Справа № 545/4022/16-к
Провадження № 1-в/545/22/17
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05.01.2017 року Полтавський районний суд Полтавської області у складі:

головуючої судді: ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Полтавського районного суду Полтавської області заяву ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з професійно-технічною освітою, судимого:

26.02.2016 року Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області за ст. ст. 185 ч. 2, 15 ч. 2, 185 ч. 2,70 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі.

03.06.2016 року Кіровським райсудом м. Дніпропетровська за ст.ст. 15 ч. 2, 185 ч. 2, 70 ч. 4 КК України до 2 років 1 місяця позбавлення волі.

Ухвалою Полтавського районного суду від 05.10.2016 року зараховано в строк попереднього ув`язнення період з 02.12.2015 року по 29.03.2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, відповідно до вимог ст. 72 КК України,

початок строку покарання 02.12.2015 року, кінець строку покарання 05.09.2017 року,

про умовно-дострокове звільнення -,

ВСТАНОВИВ:

Засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання посилаючись на те, що він відбув 1/2 строку покарання і довів своє виправлення.

Від засудженого та представника адміністрації колонії до суду надійшли заяви про розгляд справи без їх участі.

Прокурор проти задоволення клопотання заперечував, вважає, що засуджений за час відбування покарання не довів своє виправлення і тому не заслуговує на застосування до нього умовно дострокового звільнення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку прокурора, суд приходить до висновку, що клопотання засудженого ОСОБА_4 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення та відбув 1/2 строку покарання.

Згідно п.2 постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 26 квітня 2002 року „Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

Згідно п.17 вказаної постанови Пленуму при розгляді питання про умовно дострокове звільнення судам слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці і

навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених,

виправно-трудової установи, а також наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Так, ОСОБА_4 засуджений 26.02.2016 року Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області за ст. ст. 185 ч. 2, 15 ч. 2, 185 ч. 2,70 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі та 03.06.2016 року Кіровським райсудом м. Дніпропетровська за ст.ст. 15 ч. 2, 185 ч. 2, 70 ч. 4 КК України до 2 років 1 місяця позбавлення волі. Ухвалою Полтавського районного суду від 05.10.2016 року зараховано в строк попереднього ув`язнення період з 02.12.2015 року по 29.03.2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, відповідно до вимог ст. 72 КК України.

За час відбування покарання в установі засуджений мав 1 заохочення 25.08.2016 року, та має непогашене стягнення, накладене 01.12.2016 року за грубе порушення режиму утримання в установі, а саме відмовився від роботи по благоустрою установи.

Як вбачається із характеристики на засудженого ОСОБА_4 від 26.12.2016 року, наданої адміністрацією ВК № 16 останній не довів свого виправлення , а тому не заслуговує на умовно-дострокове звільнення.( а.с. 6 ).

Крім того, в порушення вимог наказу МЮУ № 478/5/180/375/212/258 від 28.03.2012 року не здійснена перевірка можливості проживання засудженого після його звільнення за обраним місцем проживання та відповідно не вирішено питання проживання засудженого.

Відмовляючи в задоволенні подання, суд враховує особу засудженого, дані про поведінку засудженого і його ставлення до праці за весь період відбування покарання, виходить з того, що єдиною та достатньою підставною умовно-дострокового звільнення є досягнення однієї з цілей покарання виправлення засудженого, що повинно підтверджуватися його сумлінною поведінкою та ставленням до праці у процесі відбування покарання.

Таким чином, суд вважає, що сумлінна поведінка та ставлення до праці, за що було застосовано одне заохочення , свідчить про позитивні тенденції в поведінці ОСОБА_4 , але встановлені судом обставини , дані про особу засудженого, який за порушення режиму відбуття покарання має непогашене в установленому законом порядку стягнення , не дають підстави вважати , що сумлінною поведінкою та ставленням до праці ОСОБА_4 довів своє виправлення та до нього може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбуття покарання.

На підставі викладеного, керуючись ст. 537, ст.539 КПК України, суд,
УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Полтавської області через Полтавський районний суд на протязі 7 діб з моменту її проголошення.

Суддя: ОСОБА_1