Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/337/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 187 (86, 86-1, 142) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17.05.2017 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

із секретарем ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кропивницькому кримінальне провадження № 0001494 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 10.02.2017 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бережинка, Кіровоградського району Кіровоградської області, громадянина України, не одруженого, маючого базову загальну середню освіту, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 05.05.2006 року Кіровоградським районним судом Кіровоградської області за ч.2 ст.186 КК України на 4 роки позбавлення волі, на підставі ст.75, 76 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки. 01.03.2007 року скасовано іспитовий строк та направлений в місця позбавлення волі строком на 4 роки. Постановою Петровського районного суду Кіровоградської області від 31.10.2009 року умовно - достроково звільнено з місць позбавлення волі з невідбутим строком покарання 1 рік 2 місяці 21 день;
- 14.02.2011 року Кіровоградським районним судом Кіровоградської області за ч.2, ч.3 ст.185, ст.ст.70, 71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;
- 23.12.2016 року вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда за ч. 1 ст.125 КК України призначено покарання у виді 120 год. громадських робіт;
засуджено за ч. 1 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 6 (шість) місяців.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання за вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда від 23.12.2016 року, більш суворим покаранням за даним вироком, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) років 6 (шість) місяців.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_7 у строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення з 10.12.2016 року по 10.02.2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_7 , на користь потерпілої ОСОБА_8 матеріальну шкоду в сумі 747 грн.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати по справі за залучення експерта в сумі 30 грн.

Вирішено питання про речові докази відповідно до вимог ст. 100 КПК України

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_9 ,

захисника адвоката ОСОБА_10

ВСТАНОВИЛА:
Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнано винним у тому, що він вчинив напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства небезпечного для життя особи, яка зазнала нападу (розбій), за наступних обставин.

09.12.2016 року приблизно о 20.00 год. ОСОБА_7 перебував неподалік АЗС «АМІС», що за адресою: Криворізьке шосе, 7, с. Бережинка, Кіровоградського району, Кіровоградської області, з метою заволодіння майном ОСОБА_8 , дістав з кишені заздалегідь заготовлений ніж та погрожуючи останній застосуванням насильства небезпечного для її життя, вимагав передати йому все цінне майно. В подальшому неповнолітня ОСОБА_8 почала тікати від ОСОБА_7 , проте останній наздогнав її та звалив на землю. З метою подолання опору неповнолітньої, ОСОБА_7 притиснув її голову до землі, чим заподіяв їй тілесні ушкодження у вигляді 2 саден в ділянці лоба, які відповідно висновку експерта № 1991 від 23.12.2016 року являються легкими тілесними ушкодженнями. Після чого наніс останній кулаком близько двох ударів в обличчя та проти волі неповнолітньої ОСОБА_8 заволодів належним їй мобільним телефоном «Samsung Galaxy Star plus S7262, вартістю 601 грн.67 коп., грошима в сумі 40 грн. та срібною каблучкою, вартістю 105,67 грн. З викраденим майном ОСОБА_7 з місця скоєння кримінального правопорушення зник, та розпорядився ним на власний розсуд, спричинивши неповнолітній ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 747 грн.42 коп.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні, не оспорюючи доведеність вини та юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого, просить вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_7 змінити. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_7 у строк призначеного покарання строк попереднього ув`язнення з 10.12.2016 року по набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. В решті вирок суду залишити без змін.
В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що районним судом при призначенні обвинуваченому покарання неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, а саме положення ч. 5 ст. 72 КК України, тобто не зараховано ОСОБА_7 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 10.12.2016 року по день набрання вироком законної сили.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, просив вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_7 змінити та на підставі ч. 5 ст. 72 КК України правильно зарахувати ОСОБА_7 до відбуття строку покарання строк попереднього його ув`язнення, захисника адвоката ОСОБА_10 , який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, за обставин, викладених у вироку, підтверджується сукупністю зібраних у кримінальному провадженні доказах, які судом першої інстанції за згодою учасників судового провадження досліджено у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.
Враховуючи те, що фактичні обставини кримінального провадження, доведеність вини обвинуваченого та правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 187 КК України в апеляційній скарзі прокурора не оспорюються, а тому колегія суддів відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України судове рішення в цій частині не переглядає.
За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення та правильно кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя особи, яка зазнала нападу (розбій).
Перевіркою матеріалів кримінального провадження, будь-яких порушень вимог кримінального процесуального законодавства під час проведення досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження, які б давали підстави для скасування вироку суду першої інстанції, колегія суддів не встановила.
Як вбачається з вироку, при призначенні ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що відноситься до тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується посередньо, раніше судимий за умисні злочини проти власності, обставини, які пом`якшують покарання - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, а також відсутність обставин, які обтяжують покарання.
Врахувавши вказані обставини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_7 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, та призначив йому покарання в межах санкції частини статті, за якою його визнано винним, у виді позбавлення волі з реальним відбуванням покарання.
Також, судом першої інстанції правильно призначено остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_7 відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, оскільки останній був засуджений вироком Ленінським районним судом м. Кіровограда від 23.12.2016 року, а кримінальне правопорушення, за яке його засуджено за даним вироком вчинив 09.12.2016 року, тобто до постановлення попереднього вироку.
За таких обставин, призначене районним судом ОСОБА_7 покарання, на переконання колегії суддів, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень і відповідає меті покарання, визначеній в ст. 50 КК України.
Разом із тим, доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність в частині зарахування обвинуваченому у строк покарання, строку попереднього ув`язнення з заслуговують на увагу, виходячи з наступного.
Так, згідно ч. 5 ст. 72 КК України зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, проводиться із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. При цьому у строк попереднього ув`язнення включається зокрема, строк тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження;
У розумінні положень ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» - попереднє ув`язнення закінчується з моменту набрання вироком законної сили.
Водночас, відповідно до ч. 2 ст. 532 КПК України вирок суду першої інстанції набирає законної після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Як вбачається з резолютивної частини вироку суду, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_7 в строк відбування покарання строк перебування його під вартою з 10.12.2016 року по 10.02.2017 року.
Разом з тим, районним судом неправильно визначено кінцевий термін зарахування попереднього ув`язнення, а саме не вказано до набрання вироком законної сили.
За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку, що відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України обвинуваченому ОСОБА_7 слід зарахувати у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 10.12.2016 року до дня набрання вироком законної сили, тобто по день розгляду даного кримінального провадження судом апеляційної інстанції.
З огляду на викладене, апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції - зміні в частині зарахування строку попереднього ув`язнення в строк відбування покарання. У решті вирок суду слід залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 408, 419 КПК України колегія суддів.
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 задовольнити.
Вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 10.02.2017 року стосовно ОСОБА_7 в частині зарахування строку попереднього ув`язнення у строк відбування покарання - змінити.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_7 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 10.12.2016 року по 17.05.2017 року включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
У решті вирок суду залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а обвинуваченим в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4