АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 639/9728/16-к Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/790/1385/17 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Опір представникові влади
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
4 липня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі - ОСОБА_5

за участю прокурора - ОСОБА_6 , ОСОБА_7

обвинувачених - ОСОБА_8 , ОСОБА_9

захисника - ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Харківської області кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора Харківської області на вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 30 березня 2017 року у відношенні ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,-

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, цигана, не одруженого, працюючого на ПП «Коцитарю», без освіти, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 24.10.2011 року Червонозаводським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187, ст. 70 КК України до 7 років позбавлення волі без конфіскації майна,

визнано винним вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України та призначено покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнений від відбування покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком 2 (два) роки, з покладенням обов`язків, передбачених п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Харкова, громадянина України, цигана, одруженого, працюючого на ПП «Коцитарю», без освіти, раніше судимого: 1) 26.06.2013 року Червонозаводським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 186 КК України до 1 року 6 місяців 21 дня позбавлення волі; 2) 17.10.2014 року Червонозаводським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 187 КК України до 7 років позбавлення волі без конфіскації майна; ухвалою апеляційного суду Харківської області від 18.05.2015 року вирок змінено, рахується засудженим за ч. 2 ст. 187 КК України, з урахуванням ст. 69 КК України до 4 років позбавлення волі без конфіскації майна; 3) 30.07.2015 року Червонозаводським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 187 з урахуванням ст. 69 КК України, ч. 4 ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі без конфіскації майна,

визнано винним вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України та призначено покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_9 звільнений від відбування покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком 2 (два) роки, з покладенням обов`язків, передбачених п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Згідно вироку 24.10.2016 року о 01 годині 50 хвилин ОСОБА_8 та ОСОБА_9 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись за адресою: м. Харків, вул. Полтавський Шлях 115, поблизу кафе «Шашличний двір» вступили у конфлікт з невстановленими особами на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків.

В цей час, на підставі отриманого завдання, за фактом «сварка громадян», до зазначеного місця прибув екіпаж патрульної поліції №0651, з метою виконання своїх службових обов`язків по охороні громадського порядку, до складу якого входили: командир роти №3 батальйону №1 УПП в м. Харкові лейтенант поліції ОСОБА_11 та інспектор роти №3 батальйону №1 УПП в. м. Харкові лейтенант поліції ОСОБА_12 . При цьому співробітники поліції перебували у форменому одязі працівників патрульної поліції та представилися сторонам конфлікту.

Не зважаючи на присутність на місці пригоди співробітників поліції, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 продовжували конфлікт з невідомими їм чоловіками та на законні вимоги працівників поліції щодо припинення своїх дій не реагували.

Так, командир роти №3 батальйону №1 УПП в м. Харкові лейтенант поліції ОСОБА_11 , який діяв відповідно до своїх функціональних обов`язків, діючи правомірно, відповідно до вимог, передбачених ст.ст. 18, 23, 32, 33 Закону України «Про Національну поліцію», намагався провести з ОСОБА_8 профілактичну бесіду.

Проте, ОСОБА_8 , усвідомлюючи, що лейтенант поліції ОСОБА_11 , дійсно є працівником правоохоронного органу, а його вимоги є правомірними та законними, маючи умисел на протидію здійсненню останнім покладених на нього службових обов`язків щодо охорони громадського порядку, відштовхнув з силою від себе ОСОБА_11 та схватив його за формений одяг, в зв`язку з чим працівник поліції не міг безперешкодно рухатися та виконувати свої функції, тим самим ОСОБА_8 вчинив опір працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків.

В цей час, ОСОБА_9 , побачивши, що у відношенні його брата - ОСОБА_8 , співробітником поліції ОСОБА_11 було застосовано прийоми рукопашного бою та спеціальні засоби, зокрема «Терен 4М» та кайданки, усвідомлюючи, що вказаний працівник поліції перебуває при виконанні своїх службових обов`язків і діє відповідно до Закону України «Про Національну поліцію», маючи умисел на протидію здійсненню ним покладених на нього службових обов`язків, почав відштовхувати працівника поліції та хапати його за формений одяг, в зв`язку з чим останній не міг безперешкодно виконувати свої функції, тим самим ОСОБА_9 вчинив опір працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків.

Надалі, дії ОСОБА_8 та ОСОБА_9 були припиненні в результаті застосування співробітниками поліції спеціального засобу сльозогінно-дратівної дії «ТЕРЕН 4М» та кайданків.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Харківської області, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність , просить вирок суду скасувати.

Ухвалити свій вирок, призначивши ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст. 342 КК України у вигляді 2 років позбавлення волі, ОСОБА_9 призначити покарання за ч.2 ст. 342 КК України у вигляду 2 років позбавлення волі.

Зазначає, що суд першої інстанції звільняючи обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 від відбування покарання не врахував дані про їх особи, зокрема попередні непогашені судимості за тяжкі корисливі злочини.

Зокрема, ОСОБА_8 у 2011 році засуджувався за ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 187 КК України до 7 років позбавлення волі та звільнений 13.02.2015 року; ОСОБА_9 раніше судимий 3 рази за тяжкі та корисливі злочини, останній раз у 2015 році за ст. 187 КК України до 4 років позбавлення волі. Звільнившись із місць позбавлення волі 22.01.2016 року, він 24.10.2016 він знову вчинив злочин.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який частково підтримав апеляційну скаргу, просив скасувати вирок та призначити новий розгляд в суді першої інстанції, зазначивши про порушення судом першої інстанції права на захист обвинувачених, а також вимог ч.3 ст. 349 КПК України, обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та їх захисника ОСОБА_10 , які погодились з думкою прокурора в цій частині, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.1,2 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Згідно вимог ч.3 ст.349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також розяснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Проте, зазначені вимоги закону судом першої інстанції дотримані не були.

Приводячи до висновку про необхідність розгляду зазначеного кримінального провадження в порядку, передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України, суд зазначив, що обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 повністю визнали свою вину, а також не піддають сумніву фактичні обставини справи та суд не має сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченими змісту цих обставин, добровільності та істинності їх позиції.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 342 КК України, тобто опір працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків.

Суб`єктивна сторона даного кримінального правопорушення характеризується виною у формі прямого умислу, тобто винний усвідомлює, що чинить опір саме представникові влади, працівникові правоохоронного органу під час виконання службових обов`язків.

Між тим, зі свідчень обвинуваченого ОСОБА_9 , викладених у вироку, слідує, що він відштовхнув працівника поліції, вважаючи, що це охоронець.

Зі свідчень обвинуваченого ОСОБА_8 , викладених у вироку слідує, що під час його бійки з невідомими чоловіками на місце пригоди приїхав екіпаж зі співробітниками поліції, які почали робити зауваження та розбороняти учасників бійки.
В результаті отриманого удару під час бійки в ОСОБА_8 була розбита брова, в зв`язку з чим він хотів дати здачі, проте попав у співробітника поліції, після чого до нього було застосовано прийом рукопашного бою та кайданки і в подальшому було доставлено до відділення поліції.
Таким чином, обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_8 фактично заперечували спрямованість своїх дій конкретно проти працівника правоохоронного органу, а відтак оспорювали фактичні обставини справи, які зазначені в обвинувальному акті, що суперечить висновку суду стосовно повного визнання ними своєї вини.
Крім того, та обставина, що ОСОБА_9 та ОСОБА_8 є особами без освіти, не мають захисника і самостійно здійснюють свій захист, мала б викликати в суду обґрунтований сумнів, щодо можливості проведення судового засідання в порядку, передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України та спонукати його для залучення ним захисника в порядку ст. 49 КПК України.
Таким чином, вказані обставини свідчать не тільки про неналежне виконання судом вимог ч.3 ст.349 КПК України, а також і вимог ч.6 ст. 22 КПК України, згідно якої, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, повинен створювати необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Отже, зазначені процесуальні порушення належить вважати істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Реалізуючи та дотримуючись загальних процесуальних засад кримінального провадження, що містяться у главі 2 КПК України, колегія суддів дійшла висновку про наявність декількох істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне і обґрунтоване рішення, що обумовлює необхідність скасування оскаржуваного вироку та призначення нового судового розгляду у суді першої інстанції, що відповідає нормам ч. 1 ст. 412; п. 6 ч. 1 ст. 407; п.п. 1,3 ч. 1 ст. 409 КПК України, що не погіршує становище обвинуваченого.
Тобто вирок підлягає скасуванню лише внаслідок допущених судом істотних процесуальних порушень.
За наявності встановлених істотних процесуальних порушень, колегія суддів, в силу вимог ч.5 ст. 415 КПК України, позбавлена процесуальної можливості надавати оцінку іншим апеляційним доводам прокурора.
При новому судовому розгляді суду першої інстанції належить дотримуватися вимог чинного КПК України, в тому числі норм ст. 416 КПК України.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 405, ст. 407 ч. 1 п. 6; ст. 409 ч. 1 п. 3; ст. 412 ч. 1; 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області задовольнити частково.

Вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 30 березня 2017 року у відношенні ОСОБА_8 , ОСОБА_9 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, та оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді