ОЧАКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 483/433/17
Провадження 1-кс/483/121/2017
У Х В А Л А
Іменем України
30 березня 2017 року м. Очаків
Слідчий суддя Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

власника майна ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого Очаківського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_5 , погоджене з прокурором Очаківського відділу Миколаївської місцевої прокуратури № 1 Миколаївської області ОСОБА_6 , про арешт майна,
В С Т А Н О В И Л А :
Слідчий Очаківського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді Очаківського міськрайонного суду Миколаївській області із клопотанням, погодженим з прокурором Очаківського відділу Миколаївської місцевої прокуратури № 1 Миколаївської області ОСОБА_6 , про арешт майна. Своє клопотання обґрунтовував тим, що ним здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000192 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України, за фактом незаконного зайняття рибним промислом, яким заподіяно шкоду.

В ході проведення досудового розслідування в рамках кримінального провадження за ч. 1 ст. 249 КК України встановлено, що 21 березня 2017 року невстановлена особа, в акваторії Дніпровсько - Бузького лиману неподалік с. Дмитрівка Очаківського району Миколаївської області, займалася незаконним виловом риби.

21 березня 2017 року під час проведення огляду місця події, на березі Дніпровсько - Бузького лиману на відстані приблизно 400 м від мису Аджигол в с. Дмитрівка Очаківського району Миколаївської області, виявлено та вилучено автомобіль марки «Renault» моделі «Master» білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 . власником якого являється ОСОБА_4 , який переданий останній під розписку на відповідальне збереження. Також біля вказаного автомобіля виявлена незаконно добута риба.

Посилаючись на те, що виявлена риба знаходилася біля вказаного автомобіля, та є достатні підстави вважати, що він застосовувався ОСОБА_7 для здійснення перевезення незаконно добутої риби, з метою подальшого забезпечення цивільного позову та з метою забезпечення збереження його як речового доказу, слідчий просив накласти арешт на вказаний автомобіль.

В судовому засіданні прокурор підтримав зазначене клопотання, та просив про його задоволення.

ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання про арешт майна. Пояснила, що їй дійсно належить на праві власності автомобіль марки «Renault», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який вона використовує для власних потреб. 21 березня 2017 року знайома ОСОБА_8 попросила її перевезти рибу, яку остання мала намір придбати у ОСОБА_9 на весілля. Риба в автомобілі не перебувала, а знаходилась неподалік від нього. Ніякого відношення до вилову риби вона не має та про її походження їй нічого невідомо.
Вислухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши документи, що додані до клопотання, дійшла такого.

За змістом ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, при цьому завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно п. 1 та 4 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів та відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

З огляду на положення ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку забезпечення збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

За ч. 4 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України

В розумінні ст.. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У відповідності з вимогами ст. 173 КПК України, розглядаючи клопотання про арешт майна, слідчий суддя повинен врахувати правову підставу для арешту майна, достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення, наслідки арешту майна для інших осіб, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Виходячи з правової природи заходів забезпечення кримінального провадження, їх застосування має бути безпосередньо пов`язано з обставинами, які підлягають доказуванню у конкретному кримінальному провадженні.

Як вбачається з клопотання слідчого та доданих до нього матеріалів, досудове розслідування у даному кримінальному провадженні здійснюється за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України за фактом незаконного зайняття рибним промислом, яким заподіяно шкоду.

Клопотання слідчого не містить обґрунтування обставин, що пов`язують між собою правову кваліфікацію злочину, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України з майном, яке вказано в клопотанні, та про арешт якого ставить питання слідчий.

Таким чином, для даного кримінального провадження, зазначене в клопотанні слідчого майно не відповідає критеріям, визначеним ч. 2 ст. 167 КПК України.

Крім того, відповідно до вимог ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Ч. 3 ст. 132 КПК України встановлено, що застосування заходів кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, та що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який йдеться в клопотанні слідчого.

В силу ч. 4 ст. 132 КПК України, для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні.

Слідчий, пославшись в своєму клопотанні як на підставу для арешту майна на забезпечення цивільного позову та збереження речового доказу, не зазначив про наявність таких обставин. Також не довів наявності вказаних обставин прокурор в судовому засіданні

При цьому, з огляду на положення ч. 6 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні.

Однак, будь-яким особам не було повідомлено про підозру у вчиненні вказаного кримінального правопорушення. Доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення особою, на майно якої слідчий просить накласти арешт, не надано.

Таким чином, щодо осіб, які не є підозрюваними, обвинуваченими або особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, не може бути прийнято ухвалу про арешт майна з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення з підстав, зазначених слідчим в клопотанні.

Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про недоведеність слідчим наявності обставин для застосування такого виду забезпечення кримінального провадження, як арешт майна та відсутність правових підстав для задоволення даного клопотання.

На підставі викладеного, керуючись ст. 131-132, 167, 170, 172, 173 КПК України, -

У Х В А Л И Л А :
В задоволенні клопотання слідчого Очаківського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_5 , погоджене з прокурором Очаківського відділу Миколаївської місцевої прокуратури № 1 Миколаївської області ОСОБА_6 , про арешт майна, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення безпосередньо до апеляційного суду Миколаївської області.

Слідчий суддя: