Справа № 192/3296/16-к
Провадження № 1-в/192/7/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"12" січня 2017 р. Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Солоне в режимі відеоконференції клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , в м. Красноармійськ Донецької області, на даний час відбуває покарання в Солонянській виправній колонії № 21, засудженого вироком Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 29 липня 2014 року, за ч.2 ст. 186, ст. 71 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі,

за участю учасників провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

представника СВК №21 ОСОБА_5 ,

захисника засудженого адвоката ОСОБА_6 ,

засудженого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_3 ,

Початок строку:17.06.2014 року

Кінець строку: 02.04.2018 року

В С Т А Н О В И В:

Засуджений ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про його умовно-дострокове звільнення, посилаючись на те, що він працевлаштований робочим цеху ССЦ-3 установи, відвідує церкву, в разі його умовно-дострокове звільнення йому допоможуть з житлом та працевлаштуванням.
В судовому засіданні засуджений просив клопотання задовольнити та звільнити його умовно-достроково від відбування покарання, оскільки він працює, відвідує церкву та має заохочення. Тому вважав, що став на шлях виправлення.
Захисник засудженого в судовому засіданні підтримав клопотання, просив його задовольнити.
Представник адміністрації Солонянської виправної колонії № 21 в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечував, оскільки вважав, що ОСОБА_3 не довів свого виправлення.

Прокурор в судовому засіданні проти задоволення клопотання не заперечував, оскільки вважав, що ОСОБА_3 довів своє виправлення.

Суд, вислухавши прокурора, засудженого, його захисника, представника адміністрації Солонянської виправної колонії № 21, дослідивши матеріали справи, вивчивши матеріали особової справи засудженого, вважає, що клопотання не підлягає задоволенню у зв`язку з таким.

Відповідно до ст. 81 КК України до осіб, які відбувають покарання, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, тобто умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому суд ретельно з`ясовує ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засудженого, а також його наміри щодо прилучення до суспільно-корисної праці.

Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, оскільки має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині.

Доцільність умовно-дострокового звільнення визначається тим, що засуджений за певний час перебування у місцях позбавлення волі виправився, змінив поведінку, з огляду на що, відсутня необхідність повного відбування призначеного судом строку покарання.

Згідно щоденника індивідуальної роботи з засудженим, ОСОБА_3 працевлаштований в СВК № 21 лише з липня 2015 року, а до цього не працював п`ять місяців за станом здоров`я, проте відбуває покарання в колонії з 15 жовтня 2014 року, характеризується задовільно.

Згідно довідки про заохочення та стягнення (а.с.11), на даний період часу має одне заохочення, застосоване до нього виключно у 2016 році за підсумками 3-го кварталу, за умови перебування в установі з 15 жовтня 2014 року.
У 2015 році засуджений жодного разу не заохочувався. Тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання, засудженого таким, що належно ставиться до праці, оскільки наявність у засудженого одного заохочення за останній рік є недостатнім для оцінки ставлення до праці засудженого, як належне.
Визначаючи ступінь поведінки засудженого за весь період відбування покарання, суд виходить з такого.
Сумлінна поведінка полягає у дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.
Згідно наявної в матеріалах справи характеристики (а.с.10), засуджений ОСОБА_3 за весь період відбування покарання характеризується задовільно, має одне заохочення в жовтні 2016 року, не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи та предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснення за ними належного догляду, використання їх тільки за призначенням. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість. Самостійно виконували роботи із самообслуговування, достатніх навичок для самостійного їх виконання не має, безвідповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи, не вбачає суспільної н6еобхідності у їх виконанні. Крім того, з матеріалів особової справи встановлено, що 26 травня 2016 мало місце порушення засудженим режиму утримання, однак стягнення накладено не було, у зв`язку з чим суд, не може визнати поведінку засудженого сумлінною.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 9 КВК України, засуджений зобов`язаний неухильно додержуватися правил поведінки, які передбачені для засуджених і виконання даного обов`язку є лише одним з критеріїв, зазначених вище, які в своїй сукупності дають підстави вважати, що засуджений довів своє виправлення.
02 грудня 2016 року комісією установи відмовлено у застосуванні умовно-дострокового звільнення засудженому ОСОБА_3 як особі, що не довела свого виправлення.
Враховуючи викладене суд, оцінивши в сукупності досліджені докази, вважає, що засуджений на даний час не довів сумлінною поведінкою та ставленням до праці свого виправлення.
На підставі наведеного та керуючись ст. 81 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:
В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області через Солонянський районний суд Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим з моменту вручення йому її копії.

Головуючий суддя: ОСОБА_1