Провадження № 11-кп/779/152/2017
Категорія ч.2 ст.187 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 квітня 2017 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

та його захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0002127 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 01 лютого 2017 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, не одруженого,на утриманні двоє малолітніх дітей, раніше судимого, остання судимість 29.03.2010 року Тисменицьким районним судом Івано-Франківської області за ч.3 ст.185 КК України до трьох років одного місяця позбавлення волі, звільнений 30.12.2011 року по відбутті строку покарання,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, -

в с т а н о в и л а :

За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України та призначено покарання у виді семи років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_7 постановлено рахувати з часу затримання з 09 жовтня 2015 року.

На підставі ст.72 КК України зараховано в час відбуття покарання час перебування ОСОБА_7 під вартою з 09 жовтня 2015 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_7 залишено попередню тримання під вартою до вступу вироку в законну силу.

Вирішено питання про речові докази в порядку передбаченому ст. 100 КПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, особою, яка раніше вчинила розбій.

Злочин вчинено за наступних обставин.

27 травня 2015 року близько 22.30 годин ОСОБА_7 проходячи по вулиці Богдана Лепкого в м. Івано-Франківську зустрів ОСОБА_9 , з яким розпочав розмовляти. В ході даної розмови в ОСОБА_7 виник умисел на відкрите заволодіння майном ОСОБА_9 . Після цього ОСОБА_7 , діючи умисно, тобто усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх шкідливі наслідки і свідомо бажаючи настання таких наслідків, з корисливих спонукань, маючи на меті відкрито заволодіти чужим майном, застосовував фізичне насильство, яке є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, а саме наніс ОСОБА_9 два удари кулаком в область обличчя, два удари кулаком та один удар ногою в область кисті лівої руки, в результаті чого згідно висновку судово-медичної експертизи №372 від 15.06.2015 року ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому V п`ясної кістки зі зміщенням відламків, що відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, як таких, що викликали тривалий розлад здоров`я, а також крововиливу в ділянці слизової оболонки нижньої губи посередині, що відноситься до легких тілесних ушкоджень. Після цього ОСОБА_7 , реалізовуючи умисел на заволодіння чужим майном відкрито викрав з правої передньої кишені штанів ОСОБА_9 мобільний телефон марки «Lenovo А 680», вартість якого згідно висновку спеціаліста від 10.06.2015 року становить 1261 гривня з сім-картою оператора мобільного зв`язку «МТС», вартістю згідно висновку спеціаліста від 10.06.2015 року 13 гривень.

Після вчинення протиправних дій ОСОБА_7 місце вчинення злочину покинув, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_9 майнову шкоду на загальну суму 1274 гривні.

В апеляційних скаргах:

- захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 вважає вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 01 лютого 2017 року незаконним, необґрунтованим та невмотивованим. Вказує, що судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження допущена неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Вказує на те, що його підзахисний вину не визнає, оскільки кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.187 КК України не вчиняв.

Вважає, що суд першої інстанції безпідставно взяв до уваги показання потерпілого ОСОБА_9 , оскільки такі є непослідовними, суперечливими як між собою, так і з показаннями інших свідків та з іншими матеріалами провадження, які були досліджені в суді.

Однак, вказані показання потерпілого, сторона захисту вважає такими, що суперечать висновку судово-медичної експертизи №372 від 15.06.2015, згідно якого будь-яких тілесних ушкоджень в ділянці носа у потерпілого не виявлено. Крім того для впізнання потерпілому було пред`явлено фотознімки портретів осіб не у повний зріст і за таких обставин впізнати підзахисного ОСОБА_7 за наявністю татуювання на руці було не можливо. Також згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками з участю потерпілого ОСОБА_9 , встановлено, що слідча дія проводилась 09.06.2015 в приміщенні службового кабінету слідчого, а не в лікарні.

Вказує, що показання свідка ОСОБА_10 також є суперечливими як за своїм змістом, так і з показаннями потерпілого та свідка ОСОБА_11 . Зокрема, звертає увагу на те, що під час допиту в судовому засіданні 12.04.2016 свідок знаходилася в стані сильного алкогольного сп`яніння у зв`язку з чим суд не мав права проводити її допит, а тим більше враховувати її показання як доказ ймовірної винуватості підзахисного.

Стверджує, що вина його підзахисного ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення спростовується показаннями свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 .. Однак, суд критично оцінив покази цих свідків, оскільки вони є близькими родичами підзахисного і, на думку суду, вони спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами і є суперечливими між собою. Вважає такий висновок суду незаконним і упередженим, оскільки вказані свідки набули такого ж статусу з правами, обов`язками та юридичною відповідальність як і всі інші свідки, які не є близькими родичами підзахисного.

Вказує, що судом першої інстанції безпідставно відхилено клопотання сторони захисту про виклик і допит як свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , які залучались як поняті під час проведення слідчих дій пред`явлення особи та предметів для впізнання, а також ОСОБА_17 , яка працює на посаді слідчого і проводила зазначені слідчі дії: Водночас зазначає, що в основу судового рішення покладено недопустимі докази: протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками з участю свідка ОСОБА_10 , протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками з участю потерпілого ОСОБА_9 , протокол пред`явлення речей для впізнання, з участю потерпілого ОСОБА_9 , оскільки усі три слідчі дії проведено протягом незначного часу, з участю одних і тих самих понятих ОСОБА_15 ОСОБА_18 і одним і тим самим слідчим ОСОБА_17 , що фактично є неможливим і викликає обґрунтовані сумніви у їх достовірності.

Також, на думку сторони захисту, рішення суду про видалення підзахисного з зали судового засідання 01.02.2017 року до кінця судового розгляду є несправедливим і незаконним, оскільки це позбавило обвинуваченого права заявити свою думку щодо заявлених захисником клопотань, дати показання з приводу обвинувачення, виступити на свій захист у судових дебатах, права останнього слова. Окрім цього, при проголошенні вироку, підзахисного до зали судового засідання не повернуто і не роз`яснено його права, які наступають після проголошення вироку.

Крім того, зазначає, що у зв`язку з обвинувальним ухилом розгляду справи, його підзахисним ОСОБА_7 17.10.2016 та 09.12.2016 заявлялись відводи головуючій у справі судді ОСОБА_1 , однак у їх задоволенні відмовлено з формальних підстав.

Просить вирок Івано-Франківського міського суду від 01.02.2017 року скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. В ході апеляційного розгляду дослідити письмові документи: протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 09.06.2015 з участю потерпілого ОСОБА_9 , протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 09.06.2015 з участю свідка ОСОБА_10 , протокол пред`явлення речей для впізнання, від 09.06.2015 з участю потерпілого ОСОБА_9 . Визнати ухвали Івано-Франківського міського суду від 17.10.2017 та 13.12.2016 про відмову в задоволення заяви про відвід головуючої судді ОСОБА_1 незаконними, а заяви підзахисного ОСОБА_7 про відвід обґрунтованими.

- обвинувачений ОСОБА_7 вважає вирок суду незаконним, упередженим, таким, що не ґрунтується на фактичних обставинах, які спростовують його винуватість та знайшли своє підтвердження під час судового розгляду. Просить вирок Івано-Франківського міського суду від 01.02.2017 скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. В ході апеляційного розгляду визнати ухвали Івано-Франківського міського суду від 17.10.2017 та 13.12.2016 про відмову в задоволення заяви про відвід головуючої судді ОСОБА_1 незаконними. Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, обвинувачений посилається на аналогічні доводи, вказані в апеляційній скарзі його захисника.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 підтримали вимоги апеляційних скарг, просили їх задовольнити;

- прокурор заперечив з приводу поданих апеляційних скарг, вважає, що суд прийшов до обґрунтованого висновку поро доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення та призначив обвинуваченому законне та справедливе покарання, а тому просив вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора та інших учасників судового провадження з приводу поданих апеляційних скарг, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції відповідає вимогам ст.ст.370, 374 КПК України, оскільки ухвалений компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених кримінально-процесуальним законом, на підставі об`єктивно встановлених обставин ,які підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом за своїм внутрішнім переконанням з врахуванням їх належності, допустимості, достовірності та достатності.

Зі змісту апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 вбачається,що вони вважають недоведеною вину обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.

Висновки суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 , відповідають фактичним обставинам справи і підтверджені дослідженими в судовому засіданні та детально викладеними у вироку доказами, яким суд дав повну, всебічну та об`єктивну оцінку в їх сукупності та взаємозв`язку.

Суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні нападу на потерпілого ОСОБА_9 з метою заволодіння його майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого та дав правильну правову кваліфікацію його діям за ч. 2 ст. 187 КК України, належним чином мотивувавши свої висновки показаннями потерпілого, свідків, протоколами слідчих дій, результатами експертизи.

Так, в своїх показаннях потерпілий ОСОБА_9 прямо вказує на обвинуваченого ОСОБА_7 як на особу, яка вчинила відносно нього розбійний напад та заволоділа належним йому мобільним телефоном.

Зокрема, потерпілий ОСОБА_9 пояснив, що 27 травня 2015 року близько 22.30 годин він йшов поблизу вокзалу в м. Івано-Франківську, побачив компанію людей, серед якої був обвинувачений, попросив у них прикурити сигарету і пішов далі. За ним пішов ОСОБА_7 , розпочав з ним розмову, потім обвинувачений раптово, несподівано для нього, наніс йому удар рукою в ніс, він впав, коли лежав на землі, обвинувачений наносив ще удари. Добре пам`ятає, що ОСОБА_7 наніс удар ногою в ліву руку та в область обличчя. Коли він лежав на землі обвинувачений витягнув з його кишені телефон «Леново».

Показання потерпілого ОСОБА_9 узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_10 в частині місця та часу вчиненого злочину, характеру застосованого до потерпілого насильства та викраденого майна.

В судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_10 показала, що 27 травня 2015 року о 20. 00 годині вечора будучи в компанії з ОСОБА_7 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 випивали пиво, в цей час до них підходив молодий хлопець, в нього в руках був сенсорний мобільний телефон сірого кольору. З обвинуваченим ОСОБА_7 у хлопця виник якийсь конфлікт. Згодом бачила в руках ОСОБА_7 сенсорний телефон, якого раніше в обвинуваченого не було. Вона зрозуміла, що ОСОБА_7 або вкрав або забрав у когось цей телефон.

У колегії суддів відсутні сумніви щодо правдивості та достовірності вказаних пояснень потерпілого та свідка, які є послідовними та незмінними, узгоджуються між собою і підтверджуються іншими доказами, які були досліджені судом першої інстанції.

Вина обвинуваченого ОСОБА_7 у скоєнні злочину також підтверджується протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 09.06.2015 року (т.1 а.п.211-213 ) потерпілий ОСОБА_9 впізнав на фотознімку №2 ОСОБА_7 , як особу, яка 27 травня 2015 року на вул. Б.Лепкого в м. Івано-Франківську нанесла йому тілесні ушкодження та відкрито заволоділа його мобільним телефоном «Леново»; протоколом пред`явлення речей для впізнання від 09 червня 2015 року (т.1. а.п. 234-236), згідно якого потерпілий ОСОБА_9 в присутності законного представника ОСОБА_21 серед пред`явлених йому мобільних телефонів впізнав телефон марки «Леново», який в нього був викрадений та який видав працівникам міліції ОСОБА_7 .

Колегія суддів звертає увагу на те, що зі змісту протоколу про пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 09.06.2015 року (т.1 а.п.211-213 ) вбачається, що потерпілий ОСОБА_9 впізнав ОСОБА_7 , як особу яка вчинила злочин за формою обличчя , носу, широкими бровами, формою та розміщенням очей, а не на підставі наявності татуювання, як стверджується в апеляціях ОСОБА_7 та його захисника.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи захисту в тій частині, що вищевказані докази викликають сумнів в їх достовірності, оскільки зі змісту пояснень потерпілого ОСОБА_7 та його законного представника ОСОБА_21 вбачається, що вони приймали участь у вчиненні вищевказаних слідчих дій і повністю підтверджують обставини, вказані в протоколах слідчих дій.

Суд першої інстанції обґрунтовано прийняв, як доказ вини обвинуваченого, протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 09 червня 2015 року (т.1 а.п. 223-225), згідно якого свідок ОСОБА_10 на фотознімку під номером 2 впізнала ОСОБА_7 , який 27.05.2015 року перебував неподалік вокзалу м. Івано-Франківська, наніс удари молодому хлопцеві та заволодів його мобільним телефоном, оскільки остання повністю підтвердили вищевказані обставини в судовому засіданні.

Показанні потерпілого ОСОБА_9 повністю узгоджуються з висновками судово-медичної експертизи в частині характеру насильства, яке було застосовано обвинуваченим ОСОБА_7 під час розбійного нападу та його наслідків у виді тілесних ушкоджень.

Так, відповідно до висновку експерта №372 від 05 червня -15 липня 2015 року (т.1 а.п.221-222) у потерпілого ОСОБА_9 виявлені тілесні ушкодження: закритий перелом V п`ясної кістки зі зміщенням відламків; крововилив в ділянці слизової оболонки нижньої губи посередині, які утворилися від дії тупих твердих предметів, могли утворитися як при нанесенні не менше двох ударів такими предметами в ділянки тіла, так і при ударі вказаними ділянками тіла до таких предметів , можуть відповідати терміну, вказаному в постанові. Закритий перелом V п`ясної кістки зі зміщенням відламків відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як таких, що викликали тривалий розлад здоров`я і не є небезпечними для життя в момент спричинення. Крововилив в ділянці слизової оболонки нижньої губи посередині відноситься до легких тілесних ушкоджень.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно не взяв до уваги показання, дані в судовому засіданні свідками ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , оскільки вони носять непослідовний характер, спростовуються сукупністю доказів, які були досліджені судом першої інстанції і суперечать встановленим судом обставинам, вчиненого злочину. Суд першої інстанції обґрунтовано вказав на те, що вищевказані свідки є близькими родичами обвинуваченого, що свідчить про їх заінтересованість у результатах розгляду кримінального провадження.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції проаналізувавши досліджені докази, дав їм належну оцінку, вказав мотиви за якими приймає до уваги одні докази і відкидає інші, обґрунтував свій висновок про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину.

Таким чином, у справі зібрано достатньо доказів, які підтверджують вину обвинуваченого у вчиненому кримінальному правопорушенні, а доводи апелянтів про неправильне встановлення фактичних обставин справи спростовуються наведеними у вироку доказами.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляцій про те, що суд з формальних підстав відмовив в задоволенні відводу судді ОСОБА_1 , оскільки з матеріалів кримінального провадження вбачається, що питання про відвід було розглянуто у відповідності до вимог кримінально-процесуального закону внаслідок чого була встановлена відсутність, передбачених законом підстав для задоволення заяви обвинуваченого про відвід судді.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не було допущено порушення ч.1 ст.330 КПК України, відповідно до якої, якщо обвинувачений порушує порядок у залі судового засідання або не підкоряється розпорядженням головуючого у судовому засіданні, останній попереджає обвинуваченого про те, що в разі повторення ним зазначених дій його буде видалено з зали судового засідання, а при повторному порушенні обвинуваченим порядку судового засідання він може бути видалений за ухвалою суду з зали засідання тимчасово або на весь час судового розгляду. Колегія суддів вважає, що порушення обвинуваченим ОСОБА_7 порядку у залі судового засідання та невиконання ним розпоряджень головуючого у судовому засіданні давали підстави для прийняття відповідного рішення про видалення обвинуваченого з зали судового засідання.

Крім того, зі змісту акту від 01.02.2017р. вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 відмовився отримувати копію вироку суду, яка в подальшому була вручена йому в установі виконання покарань 03.02.2017р., що свідчить про відсутність перешкод щодо ознайомлення обвинуваченого зі змістом обвинувального вироку та реалізації ним права на оскарження вказаного рішення суду.

За таких обставин, вирок суду є законним та обґрунтованим і апеляційних підстав для його скасування не встановлено.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які перешкоджали чи могли перешкоджати суду повно та всебічно розглянути справу й постановити законний, обґрунтований і справедливий вирок при перевірці справи в апеляційному порядку, не виявлено.

Керуючись ст.ст. 376,404,405,407,418,419 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 01 лютого 2017 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4