АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

представника власника майна ОСОБА_6

власника майна ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві апеляційну скаргу Генерального директора ТОВ «Укрмонтажлюкс» ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 12 січня 2017 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 6 ОСОБА_5 та накладено арешт на майно, яке було вилучене в ході проведення обшуку в приміщеннях, які використовуються ТОВ «Укрмонтажлюкс», за адресою м. Київ, вул. Сабурова, 3, а саме на грошові кошти у розмірі 290 000 грн.

Прийняте рішення слідчий суддя мотивував тим, що надані слідчим матеріали доводять наявність підстав для застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження.

В апеляційній скарзі власник майна просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою в задоволенні клопотання слідчого відмовити. Так, апелянт посилається на незаконність і необґрунтованість ухвали слідчого судді, оскільки в ній не зазначено мету такого заходу забезпечення кримінального провадження. Також, ОСОБА_7 вважає вилучення вказаних у клопотанні слідчого грошових коштів не законним, оскільки вони не входять до переліку тих речей, на відшукання яких надано дозвіл в ухвалі про надання дозволу на проведення обшуку. Крім того, ОСОБА_7 зазначає, що ці грошові кошти є його особистою власністю та не мають ніякого відношення до кримінального провадження в рамках якого їх було вилучено.

Також в апеляційній скарзі зазначається про своєчасне оскарження ухвали слідчого судді, оскільки розгляд клопотання про арешт майна відбувся без повідомлення його власника, а копія даного рішення ним була отримана 06 лютого 2017 року.

Заслухавши доповідь судді, пояснення власника майна та його представника, які підтримали подану апеляційну скаргу і просили її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив рішення слідчого судді залишити в силі, дослідивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів судового провадження власника майна та його представника не було повідомлено про розгляд клопотання прокурора про арешт майна, а копію постановленого судом рішення представником було отримано 06 лютого 2017 року після звернення до суду першої інстанції з відповідним клопотанням, у зв`язку з цим, колегія суддів погоджується з доводами апелянта щодо своєчасності оскарження ухвали слідчого судді.

Що стосується доводів апеляційної скарги щодо незаконності судового рішення, то на думку колегії суддів вони є безпідставними виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Згідно положень ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Крім того, ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
На переконання колегії суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання про арешт на майна в повній мірі дотримався вказаних вимог закону.
Як вбачається з наданих суду матеріалів, Київською місцевою прокуратурою № 6 здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001674, за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 367 КК України.

Відповідно до доводів клопотання, в листопаді-грудні 2015 року, ОСОБА_8 , будучи службовою особою Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, перебуваючи на своєму робочому місці за адресою: м. Київ, вул. Московська, 37/2, внаслідок неналежного виконання своїх службових обов`язків та через несумлінне ставлення до них, діючи безвідповідально, маючи реальну можливість виконати належним чином свої обов`язки та нехтуючи обов`язком покладеним на неї в частині перевірки правильності та реальності викладених відомостей в Актах/довідках реальності фактично виконаних обсягів робіт, підписала Акт № 106/1 від 27 листопада 2015 року приймання виконаних будівельних робіт (КБ-2В) на загальну суму 3 005 067, 88 грн., і Довідку від 27 листопада 2015 року «Про вартість виконаних будівельних робіт та витрат» (КБ-3), на загальну суму 3 005 067, 88 грн., а також Акт № 106/2 від 24 грудня 2015 року приймання виконаних будівельних робіт (КБ-2В) на загальну суму 5 871 081, 72 грн. і Довідку від 24 грудня 2015 року «Про вартість виконаних будівельних робіт та витрати» (КБ-3) на загальну суму 7 011 801, 72 грн., до Договору № 106 від 10 серпня 2015 року, складеного між УЖКГ та будівництва Печерської районної в місті Києві державної адміністрації із ТОВ «Еліт Груп», «Капітальний ремонт» (відновлення) дошкільного навчального закладу № 720, бул. Дружби Народів, 20/а, у Печерському районі міста Києва, на підставі яких прийнято роботи за попередню оплату (Аванс 30%), а також складено платіжне доручення від 24 грудня 2015 року № 75 із призначенням платежу «Кап.ремонт (відновлення) ДНЗ № 720, бул. Д.Наробів, 20/а, в т.ч. ПДА-1168633, 62#Дог.від10.08.15№106/2 (КБ-2в), Довідка (КБ-3) від 24.12.15»

В подальшому, 29 грудня 2016 року, на підставі платіжного доручення від 24 грудня 2015 року № 75, Управлінням Державної казначейської служби України у Печерському районі міста Києва, здійснено зарахування грошових коштів у сумі 7 011 081, 72 грн., на особистий рахунок ТОВ «Еліт Груп» з рахунку Управління житлово-комунального господарства та будівництва Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, чим завдано матеріальну шкоду Управлінню житлово-комунального господарства та будівництва Печерської районної в місті Києві державної адміністрації на суму 580 766, 93 грн., що у двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян на момент вчинення злочину.

30 серпня 2016 року, начальнику управління житлово-комунального господарства та будівництва Печерської районної в місті Києві державної адміністрації ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України.

Також, в ході проведення досудового розслідування було встановлено, що субпідрядником при здійсненні будівельних робіт виступало ТОВ «Укрмонтажлюкс».

Ухвалою слідчого судді від 13 грудня 2016 року надано дозвіл на проведення обшуку в приміщеннях, які використовує ТОВ «Укрмонтажлюкс» за адресою: м. Київ, вул. Сабурова, 3. Під час проведення обшуку за вище вказаною адресою слідчим у кримінальному провадженні було виявлено та вилучено грошові кошти у розмірі 290 000 грн.

Постановою старшого слідчого СВ Печерського УП ГУНП у місті Києві ОСОБА_9 вказані грошові кошти було визнано речовими доказами.

Встановивши вище зазначені обставини, дослідивши доводи клопотання і матеріали, які були надані прокурором на обґрунтування своїх вимог, слідчий суддя, всупереч твердженням апелянта, дотримався вимог ст. 170 КПК України і прийшов до обґрунтованого висновку з приводу наявності підстав для його задоволення та накладення арешту на зазначене майно, а саме на грошові кошти у розмірі 290 000 грн., з метою збереження їх як речового доказу.
З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується та вважає, що слідчим доведена необхідність застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження.
Відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.
Чинним кримінальним процесуальним кодексом України передбачено, що арешт на майно з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину.

На думку колегії суддів, доводи клопотання та додані до нього матеріали містять достатньо підстав і підозр вважати про відповідність цього майна критеріям ст. 98 КПК України, а відтак стороною обвинувачення доведено ті обставини, що зазначене в клопотанні прокурор майно може бути використано як доказ у даному кримінальному провадженні.
Що стосується посилань апелянта на те, що він не має ніякого відношення до кримінального провадження в рамках якого накладено арешт на майно та є його добросовісним набувачем, то слід зазначити, що відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи при наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Ті обставини, що вилучені грошові кошти не входить до переліку тих речей і документів, на відшукання яких було надано дозвіл в ухвалі слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку, не свідчать про незаконність такої слідчої дії, оскільки ст. 236 КПК України передбачає вилучення такого майна.
Належних доказів того, що вилучені грошові кошти є особистим майном ОСОБА_7 та не мають ніякого відношення до кримінального провадження № 0001674,апелянт не надав.
Таким чином, з урахуванням вище наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала слідчого судді постановлена у відповідності до вимог чинного законодавства, із з`ясуванням всіх обставин, які мають значення для вирішення справи, оскільки надані слідчим матеріали доводять наявність правових підстав для накладення арешту на майно, а також того, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що надані суду матеріали є достатніми для застосування в рамках даного кримінального провадження заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

У зв`язку з цим, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали слідчого судді, а відтак, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 173, 376, 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 12 січня 2017 року, якою задоволено клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 6 ОСОБА_5 та накладено арешт на майно, яке було вилучене в ході проведення обшуку в приміщеннях, які використовуються ТОВ «Укрмонтажлюкс», за адресою м. Київ, вул. Сабурова, 3, а саме на грошові кошти у розмірі 290 000 грн., залишити без зміни, а апеляційну скаргу Генерального директора ТОВ «Укрмонтажлюкс» ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не

підлягає.

Судді: ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/796/1018/2017 Категорія ст. 170 КПК України

Слідчий суддя суду 1-ї інстанції ОСОБА_10
Доповідач ОСОБА_1