УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №296/5796/16-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст.286 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 лютого 2017 року м. Житомир
Апеляційний суд Житомирської області в складі суддів:
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомира, проживає: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, -
прокурора ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_10 ,
представника потерпілої ОСОБА_7 ,
В апеляційній скарзі представник потерпілої ОСОБА_6 ОСОБА_7 просить вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 03 жовтня 2016 року скасувати, а матеріали кримінального провадження направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що даний вирок суду є незаконним і підлягає скасуванню. Судом не були об`єктивно з`ясовані обставини кримінального правопорушення для справедливого обрання покарання та остаточної кваліфікації вчиненого ОСОБА_8 діяння, так як докази, які підтверджують ступінь тяжкості тілесних ушкоджень, отриманих потерпілим при ДТП, не були належним чином досліджені та оцінені судом відповідно до кримінального процесуального закону. Вказує, що посилання суду на ту обставину, що потерпілій завдано тілесні ушкодження середньої тяжкості є хибними, оскільки на обличчі ОСОБА_6 помітні деформації, рубці та порушення міміки, тобто патологічні зміни, що слід розцінювати як тяжке ушкодження. Судом першої інстанції вказана обставина не врахована, що призвело до невірної кваліфікації вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення та відповідно застосування до обвинуваченого покарання, передбаченого іншою нормою КК України. На думку потерпілої такі дії обвинуваченого слід кваліфікувати за ч.2 ст.286 КК України та обрати покарання за вказаним законом позбавлення права керування транспортними засобами.
Зазначає, що під час розгляду провадження не викликались та не допитувались свідки, що викликає сумніви щодо всебічності та об`єктивності судового розгляду.
Посилається на те, що у своєму рішенні суд першої інстанції зазначив, що відсутність обтяжуючих обставин, що дає підстави суду не застосовувати додаткове покарання. Однак суд не врахував те, що ОСОБА_8 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, був засуджений до покарання у виді позбавлення волі, судимість не погашена у встановленому законом порядку, що можна віднести до обтяжуючої обставини, яка мала бути врахована при призначенні покарання.
Вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 03 жовтня 2016 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, та призначено покарання у виді штрафу в розмірі трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 5100 гривень без позбавлення права керувати транспортними засобами.
Стягнуто з ОСОБА_8 в дохід держави процесуальні витрати за проведення судових автотехнічних експертиз в розмірі 1760,88 гривень.
За обставин, встановлених судом першої інстанції та детально наведених у вироку, ОСОБА_8 23.04.2016 року приблизно о 22 годині 50 хвилин керував технічно - справним автомобілем Opel Omega, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить ОСОБА_11 .
Рухаючись на вказаному автомобілі по вул. І-го Травня в напрямку майдану Путятинського на ділянці проїзної частини поблизу перехрестя вул. 1-го Травня-Довженка в м. Житомирі, ОСОБА_8 , порушуючи вимоги п. 2.3 б) Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, допустив проїзд перехрестя вул. 1-го Травня-Довженка на червоний сигнал світлофору, який відповідно до п. 8.7.3 е) вказаних Правил забороняє рух, при цьому на дорозі з двостороннім рухом, які мають щонайменше дві смуги руху в одному напрямку, якою є проїзна частина по вул. 1-го Травня, всупереч вимогам п. 11.4 зазначених вище Правил допустив виїзд на призначений для зустрічного руху бік дороги. Також, порушуючи вимоги п. 12.4 зазначених Правил, рухався з перевищенням максимально допустимої швидкості руху в населеному пункті та, як наслідок, маючи технічну можливість уникнути наїзду на пішохода шляхом термінового гальмування, при умові руху зі швидкістю не більше максимально допустимої, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , яка перетинала проїзну частину поза межами пішохідного переходу справа наліво відносно руху автомобіля Opel Omega під керуванням ОСОБА_8 .
В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження у вигляді ран на обличчі, саден на обличчі, в ділянці верхніх кінцівок, лівої нижньої кінцівки, закритого перелому середньої лівої малогомілкової кістки, які відносяться до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, як такі, що не є небезпечним для життя, але призвели до тривалого розладу здоров`я.
Необережні дії, які виразились в порушенні водієм ОСОБА_8 , вимог пунктів 2.3 б), 11.4, 12.4 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, перебувають у прямому причинному зв`язку із створенням аварійної обстановки, виникненням даної дорожньо-транспортної події та її наслідками у вигляді спричинення потерпілій ОСОБА_6 середньої тяжкості тілесних ушкоджень.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, представника потерпілої ОСОБА_7 , який просив задовольнити апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_12 , прокурора, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та вирок суду в межах ст.404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесне ушкодження, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, обґрунтований сукупністю розглянутих у судовому засіданні й наведених у вироку доказів, яким суд дав належну оцінку. Дії обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 1ст.286 КК України судом кваліфіковані правильно.
Вирок суду відповідає вимогам ст.374 КПК України є законним та вмотивованим.
Судом зроблений обґрунтований висновок на підставі показань потерпілої, протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, схеми та ілюстративної таблиці до нього від 23.04.2016 року, висновку судової автотехнічної експертизи №3/426 від 30.05.2016 року, висновку судово-медичної експертизи №1329 від 23.05.2016 року та інших доказів. Зібрані докази судом першої інстанції були досліджені і перевірені під час розгляду провадження з дотриманням вимог кримінального процесуального закону та їм дана належна оцінка.
Так, зокрема, з показань потерпілої вбачається, що вона дійсно перетинала проїзну частину поза межами пішохідного переходу.
У вироку суд обґрунтовано виходив з того, що дані під час судового розгляду кримінального провадження покази потерпілої повністю узгоджуються з іншими доказами, які були предметом дослідження судом першої інстанції та наведені у вироку, а саме з:
- висновком судової автотехнічної еспертизи №3/426 від 30.05.2016 року, з якого встановлено, що в процесі дослідження автомобіля Opel Omega н.з. НОМЕР_1 не встановлено характерних ознак раптової відмови або технічних несправностей систем, вузлів, агрегатів і деталей, що впливають на безпеку дорожнього руху, які могли б знаходитися в прямому причинному зв`язку з виникненням аварійної обстановки і даної дорожньо-транспортної пригоди.
- висновком судово-медичної експертизи №1329 від 23.05.2016 року, з якого встановлено, що у потерпілої ОСОБА_6 було виявлено тілесні ушкодження у вигляді ран на обличчі, саден на обличчі, в ділянці верхніх кінцівок, лівої нижньої кінцівки, закритого перелому лівої малогомілкової кістки. По терміну свого виникнення виявлені тілесні ушкодження можуть відповідати даті 23.04.2016 року, відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень по критерію тривалого розладу здоров`я.
- протоколом проведення слідчого експерименту від 20.05.2016 року, з якого встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 пояснив та показав в якому напрямку та як відносно елементів проїзної частини він керував автомобілем Опель, вказав місце на проїзній частині, де відбувся наїзд, напрям та темп руху пішохода.
- протоколом проведення слідчого експерименту від 20.05.2016 року, з якого встановлено, що свідок ОСОБА_13 пояснила та показала як відносно елементів проїзної частини рухався автомобіль Опель, вказала місце на проїзній частині, де відбувся наїзд, напрям та темп руху пішохода.
- протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, схеми та ілюстративної таблиці до нього від 23.04.2016 року встановлено, що було оглянуто та зафіксовано місце ДТП - ділянки перехрестя вул.1-го Травня та Довженка поблизу будинку №55 в м. Житомирі.
Обставини, встановлені у вказаних рішеннях, учасниками кримінального провадження під час судового розгляду оскаржені не були, що також обґрунтовано було враховано судом першої інстанції під час ухвалення вироку.
Доводи апеляційної скарги щодо того, що дії ОСОБА_8 слід кваліфікувати за ч.2 ст.286 КК України, оскільки потерпілій були спричинені тілесні ушкодження, які можна віднести до категорії тяжких, є безпідставними.
Під час ухвалення вироку, судом першої інстанції було досліджено та надано належної оцінки висновок судово-медичної експертизи №1329 від 23.05.2016 року, відповідно до якого у потерпілої ОСОБА_6 було виявлено тілесні ушкодження у вигляді ран на обличчі, саден на обличчі, в ділянці верхніх кінцівок, лівої нижньої кінцівки, закритого перелому лівої малогомілкової кістки. По терміну свого виникнення виявлені тілесні ушкодження можуть відповідати даті 23.04.2016 року, відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень по критерію тривалого розладу здоров`я.
Під час судового розгляду кримінального провадження потерпіла підтвердила факт заподіяння їй внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди зазначених у висновку експертизи тілесних ушкоджень. Будучи належним чином ознайомлена зі своїми правами та обов`язками, про що свідчать дані технічного запису судового засідання, потерпіла не оспорювала висновків судово-медичної експертизи, доказів на її спростування не надавала, з клопотанням про призначення повторної експертизи не зверталась.
Докази на підтвердження того, що внаслідок вчинення ОСОБА_8 вказаного кримінального правопорушення, потерпілій були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, в матеріалах кримінального провадження відсутні, не було надано таких доказів і під час розгляду провадження в апеляційному суді.
Посилання апелянта на неврахування при призначенні судом першої інстанції покарання, як обтяжуючу обставину, те, що ОСОБА_8 був раніше засуджений до реальної міри покарання, судимість не погашена, не ґрунтується на вимогах закону.
Так, стаття 67 КК України містить вичерпний перелік обставин, які можуть враховуватися судом як такі, що обтяжують покарання. Наявність попередньої судимості ОСОБА_8 до зазначеного переліку не відносяться.
Як вбачається з наданої захисником обвинуваченого довідки, ОСОБА_8 на підставі ухвали Богунського районного суду м. Житомира від 24.06.2014 року було звільнено на підставі ст.2 Закону України «Про амністію» від 08.04.2014року.
Крім того, доводи апелянта щодо невідповідності призначеного судом першої інстанції покарання ґрунтуються на тому, що дії обвинуваченого повинні бути кваліфіковані за ч.2 ст.286 КК України і покарання повинно бути призначено саме за цією нормою кримінального закону, що є неспроможним та спростовуються матеріалами кримінального провадження.
Аналогічну думку апелянт висловив і під час розгляду кримінального провадження в суді апеляційної інстанції.
Таким чином, апеляційний суд дійшов до висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно проаналізував докази у кримінальному провадженні та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення. Судом досліджено усі обставини, які могли мати значення для правильного прийняття рішення. Оцінка доказів проведена згідно з вимогами кримінального процесуального законодавства та зроблені правильні висновки щодо їх допустимості, достовірності та достатності для постановлення обвинувального вироку.
В апеляційній скарзі представника потерпілої ОСОБА_7 не наведено інші, не досліджені судом докази, якими б спростовувались висновки суду першої інстанції. Не було надано таких доказів і під час розгляду кримінального провадження в апеляційному суді.
При обранні міри покарання суд врахував, що ОСОБА_8 вчинив злочин, який відноситься до невеликої тяжкості, потерпіла перетинала проїзну частину поза межами пішохідного переходу.
Суд врахував також, що ОСОБА_8 за місцем проживання та місцем роботи характеризується позитивно, не одружений, має на утриманні доньку ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На лікування потерпілої в добровільному порядку відшкодував 8598,45 грн, а також суд врахував думку потерпілої, яка у судовому засіданні не наполягала на мірі покарання у виді позбавлення волі, цивільного позову не заявляла. Хоча думка потерпілої і не є визначальною, проте обґрунтовано врахована судом у сукупності з іншими обставинами кримінального провадження.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено. Судом враховані, що обставинами, які пом`якшують покарання, є щире каяття обвинуваченого у вчиненому, відшкодування збитку, завданого злочином.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при обранні ОСОБА_8 міри покарання дотримався вимог ст. 65 КК України.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, передбачених ст.412 КПК України, які б тягнули за собою безумовне скасування чи зміну судового рішення, у кримінальному провадженні не допущено.
Керуючись ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_6 ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 03 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.
Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення ухвали апеляційним судом Житомирської області.

СУДДІ: