК України, тобто не досліджувати обставини справи, оскільки обвинувачений вину свою визнав повністю, розкаявся і обставини ніким не оспорюються.
Обвинувачений ОСОБА_4 також вважає, що не слід досліджувати фактичні обставини справи, так як він свою вину визнає повністю та згоден з обвинуваченням, і усвідомлює, що не зможе їх оскаржити в апеляційному суді.
Учасникам судового процесу роз`яснено, що суд відповідно до ст. 349 ч. 3 КПК України вправі, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Судом з`ясовано, що обвинуваченийта інші учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин і немає сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, а також роз`яснено їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини у апеляційному порядку. А тому суд за клопотанням і згодою учасників судового провадження обмежився дослідження доказів: допитом обвинуваченогота дослідженням його характеризуючих даних.
Судом встановлено, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 вірно кваліфіковані за ч.1 ст. 190, ч.2 ст.185 КК України, оскільки він своїми умисними діями вчинив заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою (шахрайство) та таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно.
Отже, своїми умисними діями, які виразилися у заволодінні чужим майном шляхом обману та зловживання довірою (шахрайстві) та таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, ОСОБА_4 вчинив злочини передбачені ч.1 ст. 190, ч.2 ст.185 КК України.
Призначаючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 за ч.1 ст. 190, ч.2 ст.185 КК України, суд враховує тяжкість вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно ст.66 КК України є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, які обтяжують відповідно ст.67 КК України покарання обвинуваченого ОСОБА_9 не виявлено.
Беручи до уваги викладене, дані про особу обвинуваченого, який посередньо характеризується за місцем проживання те, що вчинені обвинуваченим ОСОБА_4 кримінальні правопорушення не є тяжкими злочинами, потерпілий - ОСОБА_5 не наполягав на суворій мірі покарання, а наявність таких обставин, як щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину помякшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд вважає, що виправлення і перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, тобто, із застосуванням ст.75 КК України, що передбачає звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Остаточне покарання для обвинуваченого ОСОБА_4 слід визначити на підставі ст. 70 ч. 1 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, так як він скоїв декілька злочинів передбачених ч.1 ст. 190, ч.2 ст.185 КК України.
Під час досудового розслідування до обвинуваченого не було застосовано запобіжного заходу і на даний час немає ризиків того, що обвинувачений ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу може ухилятися від виконання вироку, тому до нього не слід застосувати запобіжний захід.
Питання про речові докази суд вважає необхідним вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.
Керуючись ст. ст. 31, 176-179, 369 371, 373 376, 394, 395 КПК України, суд,-
ОСОБА_4 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 190 КК України та за цією статтею призначити йому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.
ОСОБА_4 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 185 КК України та за цією статтею призначити йому покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.
Відповідно до ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_4 остаточне покарання за сукупністю злочинів у вигляді 2 (двох) років обмеження волі.
Відповідно до ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік 6 (щість) місяців.
Відповідно до п.п. 1,2 ч.1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не застосовувати.
Цивільний позов у справі не заявлявся.
Відповідно до ст.100 КПК речові докази по даному кримінальному провадженню залишки мобільного телефону «Nokia - 2600», які передані на зберігання в кімнату зберігання речових доказів Хорольського ВП ГУНП в Полтавській області, передати у власність потерпілому ОСОБА_5 анулювавши схоронну розписку.
Згідно зі ст. 376 ч. 6 КПК України копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку суду мають право отримати після подачі відповідної заяви про це до суду.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Полтавської області протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляції через Хорольський районний суд Полтавської області, за виключення оскарження обставин, які ніким не оспорювалися та не досліджувалися в суді.