Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/78/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 185 (81, 86-1, 140) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10.01.2017 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кропивницькому кримінальне провадження № 0007524 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 26.10.2016 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровограда, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, неодруженого, який не має на утриманні малолітніх і неповнолітніх дітей, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 21.03.2011 Ленінським районним судом м. Кіровограда за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст.185, ст.70 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75, 104 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 2 роки;

- 26.12.2011 Ленінським районним судом м. Кіровограда за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки;

- 28.01.2016 Ленінським районним судом м. Кіровограда за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст.185, ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до арешту строком на 3 місяці,

засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави витрати за проведення експертизи в сумі 351 грн. 84 коп.

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_8 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:
Згідно з вироком суду першої інстанції ОСОБА_6 визнано винним у тому, що він вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за наступних обставин.
Так, 10.06.2016 приблизно о 09.00 год. ОСОБА_6 проходив по вул. В. Перспективна в м. Кіровограді, де між будинками № 8 та № 10 «А», помітив нежитлове приміщення хліва за № 10 «Г». В цей час у ОСОБА_6 виник умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна. Реалізовуючи свій злочинний умисел, діючи повторно та цілеспрямовано, з корисливих спонукань, переслідуючи мету наживи, ОСОБА_6 10.06.2016 в період часу з 09.00 год. до 13.00 год., таємно, шляхом вільного доступу виліз на дах вказаного нежитлового приміщення хліва, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , звідки з-під шиферу викрав металеві листи оцинковані розмірами 1000x2000 мм, товщиною 0,5 мм, в загальній кількості 53 одиниці, вартістю 177,00 грн. за одиницю, загальна вартість яких складає 9381,00 грн. Після чого, з місця вчинення злочину ОСОБА_6 зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_9 майнову шкоди на загальну суму 9381,00 грн.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 просить вирок суду першої інстанції щодо його підзахисного змінити та застосувати до нього положення ст. 75 КК України.
Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що призначене судом першої інстанції покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, є явно несправедливим через суворість. Також вказує на те, що обвинувачений визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, у зв`язку з чим, суд розглянув справу в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України. Стверджує, що крадіжка була здійснена з будівлі, яка була в аварійному стані і не використовувалася власником тривалий час.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника адвоката ОСОБА_7 , який підтримав доводи апеляційної скарги, просив вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_6 змінити, пом`якшити призначене йому покарання та застосувати ст. 75 КК України, думку прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги сторони захисту, просив залишити вирок суду першої інстанції без змін як законний та обґрунтований, перевіривши матеріали кримінального провадження, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.
Згідно ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, за обставин, викладених у вироку, підтверджується сукупністю зібраних у кримінальному провадженні доказах, які судом першої інстанції за згодою учасників судового провадження досліджено у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.
Враховуючи те, що фактичні обставини кримінального провадження, доведеність вини обвинуваченого та правильність кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 185 в апеляційній скарзі захисником не оспорюються, а тому колегія суддів відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України судове рішення в цій частині не переглядає.
За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 та правильно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.
Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б безумовною підставною для зміни чи скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено.
Доводи апеляційної скарги захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості є необґрунтованими.
Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а при його призначенні суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Як убачається з вироку, при призначенні ОСОБА_6 покарання судом першої інстанції вищевказані вимоги кримінального закону дотримано. Так, судом враховано ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, що відноситься категорії злочинів середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, на шлях виправлення не став і знову вчинив умисний корисливий злочин, офіційно не працює, не одружений, не має утриманців, за місцем проживання характеризувався задовільно, знаходиться на диспансерному обліку КЗ «Обласний наркологічний диспансер» з приводу психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання ефедрону, синдром залежності з 2009 року; хоча і не перебуває на обліку лікаря психіатра, однак в 2009 році знаходився на стаціонарному обстеженні за направленням військкомату з приводу соціалізованого розладу поведінки. Щире каяття ОСОБА_6 та активне сприяння розкриттю злочину судом обґрунтовано визнано обставинами, що пом`якшують покарання, а обставин, що обтяжують покарання, встановлено не було. При призначенні покарання районним судом також була врахована думка потерпілої ОСОБА_10 , яка в своїй заяві (телефонограмі) просила призначити покарання на розсуд суду та те, що останній не відшкодовано матеріальну шкоду.
Зваживши всі наведені обставини у їх сукупності, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_6 , а також запобігання вчинення ним нових злочинів, можливе виключно в умовах ізоляції його від суспільства та призначив обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, передбачений санкцією статті обвинувачення.
Таким чином, на переконання колегії суддів, призначене обвинуваченому ОСОБА_6 судом першої інстанції покарання за своїм видом та розміром відповідає загальним засадам, є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Разом із цим, враховуючи, що обвинувачений вчинив умисний злочин середньої тяжкості, раніше неодноразово притягувався до кримінальної кримінальності, маючи незняту та непогашену судимість, знову скоїв умисний корисливий злочин, що свідчить що стійку спрямованість умислу останнього на вчинення корисливих злочинів, колегія суддів не знаходить підстав для пом`якшення ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. 75 КК України, як про це просить в апеляційній скарзі захисник.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України колегія суддів.
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення,а вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 26.10.2016 року стосовно ОСОБА_6 - без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту її проголошення. а обвинуваченим в той же строк з моменту отримання її копії.

Судді: (підписи)
Згідно з оригіналом:
Суддя Апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2