Номер провадження: 11-кп/785/95/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01.02.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженої ОСОБА_7 ,

представника ЧВК №74 ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції під час трансляції з Чорноморської виправної колонії УДПтСУ в Одеській області №74 апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_7 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 02 грудня 2016 року про відмову в задоволенні клопотання

ОСОБА_7 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт.Велика Олександрівка Великоолександрівського району Херсонської області, раніше неодноразово судимої, засудженої 09.02.2015 року вироком Великоолександрівського районного суду Херсонської області за ч.1 ст.309, з застосуванням ст.71 КК України, до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців,
про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,
ВСТАНОВИВ:
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 02 грудня 2016 року було відмовлено в задоволенні клопотання засудженої ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, призначеного вироком Великоолександрівського районного суду Херсонської області за ч.1 ст.309, з застосуванням ст.71 КК України, у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.

Не погоджуючись з рішенням суду засуджена ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову, якою звільнити її від відбування покарання умовно-достроково.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що за час відбування покарання в Чорноморській виправній колонії УДПтС України в Одеській області (№74) вона працювала в швейному цеху швачкою, її робочі показники вище бригадних, сумлінно ставилась до роботи та має заохочення від начальника колонії.

Заслухавши суддю-доповідача, засуджену ОСОБА_7 , яка підтримала доводи апеляційної скарги, заперечення прокурора проти її задоволення, думку представника колонії, яка залишила вирішення питання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 на розсуд апеляційного суду, вивчивши матеріали провадження за клопотанням засудженої ОСОБА_7 , апеляційний суд дійшов висновків про таке.

Відповідно до ст.404 КПК України судове рішення суду першої інстанції переглядається в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом.

Пунктом 1 ч.3 ст.81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, а також за необережний тяжкий злочин.

З матеріалів провадження вбачається, що засуджена ОСОБА_7 на момент розгляду в суді її клопотання про умовно-дострокове звільнення відбула більше половини строку покарання призначеного їй за вироком Великоолександрівського району Херсонської області від 09 лютого 2015 року за злочин, передбачений ч.1 ст.309 КК України, який є злочином середньої тяжкості.

За таких обставин, у відповідності до положень ст.81 КК України, до засудженої ОСОБА_7 може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.

У відповідності до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до положень ст.81 КК України до засудженого, що відбуває покарання у виді позбавлення волі і сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Зі змісту вказаної норми права випливає, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання являє собою звільнення засудженого від подальшого відбування покарання за наявності таких обов`язкових умов, як відбування покарання у виді позбавлення волі, доведення засудженим свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці, фактичне відбуття встановленої законом частини призначеного покарання в залежності від класифікації злочину за ступенем тяжкості, формою вини та об`єктом суспільно-небезпечного посягання, наявності попередніх судимостей.

Під сумлінною поведінкою засудженого слід розуміти зразкове дотримання вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, відсутність порушень дисципліни, товариське ставлення до інших засуджених, а під сумлінним ставленням до праці участь у суспільно корисній роботі, добросовісне виконання трудових обов`язків, використання форм і методів отримання доходів, які допустимі з точки зору не лише індивідуальних, а й суспільних інтересів (сплата податків, обов`язкових платежів тощо), підвищення кількісних і якісних показників у роботі, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, додержання правил охорони праці та техніки безпеки.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи клопотання засудженої ОСОБА_7 неповно з`ясував обставини, які мають значення для прийняття законного і обґрунтованого рішення, дав невірну оцінку характеристики засудженої ОСОБА_7 , що призвело до висновків суду, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Так, відповідно до характеристики затвердженої в.о. начальника Чорноморської виправної колонії УДПтС України в Одеській області (№74), за весь період відбування покарання в установі, засуджена ОСОБА_7 має одне стягнення за порушення розпорядку дня, заохочень не має, намагається дотримуватись правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення з персоналом колонії.

В судовому засіданні апеляційного суду представник колонії ОСОБА_8 повідомила суду, що стягнення застосоване до ОСОБА_7 на теперішній час знято, а отже у відповідності до ч.7 ст.69 КВК України вона визнається такою, що не має стягнення.

Крім того, по прибутті до установи ОСОБА_7 була працевлаштована до швейного цеху, проте роботу виконувала повільно. Після проведеної виховної бесіди, підвищила показники роботи до рівня бригадних та вище, виконує роботи по благоустрою території установи.

У 2016 році закінчила Чорноморський навчальний центр №74 та отримала спеціальність «Кравець». Приймає участь в програмі диференційованого виховного впливу «Професія».

На теперішній час намагається режим утримання не порушувати, зауважень не має, вину у скоєному злочині визнає. З сином та донькою спілкується та підтримує доброзичливі стосунки.

За таких обставин, апеляційний суд не може погодитися з висновком, як адміністрації закладу виконання покарань, так і суду першої інстанції про те, що засуджена протягом відбуття покарання в установі не довела своє виправлення і в цілому оцінює характеристику засудженої ОСОБА_7 як позитивну.

Виконання призначеного покарання є доцільним тільки за тієї умови, що ним досягається поставлена в законі мета: крім кари ще і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів. Якщо ця мета може бути досягнута ще до закінчення призначеного судом строку покарання, то в подальшому його виконанні відпадає необхідність. З огляду на це, закон передбачає можливість застосування судом умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

За таких обставин, враховуючи характеристику засудженої ОСОБА_7 , апеляційний суд визнає необґрунтованим та непереконливим висновок суду першої інстанції про те, що процес виправлення ОСОБА_7 не досяг тієї стадії, на якій її може бути звільнено умовно-достроково від відбування покарання.

Тяжкість злочину за який ОСОБА_7 була засуджена та те, що злочин вона вчинила в період іспитового строку не може бути підставою для відмови в задоволенні її клопотання про умовно-дострокове звільнення, оскільки такі обставини, відповідно до ст.81 КПК України не є перешкодою для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Відповідно до положень п.4 ч.1 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу повністю чи частково та ухвалити нову ухвалу.

Згідно з п.2 ч.1 ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Пункт 2 ч.1 ст.411 КПК України встановлює, що судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки.

Та обставина, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження у відповідності до положень п.2 ч.1 ст.409, ст.411 КПК України є безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Разом з цим апеляційний суд констатує, що в матеріалах провадження наявна достатня кількість доказів, які свідчать про те, що засуджена ОСОБА_7 своєю поведінкою та ставленням до праці довела своє виправлення та її подальше відбування покарання є недоцільним, у зв`язку з чим її клопотання про умовно-дострокове звільнення є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне задовольнити апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 та звільнити останню від відбування покарання за вироком Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 09.02.2015 року умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 3 місяці 8 днів.
Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 409, 411, 418, 419, 537, 539 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 02 грудня 2016 року про відмову в задоволенні клопотання засудженої ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання засудженої ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання задовольнити.

Звільнити засуджену ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від подальшого відбування покарання за вироком Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 09 лютого 2015 року умовно-достроково на невідбутий строк, який станом на 01 лютого 2017 року становить 1 рік 3 місяці та 8 днів.

Копію цієї ухвали негайно направити начальнику Чорноморської виправної колонії УДПтСУ в Одеській області №74 для виконання.

Ухвала вступає в силу з моменту проголошення й може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту набрання нею законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4