АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/946/17 Справа № 190/279/17-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 (приймає участь в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження матеріали за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 15 березня 2017 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянин України, проживав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий, останній раз: 17 березня 2015 року Тернівським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. ч. 2, 3 ст. 185, ч. 3 ст.186, ч. 1 ст. 70, ст. 71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, якому відмовлено у задоволенні клопотання про умовно дострокове звільнення від подальшого відбування покарання, ВСТАНОВИЛА:

Засуджений ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу суду як незаконну та постановити нову ухвалу, якою задовольнити його клопотання про застосування ст. 81 КК України.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд першої інстанції не прийняв до уваги незаконність застосування стягнень до нього адміністрацією П`ятихатської виправної колонії № 122 управління Державної пенітенціарної служби України у Дніпропетровській області.
Ухвалою П`ятихатського районного суду м. Дніпропетровська від 15 березня 2017 року, ОСОБА_7 відмовлено у задоволенні клопотання про умовно дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.

Відповідно до ухвали суду, яка оскаржується, засуджений ОСОБА_7 характеризується посередньо, а згідно характеристики від 23 лютого 2017 року негативно, як злісний порушник режиму утримання, має лише одне заохочення 26 жовтня 2015 року за сумлінну поведінку та ставлення до праці, і чотири стягнення, крім того, 25 березня 2016 року комісією установи відмовлено засудженому щодо переведення в установу мінімального рівня безпеки з полегшими умовами тримання як такому, що стає на шлях виправлення, 26 травня 2016 року комісією установи відмовлено ОСОБА_7 щодо заміни невідбутої частини покарання більш м`яким як порушник режиму утримання, а також 23 лютого 2017 року засудженому було відмовлено у поданні матеріалів щодо умовно-дострокового звільнення як порушник режиму утримання, що не свідчить про те, що він повністю став на шлях виправлення.
Заслухавши доповідь судді, засудженого ОСОБА_7 , який просив задовольнити вимоги апеляційної скарги, а ухвалу суду скасувати, як незаконну і необґрунтовану, та постановити нову ухвалу, застосувавши до нього положення ст. 81 КК України, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню з таких підстав.
Стаття 6 КВК України передбачає, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Згідно із ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений добросовісною поведінкою та відношенням до праці довів своє виправлення.
Статтею 81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому основним і вирішальним є не факт відбування визначеної частини покарання, а досягнення однієї із цілей покарання виправлення засудженого.
Відповідно до Постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії по суті внесеного подання.
Головною підставою умовно-дострокового звільнення є виправлення особи, а висновок суду про доведеність виправлення засудженого повинен засновуватись на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.
Розглядаючи клопотання про умовно дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 , суд повно і всебічно вивчив дані про особу засудженого та дійшов вмотивованого висновку про відмову у застосуванні щодо засудженого умовно-дострокового звільнення від відбуття призначеного покарання, пославшись на те, що відбутий термін покарання є недостатнім для того, щоб впевнитися у тому, що засуджений своєю поведінкою довів своє виправлення, з чим погоджується колегія суддів.
Так, застосування положень ст. 81 КК України щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є правом суду.

Твердження засудженого щодо незаконного накладення на нього стягнення по факту перебування в стані алкогольного сп`яніння колегія суддів вважає не слушними, оскільки в матеріалах провадження мається копія висновку № 77 від 30 червня 2016 року, з якого вбачається, що 20 червня 2016 року було затримано кількох засуджених разом з засудженим ОСОБА_7 , і направлено на медичний огляд чергового лікаря, в результаті кожному виданий медичний висновок про факт вживання спиртовмісної речовини «браги» (а. п. 16-18).
Суд першої інстанції обґрунтовано не задовольнив клопотання засудженого, оскільки відсутні підстави вважати, що він за весь період часу довів своє виправлення, на що також вказує рішення комісії П`ятихатської виправної колонії № 122 від 23 лютого 2017 року, яким засудженому відмовлено в умовно достроковому звільненні, оскільки ОСОБА_7 порушує режим утримання.
Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо необхідності відмови у задоволенні клопотання ОСОБА_7 , оскільки на думку колегії суддів відсутні достатні підстави стверджувати, що ОСОБА_7 протягом строку відбування покарання довів своє виправлення, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги засудженого не знайшли підтвердження під час апеляційного розгляду, тому у задоволенні вимог його апеляційної скарги слід відмовити.
Рішення суду ухвалено згідно з нормами кримінального процесуального закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, з наведенням в ухвалі належних і достатніх мотивів і підстав, а тому підстави для його скасування відсутні.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 537, 539 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 15 березня 2017 року щодо засудженого ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області:
_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4