Справа № 738/717/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/6/2017
Категорія - ч. 2 ст. 121 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 березня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 .

З участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6

представника потерпілої - адвоката ОСОБА_7

захисників адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9

обвинуваченого - ОСОБА_10

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного 16 березня 2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000098, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Менського районного суду Чернігівської області від 4 вересня 2015 року щодо

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, непрацюючого, раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Вироком Менського районного суду Чернігівської області від 4 вересня 2015 року ОСОБА_10 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, і йому призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.

Цивільний позов ОСОБА_11 задоволено частково та постановлено стягнути з ОСОБА_10 на її користь 1 869,08 грн. матеріальної шкоди та відмовлено в частині відшкодування моральної шкоди.

Питання речових доказів вирішене у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Не погоджуючись з вироком суду обвинувачений ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу в якій просить змінити вирок суду та звільнити його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.ст. 75, 76 КК України. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом не було враховано ряд обставин, які пом`якшують покарання і дають підстави для звільнення його від відбування покарання з випробуванням зокрема: щире каяття; вчинення злочину під впливом реальної погрози зі сторони потерпілого; вчинення ним злочину під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного неправомірними діями потерпілого; позитивної характеристики за місцем проживання; неодноразове вибаченням перед потерпілою ОСОБА_11 ; добровільне відшкодування матеріальної шкоди потерпілій; тяжкі сімейні обставини.

В поданих доповненнях до апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_10 просить скасувати вирок суду та закрити справу на підставі ст. 36 КК України. В обґрунтування вказаних доводів зазначає, при винесенні вироку суд не приділив достатньої уваги та не дав правильної оцінки тому факту, що потерпілий, увірвавшись у його двір, погрожуючи вбивством, будучи при цьому озброєний сокирою, тобто, заздалегідь приготував її для вбивства, а тому його дії необхідно кваліфікувати в розумінні ч. 5 ст. 36 КК України, що виключає настання кримінальної відповідальності. Крім того, вважає що місцевим судом було порушено його право на виклик та допит свідків, оскільки було відмовлено про виклик свідка ОСОБА_12 , показання якого підтверджують, що загрозу вбивством від озброєного сокирою потерпілого в стані алкогольного сп`яніння він сприймав як реальну. Апелянт стверджує, що судом безпідставно було не враховано показання свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 щодо характеристики потерпілого, при цьому судом було враховано показання рідних брата та сестри потерпілого про ті самі обставини. Також, вважає, що суд неповністю дослідивши та неправильно оцінивши показання свідків у справі, зайняв обвинувальну позицію та прийшов до неправильної кваліфікації його дій та допустив суттєві суперечності своїх висновках. Так, на його думку, визнавши небезпечність і протиправність дій потерпілого для нього, його дітей та свідка ОСОБА_13 , суд зробив висновок, що він не оборонявся, а хотів поквитатися. Він же вказує, що ним та вказаним свідком не надавалися показання про стан сильного алкогольного сп`яніння потерпілого і звертає увагу, що останній був фізично дужчим від нього та свідка ОСОБА_13 .

В поданих запереченнях на апеляційну скаргу заступник прокурора Менського району ОСОБА_18 просить вирок суду залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення з підстав її необґрунтованості. Вважає, що вирок суду є законним та обґрунтованим, а міра покарання, яка призначена обвинуваченому ОСОБА_10 відповідає ступню тяжкості вчиненого ним злочину та його особі.

Суд першої інстанції встановив, що 15 березня 2015 року близько 11-00 год. ОСОБА_10 , перебуваючи вдома по АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків з ОСОБА_19 , умисно наніс останньому один удар дерев`яною битою по голові, чим спричинив йому тілесні ушкодження, які згідно з висновком судово-медичної експертизи № 37 від 20 квітня 2015 року відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, від яких ОСОБА_19 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у себе вдома по АДРЕСА_2 .

Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_9 , які просили задовольнити апеляційну скаргу із внесеними змінами та доповненнями, захисника адвоката ОСОБА_8 , який вказав про необхідність кваліфікації дій його підзахисного за ст.. 124 КК України, думку прокурора та представника потерпілої - адвоката ОСОБА_7 щодо безпідставності вимог апелянта та необхідності залишення вироку без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, допитавши свідків, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Під час апеляційного перегляду матеріалів кримінального провадження колегія суддів,

В С Т А Н О В И Л А:

15 березня 2015 року близько 11-00 год. ОСОБА_10 , перебуваючи вдома по АДРЕСА_1 , під час конфлікту на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків з ОСОБА_19 , ініціатором якого був останній, який зачинивши хвіртку до домоволодіння ОСОБА_10 , тримаючи у руках сокиру почав нецензурно висловлювавати на адресу сім`ї обвинуваченого погрози життю. Сприймаючи дії ОСОБА_19 , як реальну загрозу для його сім`ї та його особистого життя та здоров`я, захищаючись від нападу ОСОБА_19 , який почав розмахувати сокирою, тримаючи її в своїх руках, з метою захисту і подальшого припинення протиправних дій потерпілого, не оцінивши обстановки захисту, маючи при цьому реальну можливість захистити свої інтереси без заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, перевищуючи межі необхідної оборони, оскільки захист явно не відповідав характеру нападу, умисно наніс останньому один удар дерев`яною битою по голові, чим спричинив йому тілесні ушкодження, які згідно з висновком судово-медичної експертизи № 37 від 20 квітня 2015 року відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, від яких ОСОБА_19 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у себе вдома по АДРЕСА_2 .

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення має бути законним, вмотивованим та обґрунтованим.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_10 у спричиненні тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть потерпілого підтверджуються сукупністю доказів, які були добуті у ході судового слідства в судовому засіданні.

Так, у судовому засіданні суду першої інстанції та апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_10 визнав факт спричинення тілесних ушкоджень потерпілому та стверджував, що його дії були необхідними для захисту свого життя, життя його дітей та знайомого ОСОБА_13 від неправомірного посягання ОСОБА_19 . Пояснив, що 15 березня 2015 року до нього на подвір`я з сокирою в руках прийшов потерпілий, закрив за собою хвіртку, зупинився від нього за 7-10 метрів, лаявся, при цьому махав сокирою. Він дуже перелякався, закрив собою дітей, які в цей час перебували на подвір`ї, при цьому намагався заспокоїти потерпілого, але все було марно. На припинення неправомірних дій ОСОБА_19 кинувся ОСОБА_13 , який в той час гостював у нього вдома, схопився обома руками за сокиру та намагався її вирвати з рук ОСОБА_19 і між ними почалася боротьба. В цей час він побіг у веранду, взяв зі шафи дерев`яну бейсбольну біту, підбіг до потерпілого та ОСОБА_13 , які продовжували боротьбу, та вдарив потерпілого по голові битою, щоб відібрати у нього сокиру, при цьому мети позбавити життя ОСОБА_19 він не переслідував.

В обґрунтування доведеності вини ОСОБА_20 суд поклав у основу вироку показання безпосереднього свідка ОСОБА_13 , який був допитаний в судовому засіданні апеляційного суду, дав показання аналогічні наданим в суді першої інстанції та пояснив, що приблизно 15 березня 2015 року на подвір`ї ОСОБА_10 побачив ОСОБА_19 із сокирою в руках, яку він перекидав її з однієї руки на іншу, погрожував всіх порубати, був неадекватним, перебуваючи при цьому від обвинуваченого на відстані 4-5 метрів. Враховуючи, що на подвір`ї гралися діти ОСОБА_10 , а тому він підбіг до потерпілого й вхопився руками за сокиру, хотів її вирвати і між ними почалася боротьба за сокиру. ОСОБА_10 при цьому перебував був у нього за спиною, а тому він не бачив, що той робив, а через деякий час останній із-за його спини вдарив ОСОБА_19 битою по голові. Крім того, також пояснив, що ОСОБА_19 ударів сокирою нікому не наносив і не імітував їх нанесення, а перекидав сокиру з однієї руки на іншу й погрожував всіх порубати, не заперечував, при цьому, що можливо б вдвох з обвинуваченим вони змогли б відібрати у потерпілого сокиру.

Згідно свідчень свідка ОСОБА_19 , наданих в суді першої інстанції, 15 березня 2016 року близько 16-00 год, його брат ОСОБА_21 , скаржився на головний біль, попросив пощупати голову, на голові була кров і він сказав, що не поділили з ОСОБА_10 горілку, а тому « ОСОБА_22 вдарив його битою по голові ».

Свідок ОСОБА_23 в судовому засіданні місцевого суду пояснив, що 15 березня 2015 року побачив потерпілого, який знаходився біля свого двору, його руки і голова були в крові, на запитання, що трапилося, останній повідомив, що ОСОБА_10 вдарив його битою по голові.

Встановлені судом обставин, щодо винуватості ОСОБА_10 крім показань свідків та самого обвинуваченого, щодо підтвердження факту завдання ним тілесних ушкоджень ОСОБА_19 , також підтверджується даними, що містяться у наступних доказах:

- протоколі огляду від 16 березня 2015 року, яким зафіксовано огляд господарства ОСОБА_10 під час якого було виявлено та вилучено дерев`яну біту. ОСОБА_10 пояснив, що ця біта належить йому, 15 березня 2015 року він наніс нею удар по голові ОСОБА_19 , коли той із сокирою прийшов до нього у господарство і вчинив напад, а удар наніс з метою самозахисту;

- протоколі огляду від 16 березня 2015 року, згідно якого в ході огляду господарства ОСОБА_19 , було виявлено у сінях будинку сокиру з плямами бурого кольору на топорищі, у одній з кімнат будинку на підлозі калюжа із речовиною темно-червоного кольору розміром 5х12 см; на дивані подушку з наволочкою, на наволочці велика за розміром пляма бурого кольору, до Менського РВ УМВС України в Чернігівській області вилучено сокиру, наволочку, з підлоги зроблено змиви на марлю плями бурого кольору, контрольний зріз марлі;

- протоколі огляду трупа від 16 березня 2015 року з якого вбачається, що на трупі ОСОБА_19 виявлені тілесні ушкодження у вигляді синця округлої форми діаметром до 1 см синьо-сірого кольору у зовнішньому куті лівого боку; на тім`яній ділянці зліва рана з нерівними осадженими краями довжиною до 4 см. Навколо рани речовина бурого кольору ззовні схожа на кров, яка стікає по голові, аналогічні плями бурого кольору маються на комірковій частині куртки. На тильній поверхні лівої кисті та в ділянці зовнішніх носових ходів мається рідина бурого кольору, а на кисті плями.

- лікарському свідоцтві про смерть №37 від 17 березня 2015 року згідно якого причиною смерті ОСОБА_19 зазначено внутрішньочерепна травма з переломом черепа, до смерті призвели: набряк головного мозку, епідуральний крововилив, внутрішньочерепна травма з переломом черепа (а.п.74).

- висновку експерта №37 від 20 квітня 2015 року яким зафіксовано, що смерть ОСОБА_19 настала внаслідок набряку головного мозку, що виник на фоні черепно-мозкової травми, яка супроводжувалась забійними ранами (2), крововиливом в шкірно-м`язевий лоскут голови лівої тім`яної ділянки, переломом лівої тім`яної кістки, епідуральним крововиливом даної ділянки.

- висновку судово-імунологічної експертизи від 17 квітня 2015 року №49 з якої вбачається, що в слідах на куртці, вилучених у ОСОБА_10 , знайдена кров людини, походження якої не виключається від потерпілого ОСОБА_19 , даних за присутність крові підозрюваного ОСОБА_10 не отримано;

- протоколах проведення слідчого експерименту з участю ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_13 19 березня 2015 року та 07 травня 2015 року відповідно. Обставини встановленні слідчими експериментами узгоджуються з показаннями обвинуваченого ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_13 , наданими під час судового розгляду, щодо часу, місця та способу вчинення злочину.

Таким чином, механізм утворення ушкоджень, які мали місце у потерпілого ОСОБА_19 , не суперечить способу їх спричинення, на які вказує обвинувачений.

Разом з тим, суд першої інстанції, проаналізувавши доводи сторони захисту та обвинуваченого, помилково визнав, що у діях обвинуваченого ОСОБА_10 наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_10 на протязі всього досудового розслідування і в судових засіданнях стверджував, що він діяв в межах необхідної оборони, оскільки ОСОБА_19 прийшов до нього на подвір`я, де гралися його діти, лаявся, розмахував сокирою, погрожував вбивством, такі погрози він сприймав реально і боявся за своє життя, дітей та ОСОБА_13 .

Проте, суд першої інстанції невизнання вини обвинуваченим та його доводи, що інкримінований злочин він не вчиняв, а захищався від нападу потерпілого, розцінив як прагнення уникнути кримінальної відповідальності.

Однак колегія суддів з такими доводами суду погодитися не може.

Відповідно до ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було перевищення меж необхідної оборони.

Частиною 2 ст. 36 КК України встановлено, що кожна особа має право на необхідну оборону незалежно від можливості уникнути суспільно небезпечного посягання або звернутися за допомогою до інших осіб чи органу влади.

За ч. 3 ст. 36 КК України перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту. Перевищення меж необхідної оборони тягне кримінальну відповідальність лише у випадках, спеціально передбачених у статтях 118 та 124 КК України.

Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 26 квітня 2002 року «Про судову практику в справах про необхідну оборону» роз`яснено, що при розгляді справ про необхідну оборону необхідно з`ясувати, чи мала особа, яка захищалася, реальну можливість ефективно відбити суспільно небезпечне посягання іншими засобами із заподіянням нападникові шкоди, необхідної і достатньої в конкретній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання.

Пунктом 5 цієї ж постанови роз`яснюється, щоб установити наявність або відсутність ознак перевищення меж необхідної оборони, необхідно враховувати не лише відповідність чи невідповідність знарядь захисту і нападу, а й обставини, що могли вплинути на реальне співвідношення сил, зокрема: місце і час нападу, його раптовість, неготовність до його відбиття, кількість нападників і тих, хто захищався, їхні фізичні дані (вік, стать, стан здоров`я) та інші обставини.

Обґрунтовуючи доведеність винуватості ОСОБА_10 в умисному заподіянні тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_19 суд першої інстанції, як на один з доказів послався на показання свідка ОСОБА_13 та прийшов до висновку, що потерпілий ОСОБА_19 прийшов на подвір`я обвинуваченого із сокирою, став перекидати її з руки в руку та висловлювати погрози, що всіх порубає, що дійсно свідчить про протиправність його поведінки. Проте така протиправна поведінка потерпілого ОСОБА_19 майже була припинена свідком ОСОБА_13 , який кинувся відбирати у нього сокиру, і в той час, коли ОСОБА_13 та ОСОБА_19 боролися за сокиру, загроза заподіяння шкоди як обвинуваченому, так і його дітям, перестала існувати.

Як вбачається з матеріалів справи і це підтвердили в судовому засіданні як суду першої інстанції так і апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_10 і свідок ОСОБА_13 , останній дійсно підбіг до ОСОБА_19 , вхопився за сокиру і намагався її вирвати з рук потерпілого, між ними почалася боротьба. Однак йому не вдалося вихопити сокиру та припинити протиправні дії потерпілого, а тому, з огляду на фізичну перевагу потерпілого, він кликав на поміч.

Тому, колегія суддів вважає припущенням висновки суду першої інстанції, що протиправна поведінка потерпілого була майже припинена внаслідок дій ОСОБА_13 , оскільки, як пояснював обвинувачений, в момент нанесення ним удару боротьба між вказаним свідком та ОСОБА_19 продовжувалася і останній випустив сокиру з рук лише після нанесення удару битою.

При цьому слід врахувати, що є неспростовним фактом та обставина, що ОСОБА_13 кликав на допомогу, оскільки самостійно не міг вихопити з рук потерпілого сокиру, і, таким чином, припинити протиправне посягання з боку останнього.

До того ж, обвинувачений ОСОБА_10 в судовому засіданні неодноразово наголошував, що потерпілий зайшов до нього у двір та підпер хвіртку, щоб блокувати можливість втекти від нього, а тому сприймав такі погрози ОСОБА_19 , як реальні та які свідчать про те, що саме останній був ініціатором конфлікту.

Крім того, допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_12 дали пояснення, що дійсно ОСОБА_19 неодноразово, під час вживання алкоголю, поводився неадекватно, що виражалося в необґрунтованих нападах на знайомих.

На думку колегії суддів, дані обставини свідчать про обґрунтованість побоювань ОСОБА_10 за своє життя та дітей в обстановці, яка склалась в домогосподарстві останнього.

Проте, суд ці обставини залишив поза увагою, хоча ці обставини і викладені у вироку, давши їм невірну правову оцінку.

Отже, аналіз зазначених вище доказів підтверджує версію обвинуваченого ОСОБА_10 про те, що з врахуванням даних про особу потерпілого, його дій та поведінки під час обставин, що є предметом апеляційного розгляду, зокрема, того, що останній прийшов з сокирою до чужого подвір`я, заблокувавши єдиний вихід з цього подвір`я, лаючись та погрожуючи вбивством в присутності малолітніх дітей, а тому обвинувачений обгрунтовно сприйняв загрозу зі сторони ОСОБА_19 , як реальну, тобто, в нього виникло право на необхідну оборону.

Разом з тим, оцінивши в сукупності наведені докази, колегія суддів вважає, що обвинувачений ОСОБА_10 при захисті від нападу ОСОБА_19 перевищив межі необхідної оборони, оскільки застосований ним спосіб захисту явно не відповідав небезпечності посягання. Наносячи удар дерев`яною битою по голові потерпілого обвинувачений ОСОБА_10 повинен був, наносячи удар в життєво важливий орган, усвідомлювати можливість настання наслідків, які в своєму перебігу спричинять смерть.

При цьому колегія суддів констатує той факт і вважає його доведеним, що обвинувачений мав реальну можливість припинити дії ОСОБА_19 шляхом спільних дій з ОСОБА_13 без застосування сторонніх предметів, а тому доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо закриття кримінального провадження на підставі ст. 36 КК України є безпідставними.

Виходячи з наведеного, колегія суддів кваліфікує дії ОСОБА_10 за ст. 124 КК України, як умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, вчинене при перевищенні меж необхідної оборони.

При призначенні обвинуваченому покарання колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Обставинами, які пом`якшують чи обтяжують покарання колегія суддів визнає активне сприяння розкриттю злочину, оскільки ОСОБА_10 під час досудового розслідування та судового розгляду не заперечував свою причетність до спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, давав визнавальні показання, та добровільне часткове відшкодування завданих збитків.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Беручи до уваги наведене, дані про особу ОСОБА_10 , котрий раніше несудимий, до адміністративної відповідальності не притягувався, за місцем проживання характеризується позитивно, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, стан їх здоров`я, стан здоров`я самого обвинуваченого, ті обставини, що обвинувачений проживає поряд з матір`ю похилого віку, яка також має незадовільний стан здоров`я, та престарілим дідом, у зв`язку з чим надає їм посильну допомогу по господарству, його вік, матеріальний стан, відсутність постійної роботи, утримує сім`ю за рахунок ведення підсобного господарства, позитивні соціальні зв`язки, часткове відшкодування матір`ю обвинуваченого витрат на організацію та проведення поховання потерпілого, поведінку потерпілого, який спровокував даний конфлікт, наслідки цього конфлікту та думку потерпілої, а тому колегія суддів знаходить необхідним призначити йому покарання у виді обмеження волі.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 408, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_10 зі змінами та доповненнями задовольнити частково.

Вирок Менського районного суду Чернігівської області від 4 вересня 2015 року щодо ОСОБА_10 - змінити.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_10 з ч. 2 ст. 121 КК України на ст. 124 КК України.

Призначити ОСОБА_10 покарання за ст. 124 КК України у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

В іншій частині цей вирок залишити без змін

Згідно ч.4 ст.532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4