Номер справи137/380/17
1-кп/137/67/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Літинський районний суд Вінницької області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1
секретаря судових засідань ОСОБА_2
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 ,
обвинувачених: ОСОБА_5 , ОСОБА_6
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився та проживає в АДРЕСА_1 , освіта середня, не одруженого, не працюючого, раніше не судимий у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 246 КК України
та по обвинуваченню
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , народився та проживає в АДРЕСА_1 , освіта середня, не одруженого, не працюючого, раніше не судимий у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 246 КК України.
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_5 , за попередньою змовою зі своїм братом ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , об`єднані спільним умислом на вчинення незаконної порубки дерев, попередньо узгодивши свої дії, приїхали власною гужовою повозкою, до лісового кварталу № 62 виділ 5 на території Вінницького обласного комунального спеціалізованого лісогосподарського підприємства «Віноблагроліс» Дочірнього підприємства «Літинський Райагроліс», де усвідомлюючи, що своїми діями спричинять шкоду довкіллю, з метою заготівлі для особистих потреб деревини, незаконно, всупереч ст. 66 Конституції України, яка зобов`язує кожного не заподіювати шкоду природі, порушуючи Порядок спеціального використання лісових ресурсів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2007 № 761, без відповідного дозволу, не маючи лісорубного квитка (ордера) на здійснення порубки дерев, на ділянці лісового кварталу № 62 виділ № 5 на території Літинецької сільської ради зрізали за допомогою бензопили марки «Husqvarna 137» дев`ятнадцять живоростущих дерев породи вільха, що призвело до припинення їх росту.
При цьому, ОСОБА_5 за допомогою бензопили шляхом зрізання відокремлював стовбури дерев від кореня, відрізав гілля, які залишав на місці події, порізав зрубані дерева на дрова.
ОСОБА_6 завантажував на гужову повозку порізані дерева, а пні від зрубаних дерев засипав листям та землею, щоб приховати факт самовільної порубки дерев. У подальшому ОСОБА_5 та ОСОБА_6 перевозили на гужовій повозці самовільно зрубані дерева до своїх домогосподарств у с. Літинка Літинського району Вінницької області, де вони були виявлені та вилучені працівниками поліції.
Досудовим розслідуванням дії обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 кваліфіковані за ст. 246 КК України - незаконна порубка дерев у лісах, що спричинило істотну шкоду.
17.02.2017 між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_5 укладено угоду про визнання винуватості, у відповідності до вимог ст. 472 КПК України.
Як вбачається зі змісту укладеної угоди сторони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_5 за ст.246 КК України та покарання, яке повинен понести ОСОБА_5 у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.
17.02.2017 між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_6 також укладено угоду про визнання винуватості, у відповідності до вимог ст. 472 КПК України.
Як вбачається зі змісту укладеної угоди сторони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ст.246 КК України та покарання, яке повинен понести ОСОБА_6 у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.
У підготовчому судовому засіданні обвинувачені ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зазначили, що вони розуміють надані їм законом права, розуміють наслідки укладання та затвердження угод про визнання винуватості, характер пред`явленого обвинувачення та вид покарання, який до них буде застосовний в результаті затвердження угод про визнання винуватості судом. Крім того, обвинувачені ОСОБА_5 та ОСОБА_6 свою вину у вчиненому визнали повністю та зазначили, що угоди про визнання винуватості є добровільними та наполягли на затвердженні угод про визнання винуватості.
Прокурор ОСОБА_3 просив суд затвердити угоди про визнання винуватості, укладені між ним та обвинуваченими ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , а також ухвалити вирок, яким визначити узгоджені сторонами покарання.
Захисник ОСОБА_4 суду пояснив, що угоди між прокурором та обвинуваченими були укладені в його присутності, тому він також просить суд затвердити укладені угоди. Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості суд виходив з наступного. Згідно п.1 ч.3 ст.314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду. Відповідно до ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим. Згідно ч.4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів. Так, кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , відповідно до ст. 12 КК України, є злочином середньої тяжкості. При цьому суд переконався, що обвинувачені цілком розуміють права, визначені ч.4 ст.474 КПК України, в тому числі право на судовий розгляд , під час якого сторона обвинувачення зобов`язана довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого їх обвинувачують, наслідки укладення та затвердження даних угод, передбачені ст.473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до них у разі затвердження угоди судом. Крім того, у судовому засіданні суд переконався, що угоди про визнання винуватості укладені між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_6 укладені сторонами добровільно, вони не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок чи дії будь-яких обставин, ніж ті,що передбачені в угоді, дані угоди відповідають вимогам ст. 472 КПК України. Крім того, судом з`ясовано, що обвинувачені ОСОБА_5 та ОСОБА_6 цілком розуміють п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даних угод передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до них у разі затвердження угоди судом. Позиція Європейського суду з прав людини з даного приводу викладена у Постанові від 29 квітня 2014 року по справі «Нацвлішвілі і Тогонідзе проти Грузії». Де зазначено, що порушення прав та свобод людини відсунє, якщо у справі про затвердження угоди про визнання винуватості судом перевірено дотриманя вимог визначених у нормах національного законодавства та встановлена добровільність укладення угоди. Ураховуючи викладене, суд вважає, що угоди укладені між прокурором та обвинуваченими ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підлягають затвердженню, та обвинуваченим слід призначити узгоджену сторонами міру покарання. Обставиною, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 суд враховує щире каяття. Обставин, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 судом не встановлено. Обставиною, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , суд враховує щире каяття. Обставин, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 судом не встановлено.
Цивільний позов не заявлений.
Судові витрати по справі відсутні.
Долю речових доказів слід вирішити у відповідності до вимог ст..100 КПК України, а саме дерев`яні колоди породи «Вільха» та бензопилиу марки «Husqvarna 137» повернути особам, яким вони передані на зберігання.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 314, 368, 370, 374, 474 - 475 КПК України суд
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст.246 КК України та призначити йому узгоджене сторонами покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.
ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст.246 КК України та призначити йому узгоджене сторонами покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.
Речові докази, а саме дерев`яні колоди породи "Вільха" та бензопилиу марки «Husqvarna 137» повернути особам, яким вони передані на зберігання.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Вінницької області протягом 30 діб з дня його проголошення, з підстав передбачених ст. 394 КПК України.
Копію вироку вручити усім учасникам процесу негайно

Суддя: ОСОБА_1