Апеляційний суд Рівненської області
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
13 липня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду кримінальне провадження №0000102 по обвинуваченню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з професійно-технічною освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Демидівського районного суду Рівненської області від 24 березня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Демидівського районного суду Рівненської області від 24 березня 2017 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки без позбавлення права керування транспортними засобами.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 вирішено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_6 визначено не застосовувати.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати витрати на залучення експерта в розмірі 4049 (чотири тисячі сорок дев?ять) гривень 35 копійок.

За вироком суду, 18 червня 2016 року, в темну пору доби, близько 02 год 31 хв ОСОБА_6 , в порушення вимог пункту 2.1 а) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, без посвідчення водія на право керування транспортним засобом, керуючи мотоциклом марки «Viper», із маркуванням на рамі мотоцикла НОМЕР_1 , без реєстраційного номера, в порушення вимог п. 31.4.1 в) Правил дорожнього руху, що забороняє експлуатацію транспортних засобів за наявності технічної несправності і невідповідності у вигляді порушень герметичності гідравлічного гальмівного приводу, рухаючись по вулиці Селянська в с. Вербень Демидівського району Рівненської області зі сторони центру села в напрямку автомобільної дороги Т1806, в порушення вимог п. 12.4. Правил дорожнього руху, зі швидкістю 50-80 км/год, що перевищує максимально допустиму швидкість руху у населених пунктах, та в порушення вимог пунктів 2.3. б), 10.1 Правил дорожнього руху проявив неуважність до дорожньої обстановки, не зреагував на її зміну, перед зміною напрямку руху керованого ним мотоцикла не переконався в тому, що такий маневр не створить небезпеки іншим учасникам руху, виїхав на зустрічну смугу руху та поблизу будинку № 24 допустив зіткнення з гужовим возом під керуванням ОСОБА_9 , який рухався частково по зустрічній смузі руху та частково по узбіччю у зустрічному напрямку.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир мотоцикла марки «Viper» ОСОБА_10 загинув на місці події, а водій мотоцикла ОСОБА_6 , в порушення вимог п. 2.10. а) Правил дорожнього руху, зник з місця події.

Порушення ОСОБА_6 п. 10.1. Правил дорожнього руху, який передбачає, що у випадку зміни напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху, перебувають у прямому причинному зв`язку з скоєнням дорожньо-транспортної пригоди та настанням суспільно-небезпечних наслідків.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч.2 ст.286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Судом вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.

В своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 вважає вирок суду першої інстанції незаконним у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості. Обґрунтовує апеляційну скаргу тим, що судом не в повній мірі взято до уваги тяжкість вчиненого злочину, відсутність скарг та позитивну характеристику за місцем проживання ОСОБА_6 , його відношення до вчиненого, наявність обставин, що пом`якшують покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, молодий вік обвинуваченого. Крім того, ОСОБА_6 добровільно з`явився до правоохоронних органів, повідомив про свою причетність до дорожньо-транспортної пригоди, просив вибачення у потерпілих, в ході досудового розслідування давав послідовні покази, приймав участь у слідчих експериментах, вперше вчинив кримінальне правопорушення з необережності, раніше не судимий. Просить вирок Демидівського районного суду Рівненської області від 24 березня 2017 року змінити в частині призначеного покарання, призначивши обвинуваченому ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст.75 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 щодо задоволення апеляційної скарги та пом`якшення покарання, думку прокурора ОСОБА_5 та потерпілого ОСОБА_8 щодо залишення апеляційної скарги без задоволення, а вироку суду без змін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з вимогами ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

З положень статті 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обгрунтованості та умотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Винуватість ОСОБА_6 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні підтверджується сукупністю зібраних у справі доказів, яким суд дав належну оцінку, та в апеляційній скарзі не оспорюється.

Під час апеляційного розгляду кримінального провадження істотних порушень вимог КПК України та закону України про кримінальну відповідальність, які могли б вплинути на правильність висновків суду та доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 , не встановлено.

Відповідно до ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини Кримінального кодексу України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Статтею 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст.75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі та інших передбачених цим законом покарань, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. Разом з тим, положення ст.75 КК України застосовуються лише у тому разі, коли для цього є відповідні законні підстави. Водночас, звільнення від відбування призначеного покарання у відповідності до положень ст.75 КК України є правом, а не обов`язком суду.

У відповідності до положень п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» вбачається, що при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб, а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та вироку, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд першої інстанції врахував тяжкість кримінального правопорушення, ступінь суспільної небезпечності, який вчинено з необережності. Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнав щире каяття. Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено. Крім того, враховано, що обвинувачений раніше не судимий (т.1 а.к.п.193), позитивну характеристику по місцю проживання (т.1 а.к.п.194), його молодий вік (т.1 а.к.п.192), думку потерпілого щодо виду та міри покарання, який вважав за необхідне призначити покарання пов`язане з позбавленням волі.

Враховуючи встановлені судом першої інстанції обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України є тяжким, внаслідок якого настала смерть молодої людини, особу обвинуваченого ОСОБА_6 , пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини, а також думку потерпілого ОСОБА_8 , який просив призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, поведінку обвинуваченого ОСОБА_6 відразу після вчинення ним злочину, а саме, що останній зник з місця події, колегія суддів вважає, що підстав для звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного йому покарання на підставі ст.75 КК України немає.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно призначив обвинуваченому ОСОБА_6 мінімальне покарання за ч.2 ст.286 КК України.

Доводи захисника ОСОБА_7 в апеляційній скарзі, що при призначенні ОСОБА_6 покарання необхідно врахувати щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, що обвинувачений вперше вчинив кримінальне правопорушення з необережності, раніше не судимий, молодий вік, не заслуговують на увагу, оскільки всі ці підстави були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання.

Твердження захисника про те, що судом не взято до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_6 добровільно з`явився до правоохоронних органів, повідомив про свою причетність до дорожньо-транспортної пригоди, просив вибачення у потерпілих, в ході досудового розслідування давав послідовні покази, приймав участь у слідчих експериментах, на думку колегії суддів не є підставами для звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання на підставі положень ст.75 КК України.

Переконливих аргументів щодо можливості виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за ним контролю при звільненні від відбування покарання з випробуванням ні обвинуваченим ОСОБА_6 , ні захисником ОСОБА_7 в суді апеляційної інстанції не наведено, а тому на думку колегії суддів, доводи захисника в апеляційній скарзі про те, що призначене ОСОБА_6 покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним злочину та його особі внаслідок суворості, визнаються колегією суддів як безпідставні.

У відповідності до ч.2 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Згідно статті 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, внаслідок якого настала смерть молодої людини, наявність обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , та призначив обвинуваченому покарання, яке є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів. На думку колегії суддів, таке покарання відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України та підстав для його пом`якшення немає, тому апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :
Вирок Демидівського районного суду Рівненської області від 24 березня 2017 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 без задоволення.

ОСОБА_6 взяти під варту в залі суду.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з 13 липня 2017 року.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення її апеляційним судом, а обвинуваченим ОСОБА_6 в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий суддя: _________________ ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_3