справа №619/314/17
провадження №1-кп/619/157/17
ВИРОК
іменем України

04 квітня 2017 року м. Дергачі
Дергачівський районний суд Харківської області
у складі: головуючого судді - ОСОБА_1
за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_2
прокурора - ОСОБА_3
потерпілого - ОСОБА_4
представника потерпілого - ОСОБА_5
обвинуваченого - ОСОБА_6
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця с. Руська Лозова Дергачівського району Харківської області, громадянина України, маючого середню освіту, одруженого, працюючого ТОВ фірма «СВ» водієм, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-
у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,
25.08.2015 ОСОБА_6 приблизно о 12год.00хв., керуючи технічно справним автомобілем «ГАЗ-2410» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по автошляху «Харків-
Щербаківка» в напрямку смт Козача Лопань Дергачівського району Харківської області зі швидкістю приблизно 50-60 км/год.В цей час в районі узбіччя по автошляху «Харків-Щербаківка», в тому ж напрямку, рухався велосипедист ОСОБА_7 .Під час руху, по автошляху «Харків-Щербаківка» 19км+700м, ОСОБА_6 виявив неуважність, не врахував дорожню обстановку, не впоравшись з керуванням свого автомобілю та допустив наїзд на велосипедиста ОСОБА_7 , чим грубо порушив вимоги п. 12.3 Правил дорожнього руху України, згідно з яким: «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечно для інших учасників руху об`їзду перешкоди». Внаслідок зазначеної ДТП ОСОБА_7 , згідно висновку судово-медичної експертизи №1350-А/15 від 29.12.2015 року отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження за критерієм тривалості розладу здоров`я у вигляді: закритої черепно-мозкової травми з наявністю забитої рани лівої надбрівної області, струсу головного мозку, відкритий вивих кісток лівого передпліччя в ліктьовому суглобі, садна на кінцівках. Порушення вимог правил безпеки дорожнього руху ОСОБА_6 знаходяться у причинному зв`язку з дорожньою транспортною подією та наслідками.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся, підтвердив факт і обставини вчинення злочину, так, як це зазначено вище.
Оскільки учасники судового розгляду не заперечували, суд відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням висновків автотоварознавчої та автотехнічної експертиз, доказів, які характеризують особу обвинуваченого та доданих до позову доказів.
Згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи №6710 від 27.10.2016 механічні ушкодження велосипеда Fondriest TF12 отримані внаслідок зіткнення з автомобілем ГАЗ24 зазначені в дослідницькій частині експертизи. Вартість ремонтно-відновлювальних робіт та величина матеріальної шкоди володільцю велосипеда Fondriest TF12 не визначалася, оскільки в нормативно-технічній документації ЛЭТИИОИС відсутні трудомісткості ремонтно-відновлювальних робіт велосипеда Fondriest TF12, а також данні про вартість складових належних до заміни на даний велосипед.
Відповідно до висновку експерта №996/16 від 16.12.2016 в даній дорожній обстановці водій автомобіля ГАЗ-2410 ОСОБА_6 повинен був діяти відповідно до вимог п.12.3 Правил дорожнього руху. Дії водія ОСОБА_6 , в даній дорожній обстановці, не відповідали вимогам п.12.3 ПДР і, з технічної точки зору, знаходяться в причинному зв`язку з ДТП. В даній дорожній обстановці, велосипедист ОСОБА_7 повинен був діяти відповідно до вимог п.10.1 ПДР. В діях велосипедиста, в даній дорожній обстановці, не вбачається невідповідностей вимогам ПДР, які з технічної точки зору, знаходились би в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.
Вина обвинуваченого ОСОБА_6 у скоєнні вище зазначеного злочину доведена в повному обсязі і підтверджується доказами, які досліджені у судовому засіданні та є в матеріалах кримінального провадження і обвинуваченим не оспорюються.
Дії обвинуваченого ОСОБА_6 , які виразилися в порушенні правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_4 тілесні ушкодження середньої тяжкості, суд кваліфікує за ч.1 ст.286 КК України.
У розумінні положень п.1 ч. 1 ст. 66 КК України щире каяття має полягати у належній критичній оцінці особою свого протиправного діяння, його осуді, бажанні усунути негативні наслідки чи компенсувати завдану шкоду, а також готовності понести кримінальну відповідальність згідно із законом.
Так, у судовому засіданні обвинувачений пояснив, що цей випадок був єдиним у його житті, запевнив, що подібного більше не повториться, попросив пробачення у потерпілого, частково, в сумі 2000,00грн компенсував потерпілому шкоду та виразив намір відшкодовувати її у майбутньому.
За таких обставин, щире каяття, відповідно до п.1 ч.1 ст. 66 КК України визнається обставиною, яка пом`якшує його покарання.
Обставин, які б обтяжували покарання судом не встановлено.
Відповідно до змісту ст. ст.50,65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Вивченням даних про особу ОСОБА_6 встановлено, що він раніше не судимий, працює водієм в ТОВ фірма «СВ», де характеризується позитивно, на обліку у лікаря-нарколога і лікаря-психіатра не перебуває, одружений, має на утриманні непрацездатних батьків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .
Визначені у статтях 50, 65 КК України загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на принципах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.
Виходячи з засади співмірності призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.
Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним та достатнім для виправлення засудженого й попередження нових злочинів.
Судом враховується, що злочин, передбачений ч. 1 ст. 286 КК України, вчинений ОСОБА_6 з необережності та відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості.
За таких обставин справи, суд вважає необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, призначити ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі в межах санкції частини цієї статті.
Згідно зі встановленими законом орієнтирами та роз`ясненнями, наведеними в пунктах 20, 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно. Додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, передбачене санкцією ч. 1 ст. 286 КК України як факультативне, підлягає застосуванню у випадках, коли вчинення злочину було пов`язано з грубим або систематичним порушенням порядку користування цим правом.
При цьому, враховуючи що ОСОБА_6 під час вчинення ДТП не знаходився у стані алкогольного сп`яніння, працює водієм, що є єдиним джерелом доходу сім`ї, має намір відшкодовувати завдану шкоду потерпілому, висловив жаль з приводу вчиненого, до того ж, стороною обвинувачення не надано доказів грубого або систематичного порушення порядку користування цим правом, суд вважає не доцільним застосувати до винного додаткове покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами.
За змістом ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Таким чином, відповідно до ст.75 КК, необхідною умовою прийняття судом рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням є наявність достатніх підстав для висновку про можливість його виправлення без відбування покарання.
З огляду на ступінь тяжкості кримінального правопорушення, його наслідки, дані про особу винного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, працює, за місцем роботи характеризується позитивно, має постійне місце проживання, одружений, частково відшкодував матеріальну шкоду, до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху не притягався, надавав першу допомогу потерпілому, наявність обставини, що пом`якшує покарання, відсутність обставин, які обтяжують покарання, ставлення обвинуваченого до вчиненого, суд дійшов висновку, що ОСОБА_6 не являється суспільно небезпечною особою та його виправлення та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства.
Таким чином, ОСОБА_6 підлягає звільненню від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, на період якого суд покладає на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.
Як роз`яснено в п.23 Постанови Пленуму ВСУ від 23.12.2005 N 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті потерпілий, якому внаслідок учинення транспортного злочину заподіяно моральну, фізичну чи майнову шкоду, вправі пред`явити цивільний позов про її відшкодування, який має бути розглянутий разом із кримінальною справою.
При цьому, вирішуючи пред`явлений потерпілим цивільний позов, суд повинен виходити з встановленого ст. 60 ЦПК України обов`язку позивача довести обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог.
Відповідно до п.3 ч.1 ст. 91 КПК України доказуванню підлягають вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
За ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана злочином може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Відповідно до вимог ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України, за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Відповідно до положень ст.129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок суд залежно від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів.
Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Таким чином, виходячи з принципу розумності, виваженості і справедливості, характеру та обсягу душевних страждань потерпілого, їх тривалості, вимушеності змін в житті, необхідності докладати додаткових зусиль для відновлення стану здоров`я, нормалізації психологічного стану, та зважаючи на надані ним докази, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню в розмірі 100000,00грн.
Процесуальні витрати суд покладає на ОСОБА_6 .
Керуючись ст.ст. 368, 370, 374, 376, 377 КПК України, суд
ОСОБА_6 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнити від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового терміну в 1 (один) рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
У відповідності зі ст. 76 КК України на період іспитового строку покласти на ОСОБА_6 такі обов`язки:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Стягнути з ОСОБА_6 процесуальні витрати на користь держави за проведення транспортно-трасологічних експертиз №1113/15 від 11.03.2016, №551/16 від 23.09.2016 в розмірі 1055,52грн. та 39,58,20грн, авто товарознавчої експертизи №6710 від 27.10.2016 в розмірі 1321,50грн., авто технічної експертизи №996/16 від 16.12.2016 в розмірі 1055,52грн, а всього в сумі 7390,74грн (сім тисяч триста дев`яносто гривень 74 копійки).
Цивільний позов ОСОБА_7 задовольнити частково.
В іншій частині позову відмовити.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Харківської області через Дергачівський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1