Справа № 691/132/16-к
Провадження № 1-кс/691/49/16
У Х В А Л А

26 лютого 2016 рокум.Городище

Слідчий суддя Городищенського районного суду Черкаської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши скаргу захисника ОСОБА_4 на рішення слідчого Слідчого відділу Городищенського відділення поліції Смілянського відділення поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області капітана поліції ОСОБА_5 про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих дій, -

встановив :

03 лютого 2016 року, до слідчого судді Городищенського районного суду Черкаської області, після автоматичного розподілу справ, надійшли матеріали за скаргою захисника ОСОБА_4 на рішення слідчого Слідчого відділу Городищенського відділення поліції Смілянського відділення поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області капітана поліції ОСОБА_6 про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих дій в межах кримінального провадження №0000004.

03 лютого 2015 року винесено ухвалу Городищенського районного суду Черкаської області про прийняття та відкриття провадження з розгляду скарги захисника ОСОБА_4 на рішення слідчого Слідчого відділу Городищенського відділення поліції Смілянського відділення поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області капітана поліції ОСОБА_6 про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих дій.

В обґрунтування поданої скарги, захисником зазначено, що в провадженні слідчого відділу Городищенського відділення поліції Смілянського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області перебуває кримінальне провадження №0000004 стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.296, ч.1 ст.122 КК України.

Так, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 підозрюються у тому, що вони 14 вересня 2012 року близько 21 год. 30 хв., знаходячись на території АЗС, розташованої в с.Орловець Городищенського району Черкаської області, умисно, з хуліганських спонукань нанесли потерпілому ОСОБА_10 легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я у вигляді рани м`яких тканин голови в потиличній ділянці, легкі тілесні ушкодження у вигляді крововиливів тулубу та кінцівок, а також травму грудної клітки з переломом 8, 9 та 10 ребер зліва по лопаточній лінії та її наслідки у вигляді розвитку лівобічної після травматичної пневмонії, які відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Побиття потерпілого ОСОБА_10 мало місце 14 вересня 2012 року близько 21 години 30 хвилин. В лікарню він звернувся лише близько 09 години 15 вересня 2012 року. Питання, чи міг він отримати виявлені у нього тілесні ушкодження у вказаний проміжок часу не ставилось і не вирішувалось. Під час проведення комісійної судово-медичної експертизи (висновок від 01 липня 2015 року) експертами досліджувалась рентгенограма від 24.10.2015 року. Потерпілий ОСОБА_10 перебував на лікуванні, згідно з даними, які містяться в провадженні, з 15 вересня 2012 року по 05 жовтня 2012 року. Походження досліджуваної рентгенограми від 24 жовтня 2015 року, не зрозуміло, оскільки у ході попередніх експертиз вона не досліджувалась та датована після дня виписки ОСОБА_10 з лікарні, дані про її долучення до провадження відсутні. Не встановлено механізм заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень у вигляді переломів 8,9,10 ребер, зокрема, чи внаслідок одного чи декількох ударів, оскільки заподіяння тілесних ушкоджень інкримінується обом підозрюваним. Тілесні ушкодження, які виявлені у ОСОБА_10 , могли виникнути за обставин, на які вказали потерпілий, а також свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 при проведенні з ними слідчих експериментів 08 червня 2015 року. Наслідки слідчих дій містять протиріччя як між собою, так і з обставинами події, зафіксованими камерою відео спостереження АЗС, копія яких є в матеріалах провадження та надавалась експертам для дослідження разом з усіма матеріалами. Свідок ОСОБА_12 пояснив, що перший удар ОСОБА_13 наніс потерпілому в потиличну частину голови пляшкою, яку тримав в лівій руці, тоді як свідок ОСОБА_11 показав, що пляшку він тримав в правій руці. Згідно з даними слідчих експериментів, потерпілий в момент нанесення вказаного удару знаходився спиною до ОСОБА_13 . Разом з тим, запис з камер відеоспостереження свідчить про те, що в момент первинного контакту потерпілий та ОСОБА_13 знаходились один до одного обличчями і пляшки в лівій руці ОСОБА_13 не було. Яким чином за такого розташування вказаних осіб могла виникнути рана на потиличній частині голови потерпілого, взагалі незрозуміло. При таких обставинах правильність та об`єктивність висновку експертів в цій частині викликає обґрунтовані сумніви. Невирішеним залишилось питання, поставлене перед експертами слідчим у постанові про призначення комісійної судово-медичної експертизи від 01.07.2015 року про виклик потерпілого ОСОБА_10 для проведення повторного рентгенодослідження. Вважає, що висновок судово-медичного експерта від 01 липня 2015 року не відповідає вимогам ст.101 КПК України, ст.12 Закону України «Про судову експертизу», відповідно до яких висновок експерта повинен містити обґрунтовані відповіді на запитання, поставлені особою, яка залучила експерта, або слідчим суддею чи судом, що доручив проведення експертизи, адже у висновку відсутня мотивація, чому, зокрема, експерти вважають за можливе спричинення потерпілому тілесних ушкоджень за обставин, вказаних потерпілим, свідками ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .. У висновку експертизи лише перераховано надані експертам для дослідження матеріали, дослідницька ж частина фактично відсутня. Вказані недоліки, які, на його думку мають місце, повинні бути усунені в ході досудового розслідування шляхом витребування слідчим в медичному закладі історії хвороби ОСОБА_10 , встановити місцезнаходження рентгенівських знімків та вилучити їх для експертного дослідження, з`ясувати походження рентгенограми від 24 жовтня 2012 року, після чого призначити у кримінальному провадженні повторну комісійну судово-медичну експертизу. 28 січня 2016 року звернувся до слідчого Городищенкського відділення поліції Смілянського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області ОСОБА_6 з клопотанням про вчинення вказаних слідчих дій, проте постановою слідчого від 28 січня 2016 року в задоволенні клопотання було відмовлено, що змусило звернутись із скаргою до слідчого судді.

Заслухавши в судовому засіданні думку прокурора, який вважає що необхідно відмовити в задоволенні скарги, оскільки відповідно до ст. 303 КПК України рішення прийняте слідчим є законним та обґрунтованим, захисника, який скаргу підтримав, потерпілого та представника потерпілого,які підтримують позицію прокурора, слідчого, який вважає скаргу такою, що за своїм змістом не відповідає дійсним обставинам у справі, суддя приходить до висновку, що у задоволенні скарги слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст.55 Конституції України, як норми прямої дії, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності керівника слідчого органу є однією із найважливіших гарантій захисту громадянами своїх прав та свобод від їх порушення як з боку органів, що здійснюють розслідування та судовий контроль у кримінальному провадженні, так і з боку інших осіб, що беруть участь у ньому.

Відповідно до ч.2 ст. 9 КПК України, прокурор, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень. Зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства ч.1 даної статті.

Згідно до ст.93 КПК України, сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій, проведення інших процесуальних дій, передбачених КПК.

Ініціювання стороною захисту проведення слідчих (розшукових) дій, за нормами ч.3 ст.93 КПК України, здійснюється шляхом подання слідчому, прокурору відповідних клопотань, які розглядаються в порядку, передбаченому статтею 220 цього Кодексу.

У відповідності до ч.1 ст.92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

У судовому засіданні встановлено, що на досудовому розслідуванні перебувають матеріали кримінального провадження, що внесені 21 листопада 2012 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000004, згідно яких ОСОБА_7 та ОСОБА_8 оголошено підозру у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст.296, ч.1 ст.122 КК України. 28 січня 2016 року захисник підозрюваних ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , звернувся з клопотанням в порядку ст.ст..42,46 КПК України до слідчого про призначення у кримінальному провадженні повторної комісійної судово-медичної експертизи, враховуючи зазначені у клопотанні зауваження та з наданням експертам для дослідження оригіналів медичної документації щодо лікування ОСОБА_10 , безпосередній його виклик для обстеження, з`ясувати походження рентгенограми від 24 жовтня 2012 року, надавши експертам для дослідження матеріали кримінального провадження, у тому числі електронний носій відеозапису з камер відеоспостережень з АЗС, де відбулася подія.

Розглядаючи клопотання захисника ОСОБА_4 з проханням виконати ряд слідчих та процесуальних дій, слідчий Городищенкського відділення поліції Смілянського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області ОСОБА_6 виніс постанову про відмову у його задоволенні, зазначивши, що у кримінальному провадженні №0000004 були призначені та проведені дві комісійні судово-медичні експертизи, після проведення яких було встановлено, що ОСОБА_10 міг отримати тілесні ушкодження на які він посилався під час проведення з його участю слідчого експерименту. Із змісту постанов про призначення судово-медичної експертизи, комісійної судово-медичної експертизи, додаткової судово-медичної експертизи від 06 вересня 2013 року, 01 липня 2015 року, 04 листопада 2015 року, вбачається, що питання які захисник ОСОБА_4 просить поставити перед експертами при проведенні повторної комісійної судово-медичної експертизи вже були предметом вивчення та дослідження експертами, при цьому в їх розпорядження надавалися історія хвороби потерпілого, матеріали кримінального провадження, рентгенограми в тому числі і за 24.10.2012 року. Постанова слідчого про відмову в задоволенні клопотання захисту від 28 січня 2016 року є мотивованою.

За таких обставин, враховуючи рішення Конституційного Суду України щодо неможливості відмови в правосудді (п.1 резолютивної частини рішення від 25.11.1997 №6-зп, п.1 резолютивної частини рішення від 25.11.1997 №9-зп), та рішення Конституційного Суду України №19-рп/2011 від 14.12.2011 (справа на оскарження бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо заяв про злочини), відповідно до якого право на судовий захист належить до основних, невідчужуваних прав і свобод людини і громадянина, а також повноваження слідчого судді (щодо судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні), вважаю, що доводи скарги не доводять обґрунтованих підстав для проведення повторної комісійної судово-медичної експертизи у кримінальному провадженні №0000004 стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.296, ч.1 ст.122 КК України.

Керуючись ст.55 Конституції України, ст. ст. 7, 9, 24, 25, 93, 220, 223, 303 307, ст.309, ч.3 ст.392 КПК України, слідчий суддя, -

ухвалив:

у задоволенні скарги захисника ОСОБА_4 на рішення слідчого Слідчого відділу Городищенського відділення поліції Смілянського відділення поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області капітана поліції ОСОБА_6 про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих дій у кримінальному провадженні №0000004 стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.296, ч.1 ст.122 КК України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1