Справа №475/309/17 21.04.2017
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 квітня 2017 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах

Головуючого: ОСОБА_1 ,

Суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши в письмовому провадженні матеріали судового провадження №1кс-28/17 (справа №475/309/17) за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Доманівського районного суду Миколаївської області від 27.03.2017 року, якою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_5 на постанову слідчого СВ Доманівського ВП Вознесенського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_6 від 24.10.2016 року про закриття кримінального провадження №0000001.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_5 на постанову слідчого СВ Доманівського ВП Вознесенського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_6 від 24.10.2016 року про закриття на підставі ст.284 ч.1 п.2 КПК України кримінального провадження №0000001, відомості про яке внесені в ЄРДР за заявою ОСОБА_5 про незаконне звільнення, невидачу зарплати, розрахунку, трудової книжки, шахрайського усунення від отримання земельного паю злочинів, передбачених ст.ст.175 ч.1, 364 ч.1, 366 ч.1 КК України.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Апелянт просить скасувати оскаржувану ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою скасувати постанову слідчого ОСОБА_6 про закриття вказаного кримінального провадження, зобов`язавши його продовжити досудове розслідування.
Узагальнені доводи апеляційної скарги захисника.
За змістом апеляційної скарги вважає, що під час розгляду скарги слідчим суддею порушено його право, як потерпілого, на правову допомогу представника - професійного адвоката. Водночас, зазначає, що не досяг згоди на представництво інтересів в суді з адвокатом ОСОБА_7 .

Вважає, що суд безпосередньо не дослідив показання свідків, які були допитані за дорученням слідчого ОСОБА_6 .

Вважає, що слідчий суддя під час розгляду його скарги не дотримався вимог ст.ст.349, 358 КПК України, порядку проведення судових дебатів.

Провадження №11-сс/784/177/17 Слідчий суддя: ОСОБА_8
Категорія: оскарж.ухв.слідч.судді Доповідач апеляційної інстанції: ОСОБА_1 .
Встановлені слідчим суддею обставини.
22.03.2017 року ОСОБА_5 звернувся до суду зі скаргою про скасування постанови слідчого від 24.10.2016 року про закриття кримінального провадження №0000001, внесеного в ЄРДР 16.01.2014 року, для продовження досудового розслідування.

В обґрунтування послався на те, що слідчим не було вчинено необхідних заходів для ефективного досудового розслідування зазначеного кримінального провадження і не проведені усі можливі слідчі дії.

Зокрема, не виконана постанова прокурора прокуратури Доманівського району ОСОБА_9 щодо допиту свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 . Вважає необхідним допитати ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та інших, які, на його думку, незаконно включені до списку громадян, що мають право на земельні частки (паї). Не вчинені слідчі дії для розслідування обставин невиплати йому заробітної плати у 1996-1997 роках, незаконного звільнення та внесення до трудової книжки неправдивих відомостей.
Відмовляючи в задоволенні скарги ОСОБА_5 слідчий суддя погодилася з висновком слідчого про відсутність в діях службових осіб радгоспу «Шляховий» за обставин, викладених у заявах ОСОБА_5 , складу злочинів, передбачених ст.ст.175 ч.1, 364 ч.1, 366 ч.1 КК України.
Крім цього, зазначивши про недостатню вмотивованість оскаржуваної постанови слідчого, прийшла до висновку, що відповідальність осіб винних у незаконному звільненні та внесенні запису до трудової книжки на час подій, про які зазначає скаржник ОСОБА_5 (в 1996 році), була передбачена ст.133 КК України (в ред. 1960 року), а не за ч.1 ст.364 та ч.1 ст.366 КК України.

Водночас, пославшись на ч.3 ст.6 КК України (в ред. 1960 року) щодо дії кримінального закону у часі, вказала про неможливість притягнення особи до кримінальної відповідальності за ст.133 КК України за незаконне звільнення працюючого з роботи, а так само інше грубе порушення законодавства про працю, вчинене посадовою особою державного або громадського підприємства, установи чи організації, а також неможливість настання відповідальності за ч.2 ст.133 КК України (встановленої Законом України №1979-III від 21.09.2000 року) за невиплату заробітної плати, оскільки закон, що встановлює караність діяння або посилює покарання, зворотної сили не має. Зазначила, що з 01.09.2001 року ст.133 КК України (в ред. 1960 року) декриміналізована введенням у дію нового КК України (п.п.г п.1 та п.3 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень КК України 2001 року).
Крім того, пославшись на ч.2 ст.4, ч.2 ст.5 діючого КК України щодо дії кримінального закону у часі, вказала про неможливість притягнення особи до кримінальної відповідальності за ст.175 діючого КК України за дії вчиненні в 1995-1997 роках, оскільки кримінальна відповідальність за невиплату заробітної плати за цією статтею встановлена з 01.09.2001 року.
Також, погодилася з висновком слідчого про відсутність доказів умисного невключення ОСОБА_5 до списку членів ВАТ Шляховий, які мають право на земельну частку (пай), оскільки на час їх складання був звільнений.
Зазначила, що питання включення громадян до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай), підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства.
Вказала на рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 26.08.2015 року, залишеного без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 03.02.2016 року, якими відмовлено у позові ОСОБА_5 до ТДВ „Шляховий про зміну дати і формулювання причин звільнення з роботи, покладення обов`язку, стягнення грошових сум, в зв`язку з пропуском строку звернення до суду за вирішенням трудового спору.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали судового і кримінального проваджень та додатково надані, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд дійшов наступного.
Як вбачається з змісту наданих матеріалів, ОСОБА_5 , ініціювавши в січні 2014 року вказане кримінальне провадження, добивається поновлення свого права на участь у розпаюванні землі радгоспу «Шляховий». Вважає, що був неправомірно усунутий від розпаюванні землі посадовими особами, які в 1996 році незаконно звільнили його з роботи, внесли неправдивий запис в трудовій книжці від 05.04.1996 року, не виплачували заробітну плату за 1996-1997 роки. Також з матеріалів вбачається, що заявник звертався до суду в порядку цивільного судочинства для захисту таких своїх прав, проте в 2015 році відмовлено в його позові до ТДВ «Шляховий» про зміну дати і формулювання причин звільнення з роботи, покладення обов`язку, стягнення грошових сум - в зв`язку з пропуском строку звернення до суду за вирішенням трудового спору.

Закриваючи кримінальне провадження в зв`язку з відсутністю в діях посадовців радгоспу «Шляховий» складу злочинів, передбачених ст.ст.175, 364, 366 КК України, слідчий виходив з правової оцінки встановлених обставин та достатності здобутих доказів: показань свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 та інших працівників цього радгоспу про звільнення з роботи ОСОБА_5 через тривалий (більш 4хмісяців) невихід на роботу без поважних причин, свідків ОСОБА_23 , ОСОБА_24 ОСОБА_25 , ОСОБА_26 та інших про перебування заявника в цей період на об`єктах радгоспу, документів (довідки) про те, що заробітна плата ОСОБА_5 не нараховувалася, відсутності даних про поважність причин невиходу на роботу заявника та інших доказів.
Як вбачається з оскаржуваної ухвали, слідчий суддя ретельно перевіривши матеріали кримінального провадження і давши належну оцінку обставинам, які були предметом розслідування, прийшла до обґрунтованого висновку про те, що є вірним рішення слідчого про закриття вказаного кримінального провадження за відсутністю складу вказаних злочинів.
Так, слідчий суддя обґрунтовано погодилася з висновком слідчого про відсутність доказів умисного невключення ОСОБА_5 до списку членів ВАТ «Шляховий», які мають право на земельну частку (пай), оскільки на час їх складання був звільнений.
Спори з питань звільнення з роботи, невиплати заробітної плати, включення громадян до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай), як правильно зазначила слідчий суддя, підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства.
Як вірно констатовано у оскаржуваній ухвалі, заявнику відмовлено у відповідному позові в порядку цивільного судочинства.
Зазначене підтверджується рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 26.08.2015 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 03.02.2016 року, яким відмовлено у позові ОСОБА_5 до ТДВ „Шляховий про зміну дати і формулювання причин звільнення з роботи, покладення обов`язку, стягнення грошових сум, в зв`язку з пропуском строку звернення до суду за вирішенням трудового спору.

За таких обставин, є вірним висновок слідчого судді про обґрунтованість постанови слідчого про закриття кримінального провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України.
Крім того, слідчим суддею вірно вмотивована неможливість притягнення посадових осіб до кримінальної відповідальності за вчинення у 1996-1997 роках дій про які йдеться у заявах і скаргах ОСОБА_5 , з огляду на вимоги кримінального закону (як діючого так і попереднього) щодо чинності закону про кримінальну відповідальність в часі.
Враховуючи наведене, не має юридичного значення твердження апелянта про необхідність допиту інших свідків, про яких він зазначає в апеляційній скарзі.
Апеляційний суд зауважує на тому, що ініціювання ОСОБА_5 вказаного кримінального провадження відбулося в січні 2014 року (за мінуванням близько 18 років після вказаних ним подій), а винесення оскаржуваної постанови слідчого за мінуванням більш ніж 20 років. Тривалість зазначених строків унеможливлює притягнення осіб до кримінальної відповідальності навіть за наявністю складу певних злочинів з огляду на встановлені законом строки давності.
Є безпідставним твердження апелянта про порушення слідчим суддею його права мати представника під час розгляду скарги, оскільки відсутні передбачені законом підстави для залучення судом законного представника потерпілого.
Сам апелянт зазначає, що не зміг домовитися з адвокатом Бороденком про представництво своїх інтересів в суді. При цьому, не просив суд надати йому час на укладення такої угоди з іншим адвокатом.
Є безпідставними твердження апелянта на порушення слідчим суддею під час розгляду скарги вимог ст.ст.349, 358 КПК України, оскільки розгляд скарги ОСОБА_5 на постанову слідчого відбувався з врахуванням положень глави 26 КПК України, як про це зазначено ст.306 вказаного процесуального закону.
Інші доводи апелянта, про які йдеться в апеляційної скарзі, не впливають на зміст прийнятого слідчим суддею рішення.
Порушень кримінального процесуального закону, які могли б потягти скасування ухвали слідчого судді, про що просить апелянт, апеляційним судом не встановлено.
Враховуючи викладене, апеляційний суд не знаходить підстав для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді, в зв`язку з чим в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_5 належить відмовити.
Керуючись ст.ст.405, 407, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Доманівського районного суду Миколаївської області від 27.03.2017 року, якою відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_5 на постанову слідчого СВ Доманівського ВП Вознесенського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_6 від 24.10.2016 року про закриття кримінального провадження №0000001 - залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Головуючий:
Судді: