Справа № 450/2628/14-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/791/16 Доповідач: ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 грудня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретарів ОСОБА_5 , ОСОБА_6

розглянувши матеріали кримінального провадження про обвинувачення

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

за ч.1 ст. 185 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_7

та його захисника адвоката ОСОБА_10 ,

за апеляційною скаргою старшого прокурора прокуратури Пустомитівського району Львівської області ОСОБА_11 на вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 5 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

16 липня 2014 року близько 19 год. 26 хв., ОСОБА_7 , перебуваючи на території стоянки гіпермаркету «Епіцентр К», що у с. Зимна Вода, Пустомитівського району, Львівської області, таємно, шляхом вільного доступу, з корисливих мотивів, викрав декоративне каміння марки «CIOTTOLO CARRARA» 7-15 ММ., СВС5S10 в кількості трьох упаковок, вагою 10 кг. кожна, вартість однієї упаковки становить 101 грн., яке знаходилось у візку для товару та належало потерпілій ОСОБА_9 , помістивши його у транспортний засіб марки «ВАЗ 21013», д.н.з. НОМЕР_1 , та відвіз до себе додому автомобілем у АДРЕСА_2 , де зберігав протягом 13 днів до виявлення та вилучення його працівниками міліції, чим спричинив потерпілій матеріальну шкоду в сумі 303 грн.
Старший прокурор прокуратури Пустомитівського району Львівської області ОСОБА_11 просить вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 5 травня 2015 року скасувати з підстав неправильного застосування судом закону про кримінальну відповідальність, через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим та засудити за ч.1 ст. 185 КК України до покарання у виді 120 годин громадських робіт.

Вважає вирок суду першої інстанції незаконним і таким, що підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування судом закону про кримінальну відповідальність та через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
Зазначає, що зібраними під час досудового розслідування доказами, які були перевірені під час судового розгляду, встановлено, що декоративне каміння марки «CIOTTOLO CARRARA» було тимчасово залишене потерпілою на території стоянки гіпермаркету «Епіцентр К», продовжувалося залишатися власністю потерпілої, оскільки остання за нього розрахувалася в гіпермаркеті.
Характер розміщення самого каміння, а саме те, що воно знаходилося на візку, а також весь час, доки не було викрадене ОСОБА_7 , перебувало біля автомобіля потерпілої, вказує на факт, з якого в жодному випадку не можна припустити, що воно є загубленим, та можливі різноманітні способи встановити власника такого каміння.
Крім того, зазначає, що ОСОБА_7 , побачивши каміння, не вжив жодних дій до пошуку власника, не повідомив про нібито знахідку охорону гіпермаркету, не вжив заходів до того, аби до каміння підійшов власник автомобіля, біля якого воно стояло, не ініціював оголошення через гучномовці гіпермаркету про пошук власника залишеного каміння, не повідомив про такий факт працівників міліції. Усі вказані факти свідчать про явне небажання ОСОБА_7 встановити реального власника майна та повернути його останньому, а про намір обернути каміння на свою користь, непомітно викравши його.
Вказує на безпідставність твердження суду про те, що якби в ОСОБА_7 був умисел на крадіжку каміння, він би це зробив одразу після того, як його виявив, і не відвозив би візок на спеціальне місце на стоянці. Однак, суд не врахував, що саме такими діями ОСОБА_7 намагався створити враження законного власника чужого майна, щоб ні у охорони гіпермаркету, ні у сторонніх осіб на стоянці не склалося враження про те, що він каміння викрадає.
Зазначає, що суд першої інстанції обгрунтовує вирок показанями ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , які не були очевидцями подій кримінального правопорушення, є близькими родичами та особами ОСОБА_7 , а про усі відомі їм факти дізналися зі слів самого ОСОБА_7 .
Заслухавши доповідача, виступ прокурора та думку потерпілої на підтримку доводів апеляційної скарги, думки обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_10 про безпідставність апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, допитавши потерпілу та свідків, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила наступне.
Вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 5 травня 2015 року ОСОБА_7 визнано невинним та виправдано за відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України, по суду.
Вирішено питання з речовими доказами.
Як зазначається у вироку суду першої інстанції ОСОБА_7 обвинувачується органом досудового розслідування у тому, що він, 16 липня 2014 року, близько 19 год. 26 хв., перебуваючи на території стоянки гіпермаркету «Епіцентр К», що в с. Зимна Вода, Пустомитівського району, Львівської області, таємно, шляхом вільного доступу, з корисливих мотивів, викрав декоративне каміння марки «CIOTTOLO CARRARA» 7-15 ММ., СВС5S10 в кількості трьох упаковок, вагою 10 кг. кожна, вартість одної упаковки становить 101 грн., яке належало ОСОБА_9 , помістивши його до себе в автомобіль марки «ВАЗ 21013», д.н.з. НОМЕР_1 , та відвіз до себе додому за адресою: с. Оброшино, Пустомитівського району, Львівської області, де зберігав протягом 13 діб, чим спричинив потерпілій матеріальну шкоду в розмірі 303 грн.
Згідно з вимогами ч.1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Проте судом першої інстанції ці вимоги не дотримані.

Так, визнаючи ОСОБА_7 невинним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України, суд першої інстанції допустив невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та безпідставно не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, що потягло за собою неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
При розгляді справи в суді апеляційної інстанції ОСОБА_7 пояснив, що 16 липня 2014 року, близько 19 год. 30 хв., з території стоянки гіпермаркету «Епіцентр К» у с. Зимна Вода Пустомитівського району Львівської області він забрав три упаковки декоративного каміння, яке лежало у візку для товару, біля однієї години було без нагляду і який знаходився поруч із припаркованим автомобілем. Вказав, що він не мав наміру незаконно заволодіти камінням та вважав, що декоративне каміння хтось забув та планував розшукати власника шляхом розклеювання оголошень. До працівників гіпермаркету «Епіцентр» та до міліції не звертався, оскільки їм не довіряв. Розшукати господарів не зміг, так як був зайнятий по роботі.
Незважаючи на заперечення своєї вини обвинуваченим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення його вина у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України, підтверджується сукупністю зібраних та перевірених апеляційним судом доказів, зокрема:
потерпіла ОСОБА_9 в суді апеляційної інстанції пояснила, що 16 липня 2014 року нею було придбано декоративне каміння у ТЦ «Епіцентр К», що у с. Зимна Вода Пустомитівського району Львівської області, який вона залишила у візку біля автомобіля, що був припаркований її знайомою на стоянці гіпермаркету. Після чого вона відлучилася для пошуку водія на годину часу, а коли повернулася, то виявила зникнення товару. Вона звернулась до працівників охорони ТЦ «Епіцентр К» з приводу крадіжки придбаного нею декоративного каміння та оглянувши відеозапис з камери спостереження дізналася, що невідомий мужчина забрав її товар та вивіз машиною;
з протоколу огляду місця події від 29 липня 2014 року вбачається, що на території господарства по АДРЕСА_2 , де проживає ОСОБА_7 , працівниками міліції виявлено та вилучено три пакети з декоративним камінням білого кольору (а.с. 12-17);
з відеозапису камер спостереження ТЦ «Епіцентр К» за 16 липня 2014 року (а.с. 21) переглянутого в суді апеляційної інстанції вбачається, що на території стоянки гіпермаркету припарковані у ряди транспортні засоби. Автомобіль марки ВАЗ 21013, р.н. НОМЕР_1 , білого кольору, яким керував обвинувачений, щільно припаркований біля мікроавтобуса білого кольору. Між ними стоїть візок з декоративним камінням. Станом на 19:26:52 даний візок стоїть біля мікроавтобуса між транспортними засобами і невстановлена особа, схожа на ОСОБА_7 , з візка перевантажує свій товар у багажник автомобіля ВАЗ 21013, білого кольору. О 19:28:04 особа відвозить візок, а біля обох вищезазначених машин жодного товару вже немає. О 19:28:55 транспортний засіб ВАЗ 21013, білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , виїжджає з території автостоянки ТЦ «Епіцентр К».
Також з даного запису вбачається, що територія автостоянки біля ТЦ «Епіцентр К» огорожена, має місце заїзду-виїзду транспорту, на території наявна розмітка під стоянку кожного транспортного засобу, ведеться відеоспостереження, є спеціальне місце, де знаходяться візки для товару.
При перегляді відеозапису в суді апеляційної інстанції ОСОБА_7 пояснив, що особа, яка завантажувала декоративнее каміння у багажний відділ автомобіля марки ВАЗ 21013, д.н.з. НОМЕР_1 , є саме він.
Свідок ОСОБА_12 в суді апеляційної інстанції пояснив, що є сином ОСОБА_7 , про обставини події довідався від матері 16.07.2014 року та ствердив, що разом зі своєю знайомою ОСОБА_13 на території ТЦ «Епіцентр К» розклеювали оголошення щодо загубленого каміння.
Свідок ОСОБА_13 в суді апеляційної інстанції підтвердила, що дійсно разом з ОСОБА_12 на території ТЦ «Епіцентр К» розклеювали оголошення з метою пошуку власника загубленого каміння.
Свідок ОСОБА_15 , дружина обвинуваченого, в суді апеляційної інстанції пояснила, що 16 липня 2016 року її чоловік ОСОБА_7 приїхав з ТЦ «Епіцентр», звідки привіз декоративне каміння та повідомив, що його залишила невідома особа, а він має намір відшукати його власника. Зазначила, що вона разом із сином ОСОБА_12 склали текст олошення про розшук власника, яке син розвішав на території ТЦ «Епіцентр К» разом з його знайомою ОСОБА_13 .
Свідок ОСОБА_14 в суді апеляційної інстанції пояснила, що є сестрою дружини обвинуваченого ОСОБА_7 , була на св`яткуванні дня народження ОСОБА_12 , де довідалася, що ОСОБА_7 привіз додому з ТЦ «Епіцентр К» декоративне каміння, яке було залишене невідомим власником на території стоянки, яке він мав намір повернути власнику.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що мало місце таємне викрадення майна, яке було завідомо чужим для винного, а саме ОСОБА_7 , тобто воно перебувало у власності іншої особи, і винний не мав на це декоративне каміння права.
Заволодіння майном, яке фактично не вийшло з володіння власника, а залишине ним у відомому йому місці, особою, яка мала підстави усвідомлювати, що власник майна може повернутися за ним, слід розцінювати не як привласнення знахідки, а як крадіжку чужого майна.
У даному випадку декоративне каміння було належним чином запаковане, знаходилося у візку, який стояв біля транспортного засобу, припаркованого на спеціальній автомобільній стоянці ТЦ «Епіцентр К». Саме ця стоянка перебуває у розпорядженні відвідувачів торгового центру.
Тому пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що він знайшов забуте невідомою особою декоративне каміння і не мав наміру його привласнити колегія суддів не бере до уваги, оскільки такі дані ним з метою уникнення кримінальної відповідальності.
Крім цього, колегія суддів не бере до уваги показання свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , які є близькими родичами обвинуваченого, а свідок ОСОБА_13 є знайомою сина обвинуваченого ОСОБА_7 , які в суді апеляційної інстанції ствердили факт вжиття ОСОБА_7 заходів для розшуку власника каміння шляхом поміщення оголошень, які апеляційний суд розцінює, як обрану форму захисту з метою уникнення обвинуваченим кримінальної відповідальності.
Аналізуючи досліджені докази в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення доведена повністю і кваліфікує його дії за ч.1 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна.
Відповідно до ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі скасування необгрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції.
А тому вирок суду першої інстанції слід скасувати та постановити новий.
Обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 за ч.1 ст. 185 КК України, колегія суддів на підставі ст. 65 КК України, з урахуванням вчинення обвинуваченим злочину середньої тяжкості, даних про його особу, який раніше не судимий, працюючий, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, встановленої обставини, яка пом`якшує покарання добровільне відшкодування завданих збитків, обставин, які обтяжують покарання, не встановлено, та вважає за необхідне обрати обвинуваченому покарання у виді штрафу, яке, на думку колегії суддів, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
На підставі наведенного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 411, 420 КПК України, колегія суддів
у х в а л и л а :
апеляційну скаргу старшого прокурора прокуратури Пустомитівського району Львівської області ОСОБА_11 задоволити частково.
Вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 5 травня 2015 року відносно ОСОБА_7 скасувати та ухвалити новий вирок.
Убізського ОСОБА_16 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України, та призначити покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
Речові докази: декоративне каміння марки «CIOTTOLO CARRARA» 7-15 ММ., СВС5S10, в кількості трьох упаковок, вагою 10 кг., повернути потерпілій ОСОБА_9 .
Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий : ОСОБА_2
Судді: ОСОБА_3
ОСОБА_4