Номер провадження: 11-кп/785/608/17
Номер справи місцевого суду: 509/179/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18.05.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Іллічівської місцевої прокуратури ОСОБА_8 на ухвалу Овідіопольського районного суду м.Одеси від 07 березня 2017 року, якою прокурору повернуто обвинувальний акт для усунення недоліків у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР від 08 листопада 2016 року за №0002501, відносно
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Іванівка Чернігівської області, громадянина України, українця, що має середню освіту, не працює, не одруженого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, обвинувачуваного у вчиненні злочину, передбаченого ст.185 ч.4 КК України,

ВСТАНОВИВ:
Ухвалою Овідіопольського районного суду м.Одеси від 07 березня 2017 року обвинувальний акту у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_9 , обвинуваченого за ст.185 ч.4 КК України, повернуто прокурору в зв`язку з його невідповідністю вимогам КПК України.

Прийняте рішення суд обґрунтував тим, що обвинувальний акт складений з порушенням вимог п.5 ч.2 ст.291 КПК України, а саме формулювання пред`явленого ОСОБА_9 обвинувачення є не конкретним, а саме, в обвинувальному акті не зазначено, де саме знаходилась сумка потерпілого, якою заволодів обвинувачений ОСОБА_9 , де знаходився під час крадіжки потерпілий, а також кому належать транспортні засоби, технічними паспортами яких заволодів обвинувачений ОСОБА_9 разом з сумкою потерпілого.

Також суд першої інстанції у своєму рішенні зазначив, що реєстр матеріалів досудового розслідування не відповідає вимогам ч.2 ст.109 КПК України, а саме: не містить найменування всіх процесуальних дій, проведених під час досудового розслідування; дату та час повідомлення про підозру та відомості про зміну раніше висунутої підозри, правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) Закону України про кримінальну відповідальність, а також не містить у собі відомостей про обвинувальний акт №0002501 від 08.11.2016 року, складений відносно ОСОБА_9 із зазначенням кваліфікації (статей, їх частин) кримінального правопорушення.

Крім того суд зазначив, що в судовому засіданні було встановлене порушення прав потерпілого, якому не було повідомлено про відкриття матеріалів кримінального провадження та про завершення досудового розслідуванні і не надана можливість ознайомитись з матеріалами кримінального провадження.

Не погодившись з зазначеною ухвалою суду першої інстанції прокурор подав апеляційну скаргу, в якій стверджує, що при винесенні ухвали суд припустився істотних порушень кримінально-процесуального закону.

Так, прокурор зазначає, що обвинувальний акт містить формулювання обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_9 , а щодо уточнення таких деталей, як місце перебування потерпілого або його речей на час крадіжки, то ці обставини можливо встановити та уточнити в ході розгляду справи судом.

Також прокурор в апеляційній скарзі зазначає, що вказівка суду на те, що реєстр матеріалів досудового розслідування не містить найменування всіх процесуальних дій, проведених під час досудового розслідування є необґрунтованою, оскільки вказані дані суду можуть бути відомі лише при дослідженні письмових доказів.

На апеляційну скаргу прокурора потерпілим ОСОБА_7 подані заперечення у яких він, стверджуючи про безпідставність вимог апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без зміни.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги, потерпілого ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши обвинувальний акт, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Частиною 4 ст.110 КПК України встановлено, що обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст.291 КПК України.

Згідно з положеннями п.5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Частиною 5 статті 9 КПК України передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини (далі Суд) у справі «Камасінскі проти Австрії» (рішення від 19 грудня 1989 року) та у справі «Абрамян проти Росії» (рішення від 09 жовтня 2008 року) зазначив, що у тексті підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Крім того, Суд зазначив, що положення підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», № 25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», № 23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», № 42780/98, п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення тощо.

Правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті кримінального закону, а й точне формулювання у тому числі і об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_9 не відповідає вимогам п.5 ч.2 ст.291 КПК України.

Так, зазначений обвинувальний акт не містить належного формулювання обвинувачення, що висунутого ОСОБА_9 , що унеможливлює якісно і в повній мірі здійснювати захист від пред`явленого обвинувачення і, безперечно, порушує право обвинуваченого на захист, яке гарантується кожній особі приписами п.«с» ч.3 ст.6 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», положення якої імплементовані у ст.20 КПК України.

Зокрема, формулювання обвинувачення, викладеного в обвинувальному акті, не містить відомостей про обставини заволодіння ОСОБА_9 наплічною сумкою, яка належала потерпілому, а саме в обвинувальному акті не наведено конкретних даних про те, де саме знаходилась майно потерпілого ОСОБА_10 поряд з потерпілим, у його руках, тощо, та де саме в цей час знаходився сам потерпілий, натомість зазначені обставини мають суттєве значення для правильної правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_9 .

Крім того, з обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_9 серед іншого майна, були також викрадені технічні паспорта на автомобіль «Мерседес Спрінтер», р/н НОМЕР_1 , та мотоцикл «Ямаха», р/н НОМЕР_2 , проте в обвинувальному акті не зазначено хто є власником зазначених транспортних засобів, а отже потерпілим від цих неправомірних дій обвинуваченого.

Твердження прокурора в апеляційній скарзі про те, що суд в ході судового розгляду мав би самостійно з`ясувати ці дані, є необґрунтованими, оскільки встановлення способу вчинення особою кримінального правопорушення та потерпілих по справі є компетенцією органу досудового розслідування.

Вказані недоліки обвинувального акту та його невідповідність положенням ст.291 КПК України є суттєвими і перешкоджають призначити судовий розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_9 в суді першої інстанції.

Згідно ч.9 ст. 290 КПК України, потерпілий зобов`язаний письмово підтвердити прокурору факт надання йому доступу до матеріалів з зазначенням найменування таких матеріалів.
Між тим, з реєстру матеріалів досудового розслідування вбачається, що в ньому відсутні дані про надання потерпілому ОСОБА_7 доступу до матеріалів кримінального провадження, а до обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування по кримінальному провадженню, всупереч вимогам ч.9 ст.290 КПК України, не розписка, яка підтверджувала факт надання потерпілому ОСОБА_7 доступу до матеріалів з зазначенням найменування таких матеріалів.
Наведені обставини, як обґрунтовано зазначив суд першої інстанції, свідчать про порушення прав потерпілого, передбачені ст. 56 та частинами 9,10 ст.290 КПК України.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність повернення обвинувального акту прокурору для усунення недоліків.

За таких обставин, апеляційна скарга прокурора Іллічівської місцевої прокуратури ОСОБА_8 на ухвалу Овідіопольського районного суду м.Одеси від 07 березня 2017 року є необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 291, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд,-
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу прокурора Іллічівської місцевої прокуратури ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Овідіопольського районного суду м. Одеси від 07 березня 2017 року, якою прокурору повернуто обвинувальний акт для усунення недоліків у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР 08 листопада 2016 року за №0002501 відносно ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого 185 ч.4 КК України залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду

Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4