Справа № 308/157/17
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

05.04.2017 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів:
ОСОБА_1 / головуючої /
ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5 , адвоката ОСОБА_6
Цією ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Закарпатській області капітана поліції ОСОБА_8 , погодженого прокруором відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_5 та накладено арешт на тимчасово вилучене майно у гр. ОСОБА_7 під час обшуку, проведеного 01.02.2017 на підставі ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.01.2017 за адресою смт. Солотвино, вул.Сігетська, 64 "а" :
- мобільний телефон марки «Нокіа» ІМЕІ 1: НОМЕР_1 ; ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , з сім карткою «Київстар»;
- грошові кошти: одна купюра номіналом 50(п`ятдесят) доларів США серії MF60830761A та 85 (вісімдесят п`ять) купюр номіналом 100 (сто) доларів США кожна наступних серій: KF41364991DF6; LA20983396BA1; LL75076980FL12; LJ86449486AJ10; LB11264101HB2; LL88858910GL12; LL14887086FL12; LF78676161JF6; LB07716380BB2; LL56560784GL12; AB10528262PB2; KB78153474MB2; HB58791909PB2; KF36975645AF6; HL98977477EL12; KL72651953BL12; KH43558617AH8; HL59853349DL12; LL565607836GL12; LF34426956IF6; LB963511044TB2; LB96351011TB2; LB98892252TB2; LK91402520EK11; LE831391DE5; LE28807761AE5; LF17420404BF6; LB86641530KB2; LF00414944KF6; LJ77484166AJ10; LB01471502MB2; KE44549298BE5; FL37047711BL12;
KK32264095AK11; BI6721546A19; LB4099212VB2; LK30244756DK11; LK03091087EK11; LL7469779FL12; LB02805486SB2; LK13281598EK11; LL64625662CL12; LB25129371VB2; LB24616747TB2; LB25009832IB2; LE 80170513DE5; LL75317129FL12; LB35330148JB2; LE06689863DE5; LL00164857HL12; LF84278676GF6; LF84278677GF6; LL16616187FL12; LK75850095GK11; LB40966495VB2; KL66264774DL12; HB84570808KB2; KB00730282LB2; KB79272939GB2; HA28120136AA1; DE84525749AE5; KB56832361EB2; HF58433624IF6; HF58433620IF6; KB40115652CB2; FB82947184PB2; LK19707988EK11; LK19707967EK11; LF08587697KF6; LB36882664CB2; LD31767416DD4; LB70306796GB2; CF78297266AF6; KB30579129FB2; FB37794797AB2; LB96351013TB2; LB96351014TB2; LB96351087TB2; LB96351085TB2; LB69899517SB2; LF51726907CF12; LB92023263PB2; LB14901202QB2; LK19707957EK11; LL50817899FL12.
Слідчий суддя задовольняючи клопотання слідчого погодився з зазначеними у ньому доводами та вказав, що таке містить достатньо правових підстав вважати, що вилучені у ОСОБА_7 речі ( грошові кошти та мобільний телефон ) можуть бути доказами у кримінальному провадженні, тому з метою їх збереження наклав на них арешт.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою повернути вилучені у ОСОБА_7 речі. Апелянт посилається на відсутність правових підстав для застосування такого заходу кримінального провадження, оскільки прокурором не доведено, що вказане майно має ознаки речових доказів або здобуте незаконним шляхом. Захисник вказує, що обшук було проведено з порушенням вимог кримінального процесуального закону, зокрема, на підставі ухвали Ужгородського міськрайонного суду від 05.01.2017, яка на його думку не відповідає вимогам закону, так як містить лише посилання на певні документи та статті КПК України без посилання на докази, які підтверджують обґрунтованість проведення обшуку, тому вважає її такою, що не відповідає вимогам ч.3, ч.4 ст. 370, ч.2 ст. 372 КПК України. Окрім того, вважає, що даний обшук проведений не повноважною особою, оскільки дозвіл на проведення обшуку надавався слідчому ОСОБА_10 , натомість такий був проведений слідчим ОСОБА_11 .. Просить врахувати, що ОСОБА_7 підозра у вчиненні кримінального правопорушення з приводу заняття гральним бізнесом, не оголошувалась, що у своїх показаннях ОСОБА_7 не заперечив факт обізнаності про те, що у закладі де було проведено обшук, грають в азартні ігри, однак він не брав у них участь, у вказаному місці він мав призначену зустріч, що й було метою його візиту до цього закладу. При цьому вказує, що навіть за умови наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 злочину, передбаченого ст. 203-2 КК України, ступінь тяжкості не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи особи. Апелянт вважає, що при розгляді клопотання слідчим суддею порушено вимоги ст. ст. 91, 94, 170 КПК України, оскільки в оскаржуваній ухвалі не зазначено жодного доказу, який би свідчив про те, що вилучені речі відповідають критеріям речового доказу, встановленим ст. 98 КПК України. Одночасно захисник просить поновити строк апеляційного оскарження ухвали слідчого судді, оскільки така прийнята без належного повідомлення ОСОБА_7 про розгляд клопотання слідчого. Про накладення арешту на два мобільні телефони та кошти 8550 доларів США, ОСОБА_7 стало відомо лише 16.02.2017 при відібранні в нього пояснень слідчим. Копії протоколу обшуку та оскаржуваної ухвали ОСОБА_7 отримав тільки 20.02.2017, що вплинуло на строки оскарження.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення адвоката ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про підтримання клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження та про задоволення апеляційної скарги, пояснення прокурора ОСОБА_5 , який не заперечив проти поновлення строку апеляційного оскарження та задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження та вивчивши надані прокурором матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження підлягає задоволенню, однак апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Згідно з вимогами ст. 395 КПК України, ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення, а у випадку якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
З апеляційної скарги, доданих до неї документів та матеріалів судового провадження вбачається, що клопотання слідчого про накладення арешту на майно було розглянуто судом у відсутність власника майна та його представника, рішення слідчого судді власнику майна не вручалося, а тому колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження слід поновити, як пропущений особою з причин, які від неї не залежали.
Слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує розгляд питання про накладення арешту та обґрунтовано з дотриманням вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України наклав арешт на грошові кошти та речі, що належать гр. ОСОБА_7 , вилучені під час особистого обшуку 01.02.2016, з метою забезпечення кримінального провадження, збереження речових доказів, які за своїми критеріями відповідають вимогам ч. 1 ст. 98 КПК України.
Колегія суддів погоджується з такими висновком слідчого судді, виходячи з того, що з огляду на положення ч. 2, ч.3, ч.10 ст. 170 КПК України, майно, яке може мати ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться; незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі.
Арешт майна з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту майна.
З наведених підстав апеляційний суд вважає апеляційні доводи необгрунтовані. Хоча прокурор у судовому засіданні ствердив, що прямих доказів причетності ОСОБА_7 до кримінального правопорушення за ознаками ст. 203-2 КК України немає, підозра такому не вручалась, однак, убачається, що у кримінальному провадженні проводились негласні слідчі дії, розкриття яких не відбулось. Крім того, наявна постанова слідчого від 02.02.2017 про визнання вилучених у гр. ОСОБА_7 грошових коштів та мобільних телефонів речовими доказами, як такими, що мають значення доказу у справі, оскільки вони відповідають критеріям, визначеним ст. 98 КПК України.. Тому, з метою збереження цих доказів, слічий суддя, розглядаючи клопотання, правомірно, у відповідності до норм КПК України наклав на них арешт і таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, виправдане. Доводи захисника про незаконність проведення особистого обшуку ОСОБА_7 , що на думку апелянта, є підставою для скасування оскаржуваної ухвали, не заслуговують на увагу, оскільки доказів про те, що останній звертався з приводу незаконності дій працівників правоохоронних органів, не надано. Жодних застережень у заперечення дій по вилученню грошей та мобільних телефонів у протоколі обшуку гр. ОСОБА_7 не вказував, зі скаргами про незаконність проведення у нього особистого обшуку та вилучення майна, не звертався. Та обставина, що обшук, який проводився на підставі ухвали слідчого судді від 05.01.2017, здійснений не тим слідчим, який звертався з таким клопотанням, а сама ухвала від 05.01.2017 не відповідає вимогам закону, апеляційний суд також не бере до уваги, оскільки ці питання не входять в предмет даного розгляду.
Разом з тим, убачається, що судом було розглянуто клопотання у відсутності власника майна, однак лише ця обставина не дає підстав для скасування оскаржуваної ухвали, та може бути предметом розгляду в порядку ст. 174 КПК України, можливість якого не вичерпана.
Інших підстав для скасування оскаржуваної ухвали, не зазначених в апеляційній скарзі, апеляційний суд не вбачає.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд ,
П О С Т А Н О В И В :
клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження задовольнити.
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 3 лютого 2017 року, якою накладено арешт на майно ОСОБА_7 - залишити без зміни.
Ухвала касаційному оскарженню не підлягає.
Судді: