Провадження №11-кп/772/456/2017
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 травня 2017 року м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 в режимі відео конференції,

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницького міського суду Вінницької області від 26 грудня 2016 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення за вироком Подільського районного суду м. Києва від 13 серпня 2009 року,

в с т а н о в и в:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Одеси, громадянин України, який відбуває покарання за вироком Подільського районного суду м. Києва від 13 серпня 2009 року у Вінницькій ВК (№ 86), звернувся до суду першої інстанції з заявою про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 26 грудня 2016 року відмовлено засудженому ОСОБА_7 у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання з огляду на те, що покарання не досягло своєї мети виправлення особи.
Засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, задовольнити його заяву про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Вважає, що для звільнення є всі підстави, оскільки він став на шлях виправлення, має заохочення, позитивну і задовільну характеристику, бере участь у різних соціально-реабілітаційних заходах. Суд безпідставно взяв до уваги рішення спостережної комісії від 28.10.2016 року.
Заслухавши доповідь судді, виступ засудженого ОСОБА_7 на підтримку апеляційної скарги, прокурора ОСОБА_6 , який заперечив проти її задоволення, перевіривши матеріали провадження та дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення її без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливо лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого.

Приймаючи рішення про відмову в умовно-достроковому звільненні ОСОБА_7 від відбування покарання, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що останній своєю поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення, з чим погоджується і апеляційний суд.
З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 засуджений 13 серпня 2009 року Подільським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 185КК України до 11 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна. Згідно ухвали Подільського районного суду м. Києва від 8 лютого 2016 року ОСОБА_7 було зараховано в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 28 січня 2008 року по 12 січня 2010 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
На даний час ОСОБА_7 відбуває покарання у Вінницькій ВК (№ 86).
За даними установи ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий, а саме 10.08.2000 року Богунським районним судом м. Житомира за ч. 2 ст. 142, ч. 2 ст. 141, ч. 2 ст. 140, ст. 42 КК України до покарання у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі. 8 серпня 2001 року був звільнений по амністії умовно-достроково на 1 рік 1 місяць 23 дні з іспитовим строком 1 рік.
7 квітня 2004 року ОСОБА_7 засуджений Житомирським районним судом Житомирської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі. 5 травня 2005 року був звільнений умовно-достроково на 10 місяців 19 днів.
При вирішенні питання щодо умовно-дострокового звільнення ОСОБА_7 , суд першої інстанції зважив та те, що останній був неодноразово судимий за вчинення тяжких злочинів, при цьому двічі був звільнений умовно-достроково, однак після чого вчиняв нові тяжкі злочини, на даний час відбуває покарання за вчинення тяжких та особливо тяжкого злочинів, крім того має ряд стягнень від адміністрації установи за порушення режиму відбування покарання.
При вирішенні питання про застосування щодо особи умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, вирішальним фактором є не лише факт відбування ним встановленої частини покарання, а виправлення засудженого.

Зваживши на усі вищезазначені обставини, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що ОСОБА_7 на шлях виправлення не став, представляє собою підвищену суспільну небезпеку, а тому не підлягає умовно-достроковому звільненню.

Поведінка ОСОБА_7 свідчить про те, що він не зробив для себе належних висновків та призначене покарання на даний момент не досягло своєї мети виправлення засудженого.

Доводи апелянта перевірені судом та оцінені в сукупності з матеріалами провадження та обґрунтовано відкинуті.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає ухвалу суду першої інстанції законною, належним чином обґрунтованою, підстав для її скасування не вбачає.

Керуючись ст. 405, 407 КПК України, суд

у х в а л и в:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 26 грудня 2016 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення за вироком Подільського районного суду м. Києва від 13 серпня 2009 року без змін.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим з дня отримання копії судового рішення.

Судді: (підписи)
Згідно з оригіналом.
Суддя: