АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 липня 2017 р. м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Чернівецької області у складі:

Головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретаря ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні за участю прокурора ОСОБА_5 , захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_11 , адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_10 , адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , прокурора у кримінальному провадженні начальника відділу організації участі прокурорів у суді та нагляду за виконанням судових рішень у кримінальному провадженні військової прокуратури Західного регіону ОСОБА_5 на вирок Першотравневого районного суду м. Чернівців від 13 грудня 2016 року у кримінальному провадженні №0000059 по обвинуваченню ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Борисівка, Новоград-Волинського району, Житомирської області, мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, учасника бойових дій, одруженого, з вищою освітою, військовослужбовця, раніше не судимого, за ст.190 ч.2 КК України; ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та мешканця АДРЕСА_2 українця, громадянина України, одруженого, на утриманні одна неповнолітня дитина, з вищою освітою, військовослужбовця, раніше не судимого, за ст.190 ч.2 КК України,
В С Т А Н О В И Л А :
Вироком Першотравневого районного суду м. Чернівців від 13 грудня 2016 року ОСОБА_10 та ОСОБА_11 визнані винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 ч.2 КК України та кожному призначене покарання у виді 2-х років 6 місяців позбавлення волі. Строк відбуття покарання ОСОБА_10 та ОСОБА_11 обчислено з моменту затримання.

Провадження№11-кп/794/71/17 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_12
Категорія: ст. 190 ч.2 КК України Суддя-доповідач: ОСОБА_1
На підставі ст. 72 п.5 КК України зараховано в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі ОСОБА_10 за період з 15.07.2015р. по 03.08.2015р.; ОСОБА_11 з 08.07.2015р. по 24.07.2015р,.запобіжний захід у виді застави залишено до набрання вироком законної сили.

Вирішено долю речових доказів.

На вказаний вирок надійшли апеляційні скарги:обвинуваченого ОСОБА_11 , адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_10 , адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , прокурора у кримінальному провадженні начальника відділу організації участі прокурорів у суді та нагляду за виконанням судових рішень у кримінальному провадженні військової прокуратури Західного регіону ОСОБА_5 .

Обвинувачений ОСОБА_11 у поданій апеляційній скарзі посилається на те,що районний суд обгрунтував вирок на показаннях свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 ,які є непослідовними та суперечливими.Твердить,що саме свідок ОСОБА_14 ,який у даній ситуації переслідував мету особистого збагачення, вплинув на підлеглих йому військовослужбовців,в тому числі ОСОБА_13 ,ввів їх у оману,далі підбурив і створив умови для ОСОБА_13 до передачі ним коштів,а потім дав неправдиві показання у суді.Крім того, апелянт посилається на недопустимість як доказів протоколів за результатами проведення негласних слідчих дій, а саме аудіо- та відеоконтролю особи,оскільки відсутні копії ухвал слідчого судді про надання дозволів на проведення таких НРСД.Також вказує на невідповідність протоколів за результатами проведення НСРД реальному змісту висловлювань та подій,що відбувались протягом 07-08.07.2015 року

Вважає,що підстав для кваліфікації його дій за ст.190 ч.2 КК України немає,оскільки ,із показань ОСОБА_13 ,ні він( ОСОБА_15 ) ні ОСОБА_16 йому будь-яких сум не називали,суд не встановив,за що були передані кошти ОСОБА_13 та яка відповідальність для останнього могла настати у випадку не вчинення таких дій.Окрім того,твердить,що дії ОСОБА_13 містять ознаки провокації та підбурювання до вчинення злочину.

Також вказує,що погодився на отримання коштів від ОСОБА_13 спонтанно,не оцінивши ситуацію та можливі наслідки для себе,у чому кається та жалкує,потім планував повернути кошти ОСОБА_17 , але був затриманий співробітниками СБУ. Суму коштів ОСОБА_13 не називав,про те,що вони були в іноземній валюті- не знав,як їх клав ОСОБА_13 у холодильник-не бачив,від ОСОБА_10 злочинних наказів не отримував та домовленостей по отриманню коштів не мав.

Звертає увагу на те, що на військовій службі перебуває тривалий час,посилається на позитивні характеристики,участь у АТО,та наявність на утриманні неповнолітнього сина і матері-інваліда.Просив врахувати викладене та не позбавляти його волі.

Адвокат ОСОБА_6 у подані в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 апеляційній скарзі просить вирок районного суду скасувати та закрити провадження відносно його підзахисного у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.Твердить,що суд при прийнятті рішення неправильно застосував закон про кримінальну відповідальність.

Так, апелянт посилається на встановлення судом тієї обставини,що у матеріалах провадження відсутні будь-які відомості про вчинення ОСОБА_13 та іншими порушення правил несення служби і ОСОБА_13 наявність таких порушень заперечує,а тому у останнього неможливо було викликати впевненість у необхідності передачі коштів,а отже-введення його у оману за таких обставин виключається.Також захисник вказує,що обвинувачені не схиляли ОСОБА_17 до передачі майна,про необхідність передати кошти ОСОБА_17 стало відомо від ОСОБА_18 ,показання якого є суперечливими та неправдивими,а тому, на думку апелянта, не встановлено та у вироку не зазначено,які дії ОСОБА_15 вказують на вчинення обману.

Окрім того,твердить,що обов`язковою ознакою шахрайства є участь потерпілого в передачі коштів та вказує,що ОСОБА_17 судом не визнаний потерпілим і йому не було спричинено майнової шкоди, оскільки власником грошових коштів в сумі 5 тис. євро є Управління СБУ Крім того,твердить про відсутність предмету злочину,оскільки стороні захисту не надані докази походження коштів,власне кошти як речовий доказ стороні захисту не відкривались при виконанні вимог ст.290 КПК України,суду вони не надавались та не досліджувались.Вважає,що за таких обставин висновки проведених експертиз щодо таких коштів не можуть бути допустимими доказами.

Також апелянт посилається на те, що суд у вироку не визначив розмір шкоди у національній валюті України,а тому висновок суду про те, що сума 5тис. євро є сумою, яка в 100 разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян та становить значний розмір не грунтується на законі.

Захисник посилається також на те, що дії ОСОБА_13 мають ознаки провокації злочину,оскільки останній,звертаючись до правоохоронних органів достовірно,за його показаннями знав про те,що жодних протиправних дій не вчиняв та саме ОСОБА_13 ініціював усі зустрічі,а про необхідність передачі 25 тис. євро ні ОСОБА_11 на ОСОБА_16 вимог ОСОБА_13 не пред`являли,погроз та вказівок про негативні наслідки не висловлювали.

Окрім того,вказує на відсутність у провадженні ухвал слідчих суддів,на підставі яких можливо було б зробити висновок про законність проведення негласних слідчих розшукових дій,а тому вважає здобуті внаслідок НСРД докази недопустимими.Також вказує, що судом залишено поза увагою посилання захисту про недопустимість як доказів висновків експертів Львівського НДІ судових експертиз№№3179 та 3207 від 25 і 27 серпня 2015 року.Посилається, що в судовому засіданні були встановлені ознаки монтажу в досліджених судом фонограмах;

ОСОБА_19 у поданій апеляційній скарзі просить вирок районного суду скасувати, а кримінальне провадження відносно нього закрити у зв`язку з відсутністю у його діянні складу кримінального правопорушення.Посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження та неправильне застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Так, за твердженням апелянта, у матеріалах провадження,які були дослідженні в тому числі аудіо,відеозаписах, відсутні будь-які докази вимагання та отримання неправомірної вигоди ОСОБА_10 ,а кошти були вилучені у іншого фігуранта справи. Матеріали провадження не містять також доказів розмов ОСОБА_10 з ОСОБА_17 про кошти та факти вимагання грошей чи надання вказівок щодо передачі грошей.

Апелянт вказує на недоведеність та відсутність змови із ОСОБА_15 на вчинення протиправних дій, розподілу ролей, попередньо узгодженого плануТвердить,що наявні у провадженні відеозаписи за наслідками проведення НСРД є змонтованими,оскільки на дисках записи містяться лише за окремі періоди,немає повних записів подій та розмов,для проведення експертизи надсилались копії ,а не оригінали записів,а тому ставить під сумнів висновки експертиз.Вказує,що не забезпечене стороною захисту збереження технічного засобу,яким здійснювалась фіксація,а НСРД проведені за відсутності ухвали слідчого судді,оскільки така відсутня у матеріалах провадження.Вказує,що документально не підтверджено,які кошти були вилучені у кабінеті ОСОБА_15 та їх експертиза не проводилась.Показання свідка ОСОБА_14 вважає неправдивими ,а дії ОСОБА_13 - провокацією вчинення злочину.

Посилається на те, що судом не враховано обставину,яка пом`якшує покарання-статус учасника АТО.

- ОСОБА_20 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 в своїй апеляційній скарзі просять вирок районного суду щодо обвинуваченого скасувати, а кримінальне провадження закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення. При цьому, апелянти посилаються на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження,а також вказують,що прокурором не надано жодного доказу, який би доводив причетність до злочину ОСОБА_10 .

Судом не встановлено та у вироку не зазначено,за що ОСОБА_13 була надана неправомірна вигода ,а отже не встановлена суб`єктивна сторона дій хабародавця.При цьому,твердять,що за словами ОСОБА_13 ,він ніс кошти за непритягнення його до кримінальної відповідальності,однак це не входить до кола службових обов`язків обвинувачених, як і не є їх повноваженнями приймати рішення про переміщення майора ОСОБА_13 по службі. Вказують,що ОСОБА_13 мав контузію, а тому не міг об`єктивно сприймати та відтворювати обставинТакож захисники твердять,що суд допустив грубе перекручуваня показань свідків,а показання ОСОБА_21 про те,що ОСОБА_16 вимагає 5 тис євро є показаннями з чужих слів(а саме-слів свідка ОСОБА_14 ) а тому недопустимим доказом.СамСемчишин показав,що обвинувачені безпосередньо йому ніяких вимог не висували.Показання свідка ОСОБА_14 також вважають недопустимим доказом,оскільки він був раніше засуджений.

Окрім того,захисники посилаються на порушення вимог процесуального закону під час проведення обшуку 08.07.2015 року,зокрема,у службовому кабінеті ОСОБА_16 ,оскільки незважаючи на вимогу останнього, така слідча дія не фіксувалась технічними засобами,а відеофіксація процесу обшуку не була надана стороні захисту та не досліджена у суді.

Також посилаються на відсутність будь-яких доказів в протоколах, складених за результатами проведення негласної слідчих дій «аудіо-, відеоконтроль особи» від 09 липня 2015 року та «аудіо-, відеоконтроль місця» від 13 липня 2015 року про причетність ОСОБА_10 до інкримінованого йому злочину,оскільки в ході розмов ОСОБА_16 з ОСОБА_13 від 06 липня 2015 року, ОСОБА_16 пропонує останньому керівні посади на інших постах, а також роботу в академії,будь-яких коштів не вимагає та погроз не висловлює

Окрім того,сторона захисту посилається на недопустимість зазначених вище доказів за наслідками НРСД,оскільки у матеріалах провадження відсутні копії ухвал слідчого судді апеляційного суду Львівської області від 06 липня 2015 року про надання дозволів на проведення негласних слідчих (розшукових) дій, що не дає можливості встановити, які заходи були санкціоновані суддею, на який термін та щодо кого.

Твердять також про недопустимість як доказу протоколу про хід та результати контролю за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту,оскільки такий містить відомості(зокрема,щодо часу вручення ОСОБА_13 коштів,дій,які при цьому вчинялись,час та обставин їх повернення) які суперечать протоколам вручення та повернення коштів ОСОБА_13 .

Вказують на те, що в протоколі за результатом проведення негласної слідчої дії «аудіо-, відеоконтроль місця» від 13 липня 2015 року описано тільки 3 хв. 34 сек. розмови між ОСОБА_16 та ОСОБА_14 , який вирваний з контексту, решта 23 хв. 26 сек. відсутня, що свідчить, на думку захисників, про монтаж. Текст розмови в протоколі не відповідає зафіксованому у технічних носіях,а клопотання про призначення повторної експертизи судом безпідставно відхилене.Висновки експертів Львівського НДІ вважають недопустимими доказами.

Вважають,що прокурором не було надано доказів причетності обвинуваченого до вчинення злочину,а тому вирок ,яким ОСОБА_16 визнаний винуватим,не ґрунтується на законі.

Крім того, просили дослідити докази, які не досліджувались у суді І інстанції, а саме: кошти, які передавались ОСОБА_11 ; ухвали апеляційного суду Львівської області від 06.07.2015р. на проведення НСРД в даному провадженні; відеофіксацію обшуку від 08.07.2015р.; оригінали носіїв інформації, отримані під час проведення НСРД; спеціальні пристрої, якими здійснювалась фіксація НСРД.

Прокурор у кримінальному провадженні начальник відділу організації участі прокурорів у суді та нагляду за виконанням судових рішень у кримінальному провадженні військової прокуратури Західного регіону ОСОБА_5 у своїй апеляційній скарзі просить скасувати вирок та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_10 та ОСОБА_11 винуватими у вчиненні злочину, передбаченого ст. 368 ч.3 КК України та призначити кожному покарання у виді 10 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на 3 роки та з конфіскацією майна, з позбавленням, відповідно до вимог ст. 54 КК України, військового звання

Посилається на те, що судом неправильно застосований закон про кримінальну відповідальність,а висновки суду,викладені у вироку,не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження,містять істотні суперечності та не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Апелянт наголошує на тому, що ОСОБА_10 на момент вчинення кримінального правопорушення був військовою службовою особою, на яку розповсюджується особливий порядок призначення, переміщення та звільнення із займаної посади відповідно до військового законодавства України,яким передбачено що днем звільнення військо службовця із посади вважається день закінчення здавання справ і складання обов`язків за посадою в межах строків,встанових статутом внутрішньої служби ЗСУ.

Отже, на думку апелянта, станом на 08.07.2015 року полковник ОСОБА_10 перебував та виконував обов`язки на займаній ним посаді,а тому висновки суду про те,що ОСОБА_16 не є суб`єктом злочину,передбаченого ст.368 ч.3 ККУкраїни є неправильними.

Також необгрунтованими апелянт вважає висновок ,викладений у вироку про те,що у діях ОСОБА_16 та ОСОБА_15 відсутня об`єктивна сторонам цього злочину.Твердить,що дослідженими судом доказами: показаннями свідків,протоколами за наслідками НРСД,висновками експертиз,протоколом обшуку ,іншими доказами,які суд визнав допустимими, доведено,що обвинувачені вимагали та отримали від ОСОБА_13 5 тис євро-неправомірну вигоду за не вчинення дій, що входили до кола їх службових обов`язків, а саме: за нерозголошення відомостей про вчинення ОСОБА_13 порушень правил несення прикордонної служби, не проведення службового розслідування, не прийняття рішення про його переведення на інше місце служби та не скерування відповідних висновків службового розслідування до правоохоронних органів.

При цьому посилається на те,що ОСОБА_15 мав достовірну офіційну інформацію)і це підтверджується записами у його блокноті та даними із флеш носіїв) про те,що ОСОБА_13 та інші причетні до незаконної діяльності,однак не звернувся у встановленому законом порядку до керівника із рапортом та не ініціював проведення службового розслідування,а також не звернувся до відповідного органу досудового розслідування про внесення відомостей до ЄРДР,діючи за попередньою змовою із ОСОБА_16 ,маючи попередньо обумовлену мету отримати неправомірну вимогу від ОСОБА_13 та інших.

Повноваження ОСОБА_16 щодо переміщення ОСОБА_13 та інших по посадах обумовлені його службовим становищем як командира ОСОБА_22 ,який згідно закону має право ініціювати таке переміщення перед вищим керівником.

Вважає,що винуватість ОСОБА_15 та ОСОБА_16 доведена сукупністю доказів,а тому просив вирок скасувати та ухвалити новий,яким визнати їх винуватими у вчиненні злочину за ч.3 ст.368 КК України та призначити згідно санкції цієї статті покарання у виді десяти років позбавлення волі

У поданих запереченнях кожна із сторін заперечували апеляційні вимоги іншої,при цьому кожна із сторін підтримала подану нею апеляційну скаргу та просила відхилити апеляційну скаргу іншої сторони.
Заслухавши доповідь судді, доводи обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та їх захисників, які просили задовольнити подані кожним із них апеляційні скарги та відхилити апеляційну скаргу прокурора,доводи прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу та вважає необгрунтованими апеляційні скарги сторони захисту,дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши наведені в апеляційних скаргах доводи, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Згідно положень ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним,обгрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення,ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження,передбачених цим Кодексом.

Обгрунтованим є рішення,ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин,які підтверджені доказами,дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 КПК України з точки зору їх належності,допустимості,достовірності та достатності для прийняття остаточного рішення у справі.

Вмотивованим є рішення,в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави для його ухвалення.
Судова колегія вважає,що ухвалюючи вирок,районний суд не дотримався вимог законності,які встановлені цим Кодексом та при прийнятті рішення допустив істотні порушення вимог КПК України,які не можуть бути усунуті під час апеляційного розгляду,а тому є підставою для скасування вироку та призначення нового розгляду у суді першої інстанції.
Встановлено,що на вирок районного суду надійшли апеляційні скарги,у яких,зокрема,сторона обвинувачення просить скасувати вирок та ухвалити новий,яким визнати винуватими ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у вчиненні більш тяжкого кримінального правопорушення із призначенням максимального покарання,а стороною захисту порушене питання про скасування вироку та закриття провадження з підстав відсутності у діях обвинувачених складу злочину.
Повноваження апеляційного суду за наслідками розгляду апеляційних скарги на рішення районних судів передбачені ст.407 КПК України.
Відповідно до цієї норми процесуального закону апеляційний суд вправі скасувати вирок та ухвалити новий у разі встановлення підстав,що викладені у ч.1 ст.420 КПК України,або,скасувавши вирок,своєю ухвалою закрити провадження відповідно до ст.ст.417,284 КПК України.
Вимоги до змісту ухвали та вироку апеляційного суду встановлені,відповідно ст.ст.419 та 420 КПК України. Цей закон зобов`язує суд апеляційної інстанції у своєму рішенні за наслідками розгляду апеляційних скарг викласти зміст вироку районного суду,встановлених судом першої інстанції обставин,встановлених судом апеляційної інстанції обставин із посиланням на докази,мотивів із яких виходив апеляційний суд при постановленні,зокрема,ухвали ,а зміст вироку апеляційного суду повинен,окрім того,відповідати загальним вимогам до вироків.
Викладені вище вимоги закону вказують на те,що суд апеляційної інстанції,вирішуючи апеляційні скарги,повинен перевірити правильність встановлення районним судом фактичних обставин провадження,які мають бути викладені у обвинуваченні,сформульованому у мотивувальній частині вироку,обгрунтованість таких висновків належними і допустимим доказами,правильність їх юридичної оцінки.Відтак, апеляційний суд приймає рішення в межах своїх повноважень,передбачених ст.407 КПК України
Положеннями п.2 ч.3 ст.374 КПК України встановлені вимоги до змісту вироку,зокрема,його мотивувальної частини.

Так,відповідно до цього процесуального закону,суд у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи винуватою зобов`язаний сформулювати обвинувачення,яке визнав доведеним,із обов`язковим зазначенням місця,часу,способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
В цій частині вироку потрібно викласти весь обсяг обвинувачення,визнаного доведеним,а також обставини,які визначають ступінь винності кожного із обвинувачених,їх роль у вчиненні злочину,а після цього-докази,покладені судом в обгрунтування таких своїх висновків
Як вбачається з змісту обвинувального акту, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 було пред`явлене обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення,передбаченого ст.368 ч.3 КК України, а саме-в одержанні службовою особою неправомірної вигоди,вчинене за попередньою змовою групою осіб,поєднане із вимаганням,за невчинення в інтересах тоого,хто пропонує неправомірну вигоду будь-якої дії з використанням наданого їм службового становища.
Ухвалюючи вирок,суд у мотивувальній частині виклав суть обвинувачення,як воно було пред`явлене ОСОБА_10 та ОСОБА_11 органом досудового розслідування згідно обвинувального акту та є кваліфікованим видом отримання неправомірної вигоди ( ст.368 ч.3 КК України),при цьому посилався на надані прокурором докази цього обвинувачення.Відтак,суд прийшов до висновку про необхідність зміни обвинувачення в частині правової кваліфікації кримінального правопорушення,вважаючи ,що у діях обвинувачених наявний склад злочину,передбаченого ст.190 ч.2 КК України,посилаючись на те,що ОСОБА_23 та ОСОБА_11 шляхом шахрайства заволоділи коштами ОСОБА_13 ,який має статус свідка.
При цьому суд, в порушення вимог КПК України, не зазначив ,які конкретні дії,що складають об`єктивну сторону цього кримінального правопорушення,які кваліфіковані судом за ст.190 ч.2 КК України ,були вчинені обвинуваченими,не вказав за яких обставин,у якому місці та у який час обвинувачені заволоділи чужим майном-коштами ,які дії обвинувачених вказують на спосіб заволодіння коштами(обман) та у чому такий обман дістав прояв.Кваліфікуючи дії за цим законом про кримінальну відповідальність як вчинені за попередньою змовою групою осіб, суд не зазначив ролі кожного із обвинувачених у вчиненні злочину та обставини,що визначають ступінь їх винуватості. Вказуючи кваліфікуючу ознакузаподіяння значної матеріальної шкоди потерпілому,суд не зважив на те,що національною валютою України є гривня та розмір шкоди визначається,виходячи із офіційного курсу валют в перерахунку на національну валюту.
Вказуючи,що дії обвинувачених слід кваліфікувати за іншим законом про кримінальну відповідальність(за ч.2 ст.190 КК України),суд не посилався та не обґрунтував саме такі свої висновки доказами,що були ним безпосередньо досліджені.
Відсутність у вироку формулювання обвинувачення,як воно встановлене районним судом та у якому суд визнав ОСОБА_11 та ОСОБА_10 винуватими, перешкоджає суду апеляційному в межах його повноважень,визначених законом,перевірити судове рішення районного суду з точки зору його обгрунтованості та вмотивованості,а також надати оцінку правильності висновків,викладених у вироку та доводам,викладеним у апеляційних скаргах,як того вимагає закон,(ст.ст.419,420 КПК України) , отже- є перешкодою для ухвалення рішення за наслідками апеляційного розгляду по суті заявлених апелянтами вимог.
Відсутність у вироку формулювання обвинувачення,визнаного судом доведеним,є істотним порушенням вимог КПК України,яке перешкодило районному суду ухвалити законне і обгрунтоване рішення(ч.1 ст.412 КПК України),а тому судова колегія виходячи із загальних засад кримінального провадження,визначених ч.1 п.2 ст.7 КПК України,відповідно до яких під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог,зокрема,цього Кодексу,в тому числі щодо законності рішення(ст.370 КПК України),вважає,що у взаємозв`язку із ч.1,6 ст.9 КПК України,ст.415 КПК України викладене є підставою для скасування вироку та призначення нового розгляду у суді першої інстанції, оскільки таке істотне порушення кримінально- процесуального закону не може бути усунуте на стадії апеляційного розгляду.Відтак,подані апеляційні скарги сторін підлягають задоволенню в частині заявлених вимог про скасування вироку.
Під час нового розгляду необхідно дати належну оцінку доводам прокурора щодо наявності у діях обвинувачених складу злочину,передбаченого ст.368 КК України, оцінити доводи сторони захисту,врахувати обставини,викладені у цій ухвалі та прийняти рішення,яке би відповідало вимогам закону.
Керуючись ст.ст.404,405,407,412,415,418,419 КПК України,колегія суддів судової палати із розгляду кримінальних справ апеляційного суду Чернівецької області ,-
У Х В А Л И Л А :
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_11 ,адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_10 , адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , прокурора у кримінальному провадженні начальника відділу організації участі прокурорів у суді та нагляду за виконанням судових рішень у кримінальному провадженні військової прокуратури Західного регіону ОСОБА_5 задовольнити частково.

Вирок Першотравневого районного суду м. Чернівців від 13 грудня 2016 щодо обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 скасувати та призначити новий розгляд цього провадження у суді першої інстанції іншим складом суду.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_11 залишити у виді застави.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1
Судді ОСОБА_2
ОСОБА_3