Номер провадження: 11-кп/785/747/17
Номер справи місцевого суду: 521/2136/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.07.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 на вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 22.03.2017 року стосовно:
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одесі, громадянина України, має незакінчену середню освіту 9 класів, не працює, не одружений, проживає за адресою АДРЕСА_1 , раніше судимий:
- 06.03.2009 року Малиновським районним судом м. Одеси за ст.ст. 185 ч. 2, 185 ч. 3, 304, 198, 70, 75 КК України до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки;
- 01.10.2010 року Малиновським районним судом м. Одеси за ст.ст. 185 ч. 3, 304 ч. 1, 70, 71 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі,
- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,
встановив:
Вироком суду 1-ої інстанції ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України з призначенням покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі.
Строк відбування покарання відрахований з 15 грудня 2016 року.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, у строк відбування покарання обвинуваченому зараховано строк попереднього ув`язнення з 15 грудня 2016 року до дня набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 залишений тримання під вартою в Одеській установі виконання покарань № 21.
Зазначеним вироком суду 1-ої інстанції, ОСОБА_7 визнаний винуватими у вчиненні злочину за наступних обставин.
14.12.2016 року, близько 17 год., ОСОБА_7 прийшов до своєї знайомої ОСОБА_9 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , де вони разом вживали алкогольні напої.
14.12.2016 року о 20 год. ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння на кухні вищевказаної квартири, в процесі спільного вживання алкогольних напоїв з ОСОБА_9 , діючи умисно, з мотивів явної неповаги до охоронюваних законом цінностей життя та здоров`я людини, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , завдав їй кухонним ножем шість ударів в область тулуба, спричинивши потерпілій тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя, у вигляді проникаючих колото-різаних поранень грудної клітини зліва (1) та справа (3), які супроводжувались внутрішньою плевральною кровотечею та пневмотораксом, а також тілесні ушкодження у вигляді двох колото-різаних ран правого плеча.
В апеляційних скаргах захисник ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_7 зазначили, що вважають вирок суду таким, що підлягає зміні за таких підстав:
- суд першої інстанції не врахував, що у судових дебатах не брала участі потерпіла ОСОБА_9 , яка дуже позитивно ставиться до обвинуваченого і завжди заявляла, що немає до нього претензій;
- потерпіла мала намір просити суд про застосування, при призначенні покарання обвинуваченому, дії ст. 69 КК України.
Посилаючись на такі доводи, захисник та обвинувачений просять викликати у судове засідання суду апеляційної інстанції потерпілу ОСОБА_9 , змінити вирок суду першої інстанції, застосувати ст. 69 КК України і зменшити покарання до трьох років позбавлення волі.
Потерпіла ОСОБА_9 , двічі не з`явилася на виклики в судове засідання суду апеляційної інстанції, причини неявки не повідомила, клопотань про розгляд апеляційних скарг в її присутності не заявляла, в зв`язку з чим, на підставі ст. 405 КПК України, апеляційний суд розглянув справу за її відсутності.
Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи своїх апеляційних скарг і просили їх задовольнити, прокурора, який заперечував проти її задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.
Відповідно до приписів ч.ч. 1, 2 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.
Згідно з положеннями ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Як видно з журналу судового засідання та мотивувальної частини вироку суду першої інстанції, обвинувачений повністю визнав свою вину у пред`явленому обвинуваченні, внаслідок чого, суд, за погодженням зі сторонами обвинувачення та захисту, у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав за недоцільне дослідження доказів.

При цьому, суд встановив, що учасники судового провадження не оспорюють фактичні обставини справи, правильно їх розуміють і їм роз`яснено, що вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини в апеляційному порядку.

Дійсно, відповідно до приписів ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Отже, сторони у кримінальному провадженні не оспорюють фактичні обставини справи, тому суд апеляційної інстанції вважає, що дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції, на виконання приписів зазначеної норми кримінального закону, зазначив, що враховує судимості за вчинення умисних злочинів, відсутність постійного місця роботи в обвинуваченого, який отримує дохід від тимчасових заробітків на будівництві.
Суд врахував також, що обвинувачений виховувався в неповній сім`ї матір`ю, яка зловживала алкогольними напоями, до 9 класу навчався у школі-інтернаті.
Згідно з висновками експертизи, в період часу, що стосується злочину, та на цей час ОСОБА_7 хронічним психічним захворюванням, недоумством, іншим хворобливим розладом психічної діяльності не страждав, був здатний у повній мірі усвідомлювати свої дії та керувати ними.
Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції визнав щире каяття.
Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченого, суд визнав вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння та рецидив злочинів.
Суд першої інстанції також дав оцінку діянню ОСОБА_7 , з огляду на поведінку потерпілої ОСОБА_9 , яка запросила обвинуваченого, що значно молодше її за віком, є ровесником та приятелем її сина, для сумісного вживання алкогольних напоїв.
Виходячи з того, що вчинений обвинуваченим злочин відноситься до категорії тяжких, а також наведені вище обставини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення покарання у вигляді позбавлення волі в межах мінімальної межі санкції ч. 1 ст. 121 КК України.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.
Апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції визнав наявною одну обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого і дві обставини, що його обтяжують, а для застосування положень ч. 1 ст. 69 КК України, необхідна наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.
З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги захисника та обвинуваченого про наявність підстав для застосування дії ст. 69 КК України, є безпідставними.
Відповідно до приписів п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні апеляційних скарг обвинуваченого та захисника.
Керуючись ст.ст. 370, 376, 404, 405, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд, -
ухвалив:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_10 , - залишити без задоволення.
Вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 22.03.2017 року відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії даної ухвали.
Судді Апеляційного суду Одеської області:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4