АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 грудня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
з участю особи, яка подала скаргу адвоката ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва від 07 грудня 2016 року,
в с т а н о в и л а:
Ухвалою слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва від 07 грудня 2016 року скарга ОСОБА_5 задоволена частково, скасовано постанову прокурора Київської місцевої прокуратури №5 від 04.10.2016 року про відмову у задоволенні клопотання, а у задоволенні інших вимог відмовлено.
Також саме через належність до повноважень прокурора, який, здійснюючи їх є самостійним у своїй процесуальній діяльності і втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється, прийняття рішення про припинення здійснення досудового розслідування після _____________________________________
Справа №11-сс/796/4499/2016 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_8
Категорія: ст. 303 КПК України Доповідач ОСОБА_1
закінчення строків досудового розслідування до продовження, та, виходячи з положень ч. 1 ст. 303 КПК України, відсутність у слідчого судді законодавчої можливості зобов`язати прокурора припинити здійснювати досудове розслідування, слідчий суддя не знайшов підстав для задоволення такої вимоги скарги.
Водночас, внаслідок встановленого слідчим суддею порушення прокурором процесуальним керівником у кримінальному провадженні вимог ст. 110 КПК України при прийнятті 04.10.2016 року рішення про відмову у задоволенні клопотання підозрюваного через його формальність та невмотивованість, відповідно до змісту клопотання, слідчим суддею вимоги скарги щодо скасування цього рішення прокурора були задоволені.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що на даний час слідчий припинив бездіяльність та повернув майно підозрюваному ОСОБА_9 , що відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 КПК України тягне за собою закриття провадження за скаргою в цій частини.
В іншій частині оскаржуваної ухвали щодо вимоги щодо зобов`язання слідчого прийняти одне із процесуальних рішень про закриття провадження вказує, що кримінальне провадження незаконно та безпідставно здійснюється слідчим та прокурором більше тридцяти шести місяців, а захисник не володіє інформацією про продовження прокурором термінів досудового розслідування по кримінальному провадженню згідно вимог ст. 294-297 КПК України.
Також апелянт зазначає, що, частина оскарженого судового рішення ухвалена судом всупереч нормам матеріального права, без дотримання вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України, всупереч об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами дослідженими під час судового розгляду та без наведення належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення, а тому є незаконним, необ`єктивним та невмотивованим. При цьому, судом при ухваленні рішення порушені вимоги щодо кримінального провадження, передбачені ст.ст. 3, 55 Конституції України, ст.ст. 1, 2, п. 18 ч. 1 ст. 3, ст.ст. 220, 221 КПК України, а також без урахування практики Європейського суду з прав людини.
Зокрема, висновок слідчого судді в частині, що при розгляді скарг про неповернення майна слідчими суддями вказаний обов`язок негайно повернути майно, не відповідає матеріалам справи та доказам, які досліджені судом, оскільки в дійсності рішення суду від 20.09.16 року не містить вимоги щодо обов`язку слідчого негайно повернути майно.
Також судом не вказані мотиви та підстави в мотивувальній частині рішення щодо доводів скаржника про порушення прокурором вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.
При цьому суд помилково вказав, що повноваження прокурора встановлені лише в ст. 36 КПК України, оскільки аналіз положень норм КПК України дає підставу вважати, що прокурор дійсно є самостійним у своїй процесуальній діяльності, але прокурор діє при цьому у межах своїх повноважень та відповідно до вимог цього Кодексу, вимог Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та вимог інших актів законодавства, і відповідно прокуратура є органом досудового розслідування.
Крім того, при постановленні ухвали, слідчий суддя не звернув уваги на порушення вимог КПК України при проведенні досудового розслідування та порушення права особи на захист. Зокрема, як вбачається зі скарги, предметом оскарження є незаконне рішення прокурора про відмову в ознайомленні з матеріалами кримінального провадження та бездіяльність прокурора при здійсненні процесуальних дії, оскільки прокурор не пояснив та не мотивував відмову, чому він вважає, та ознайомлення з якими саме документами кримінального провадження, може зашкодити досудовому розслідуванню, а також не пояснив, чому в порушення вимог ст. 221 КПК України, відмовив у наданні для ознайомлення загальнодоступного документу, оригінал якого знаходиться в матеріалах досудового розслідування, а саме, рішення суддів про надання санкції про обшук, протоколів обшуків та інших документів, з якими захисник та підозрюваний повинні були ознайомитися у зв`язку з направленням прокурором клопотання до суду про застосування амністії до підозрюваного.
Проте, як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції не витребував матеріали кримінального провадження, безпосередньо їх не дослідив, не ознайомив захисника з ними, та незважаючи на вищезазначені порушення вимог закону, розглянув справу та ухвалив рішення.
Крім того, щодо висновків суду, що слідчий суддя позбавлений законодавчої можливості зобов`язати прокурора припинити здійснювати досудове розслідування, то відповідно до вимог ч. 8 ст. 223 КПК України, скаржник заявив вимогу про припинення здійснення досудового розслідування після закінчення строків досудового розслідування до їх продовження, та у судовому засіданні пояснив, що дана вимога передбачає зобов`язання судом слідчого та прокурора припинити дію щодо здійснення слідчих (розшукових) дії після закінчення строків досудового розслідування. Однак, відмовляючи в цій частині, суд помилково мотивував і обґрунтував своє рішення положеннями ст. 303 КПК України.
Також, суд ніяк не обґрунтував та не вмотивував рішення щодо інших вимог скаржника, а саме: зобов`язати прокурора виконати вимоги ст.ст. 294-297 КПК України про продовження строку досудового розслідування кримінального правопорушення у зв`язку з закінченням строків досудового слідства, встановлених ст. 219 КПК України, та вручити копію відповідного клопотання підозрюваному ОСОБА_6 в строк, встановлений ч. 3 ст. 295 КПК України, у разі відмови у продовженні строку досудового розслідування, відповідно до ч. 2 ст. 297 КПК України здійснити одну з дій, передбачених ч. 2 ст. 283 КПК України, та встановити строк для виконання прокурором вимог ст.ст. 294-297 КПК України про продовження строку досудового розслідування кримінального правопорушення у зв`язку з закінченням строків досудового слідства, встановлених ст. 219 КПК України.
Тому, на думку апелянта, у даному випадку мало місце порушення прав на захист, що, відповідно до ч. 1 ст. 41 КПК України, є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, і з цих підстав ухвала суду, хоча й постановлена по суті порушених у скарзі питань, але може бути оскаржена в апеляційному порядку.
Заслухавши доповідь судді, пояснення адвокатів ОСОБА_5 та ОСОБА_7 на підтримку доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження за скаргою, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що у відкритті провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 слід відмовити, виходячи з наступного.
Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 309 КПК України визначений вичерпний перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку під час досудового розслідування, зокрема, це ухвали слідчого судді про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження; повернення скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора або відмову у відкритті провадження по ній.
Як убачається зі змісту апеляційної скарги адвоката ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ОСОБА_6 , вона просить скасувати ухвалу слідчого судді, якою за результатами розгляду її скарги постановлено рішення про часткове задоволення вимог скарги в частині оскарження рішення прокурора та про відмову в задоволенні скарги в частині оскарження бездіяльності старшого слідчого СВ Оболонського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_10 та прокурора Київської місцевої прокуратури №5.
Згідно з положеннями ч.3 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, про що зазначено й в ухвалі слідчого судді.
Таким чином, адвокатом ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ОСОБА_6 , була подана апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді, яка не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.
Згідно ст. 399 ч. 4 КПК України, суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження лише, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, або судове рішення оскаржене виключно з підстав, з яких воно не може бути оскарженим згідно з положеннями ст. 394 КПК України.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що у відкритті провадження, відповідно до положень ст. 399 КПК України, за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ОСОБА_6 , слід відмовити.
На підставі викладеного та керуючись ст. 307, 309, 399, 422 КПК України, колегія суддів,
відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва від 07 грудня 2016 року, якою скарга ОСОБА_5 задоволена частково, скасовано постанову прокурора Київської місцевої прокуратури №5 від 04.10.2016 року про відмову у задоволенні клопотання, а у задоволенні інших вимог відмовлено.
Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції на підставі ч. 6 ст. 399 КПК України.

Судді:

____________________ _____________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3