154/425/16
1-кп/154/80/16
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2016 року м. Володимир-Волинський

Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:

головуючої: судді ОСОБА_1

за участю секретаря: ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Володимир-Волинський кримінальне провадження № 0000678 по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Луцьк, Волинської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, освіта професійно-технічна, раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.407 КК України,-

в с т а н о в и в:

09.04.2014 року Луцьким ОМВК Волинської області ОСОБА_4 було призвано під час мобілізації на військову службу до ЗСУ.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 09.04.2014 року № 77 солдата ОСОБА_4 було зараховано до списків особового складу частини на всі види забезпечення та призначено на посаду старшого механіка водія механізованого відділення, механізованого взводу, механізованої роти, механізованого батальйону.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 02.05.2014 року № 310, з цього дня введено в дію нове умовне найменування зазначеної військової частини - військова частина-польова пошта НОМЕР_2 .

Відповідно до наказу командира військової частини -польова пошта НОМЕР_2 від 29.11.2014 року № 262, ОСОБА_4 було зараховано у розпорядження Командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та наказом командира частини від 01.12.2015 року № 20 зараховано до списків особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_3 .

Будучи військовослужбовцем, солдат ОСОБА_4 відповідно до ст.68 Конституції України, ст.1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст. ст.11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, зобов`язаний діяти лише в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, свято і непорушно їх додержуватись, знати та виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених за посадою.

Всупереч зазначеному, ОСОБА_4 31.10.2014 року не отримавши дозволу відповідного начальника, самовільно залишив військову частину польова пошта НОМЕР_2 та з 31.10.2014 року по 13.01.2016 року, діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, маючи намір ухилитись від проходження військової служби не з`являвся до військової частини та не приступив до виконання своїх службових обов`язків, а вказаний час проводив час на власний розсуд за місцем свого проживання.

Обвинувачений в судовому засіданні свою вину в інкримінованому йому злочині визнав повністю. У вчиненому щиро розкаюється та просить суд суворо не карати.

На підставі ч.3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників процесу, судом визнано недоцільним дослідження доказів, стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій немає та роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням документів, які характеризують його як особу.

Дії обвинуваченого, котрі виразились у самовільному залишенні військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби) без поважних на те причин тривалістю понад один місяць кваліфікуються за ч. 3 ст. 407 КК України.

Обираючи міру покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме, що даний злочин відноситься до злочинів середньої тяжкості.

Обставини, що обтяжують покарання відсутні.

Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття у вчиненому та активне сприяння розкриттю злочину.

Суд приходить до висновку, що крім обставин, що пом`якшують покарання, наявні також обставини, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого.

До таких обставин суд відносить вчинення ним вперше кримінального правопорушення, наявність в обвинуваченого постійного місця проживання, сім`ї, участь в антитерористичній операції, а також відсутність жодних суттєвих негативних наслідків від вчиненого.

Враховуючи наявність вищезазначених пом`якшуючих покарання обставин, відсутність обставин які обтяжують покарання та обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого, з врахуванням особи винного, суд приходить до висновку, про наявність підстав для застосування до нього ст. 69 КК України, призначивши покарання більш м`якого виду, ніж передбачено в санкції ч. 3 ст. 407 КК України - у виді штрафу.

Суд вважає, що призначене обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 69 КК України буде необхідним, достатнім і відповідати основній меті покарання - виправлення засудженого та запобіганню ним вчинення нових злочинів.

Керуючись ст.ст. 349, 370-371, 373-374 КПК України, суд-

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання з застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 125 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 2125 (дві тисячі сто двадцять п`ять) гривень.

Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Волинської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуюча /-/ підпис
Згідно з оригіналом
Суддя ОСОБА_1