АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/790/2345/16 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст.190 ч.2 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження № 0002326 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 та обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Київського районного суду м. Харкова від 15 червня 2016 року, ухвалений стосовно ОСОБА_8 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м.Красноград Харківської області, громадянку України, зі середньою спеціальною освітою, розлучену, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судиму: 1) вироком Апеляційного суду Харківської області від 14 грудня 2015 року за ч.3 статті 15, ч.2 статті 190, ч.2 статті 190, ч.1 статті 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки; 2) вироком Апеляційного суду Харківської області від 02 лютого 2016 року за ч.2 ст.190,ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки,
визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Апеляційного суду Харківської області від 02 лютого 2016 року та остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 1 місяць.
Запобіжний захід ОСОБА_8 по даному кримінальному провадженню не обирався.
Строк відбуття покарання ОСОБА_8 визначено обчислювати з моменту її затримання, тобто з 14.12.2015 року.
Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_8 про стягнення матеріальної шкоди завданої злочином задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду завдану злочином в розмірі 7500,00 грн.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_8 про стягнення матеріальної шкоди завданої злочином задоволено.
Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 матеріальну шкоду завдану злочином в розмірі 16500,00 грн.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Згідно вироку, ОСОБА_8 своїми умисними діями вчинила заволодіння чужими грошовими коштами шляхом обману за попередньою змовою групою осіб, вчинено повторно за наступних обставин.
15.05.2015 року, невстановлена особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, діючи за попередньою змовою в групі з ОСОБА_8 , діючи з умислом направленим на заволодіння грошовими коштами, зателефонувала 15 травня 2015 року об 14 годині 39 хвилин на стаціонарний домашній телефон ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та повідомила їй неправдиві відомості про те, що її син ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , став винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої постраждалій особі терміново необхідні грошові кошти на надання медичної допомоги. ОСОБА_9 будучи введеною в оману неправдивими відомостями невстановленої особи, що діяла у групі з ОСОБА_8 , погодилась передати усі наявні у неї кошти у сумі 8000 гривень особі, яка прибуде до неї після телефонного дзвінка додому. Надалі, близько 15:00 годин ОСОБА_8 прибула за адресою: АДРЕСА_3 , до ОСОБА_9 та підтвердивши слова, особи, яка попередньо повідомила ОСОБА_9 неправдиві відомості щодо її сина, отримала грошові кошти в сумі 8000 гривень, якими в подальшому розпорядилася наступним чином: 7500 грн. перерахувала на невстановлений в ході досудового розслідування банківський рахунок, а 500 грн. розпорядилася на власний розсуд.
Крім того, невстановлена особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, діючи за попередньою змовою в групі з ОСОБА_8 та іншими невстановленими особами, з умислом направленим на вчинення шахрайських дій з метою заволодіння грошовими коштами зателефонувала 20.05.2015 року об 16 годині 42 хвилині на стаціонарний домашній телефон ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та повідомила їй неправдиві відомості про те, що її син - ОСОБА_12 - став винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої постраждалій особі терміново необхідно якомога більше грошей на надання медичної допомоги. Надалі, ОСОБА_8 прибула до ОСОБА_10 близько 17 годині 00 хвилин за адресою: АДРЕСА_4 та підтвердивши слова особи, яка попередньо повідомила ОСОБА_10 неправдиві відомості щодо її сина, та отримала грошові кошти в сумі 17000 грн., якими в подальшому розпорядилася наступним чином: 16500 грн. перерахувала на невстановлений в ході досудового розслідування банківський рахунок, а 500 грн. розпорядилася на власний розсуд.
В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_8 просить вирок районного суду в частині призначеного покарання змінити у зв`язку з його суворістю, призначити їй покарання за ч.2 ст.190, ч.4 ст.70 КК України у виді позбавлення строком 2 роки, а також застосувати норми ст. 72 ч.5 КК України. Своє апеляційне прохання апелянт обґрунтовує тим, що вона частково та добровільно відшкодувала завдану шкоду, допомагала у розкритті злочину, щиро розкаялася, у інкримінованому злочині здійснювала лише другорядну роль, отримані від злочину гроші витратила на утримання своєї дитини, у зв`язку з чим вважає, що призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості злочину.
В своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить вирок суду першої інстанції змінити, через невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченої, пом`якшити призначене покарання, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_8 остаточне покарання за ч.2 ст.190, ч.4 ст.70 КК України у виді позбавлення на строк 2 роки. В апеляційних доводах захисник вказує на те, що його підзахисна у інкримінованому їй злочині здійснювала лише другорядну роль, щиро розкаялася у вчиненому, частково відшкодувала завдану шкоду, сприяла у розкритті злочину, а також встановленні ініціатора вчинення інкримінованих злочинів ОСОБА_13 ; від вчинених злочинів отримала невелику суму грошей та витратила її на утримання своєї дитини ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яку виховувала сама, а дитина на теперішній час позбавлена материнського піклування. Крім того, апелянт зазначає про те, що ОСОБА_8 раніше мала офіційну роботу, проте, на час скоєння злочину перебувала на обліку в Харківському міському центрі занятості по безробіттю, в 2010 році вона була прооперована (у неї видалений жовчний міхур), тому за станом здоров`я вона обмежена у повноцінному працевлаштуванні, має непрацездатних батьків пенсіонерів, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, у зв`язку з чим призначене покарання за своїм розміром є занадто суворим.
Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи обвинуваченої та її захисника, які підтримали апеляційні скарги в повному обсязі, а також заперечення прокурора, що вважав оскаржуваний вирок законним та обґрунтованим, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вирок у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 та обвинуваченої ОСОБА_8 належить залишити без задоволення, з наступних підстав.
Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення злочинів, що зазначені у вироку, та кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.2 ст. 190 КК України у апеляційних скаргах захисника та обвинуваченої не оспорюються, а тому, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, ці обставини у апеляційному порядку не перевіряються.
Переглядаючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченій ОСОБА_8 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо врахував ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, відомості про особу винної, встановивши обставину, що пом`якшує покарання, та відсутність обставин, які його обтяжують, що об`єктивно вбачається з висновків, наведених у мотивувальній частині вироку (арк. 168-172 судового провадження).
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Згідно зі ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Апеляційні доводи обвинуваченої ОСОБА_8 та її захисника ОСОБА_7 , про зайву суворість призначеного остаточного покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 1 місяць, за вчинення заволодіння чужими грошовими коштами шляхом обману за попередньою змовою групою осіб, вчинене повторно, тобто умисного злочину середньої тяжкості, та пов`язане з цим апеляційне прохання щодо зміни вироку, шляхом пом`якшення остаточного покарання, на думку колегії суддів - є безпідставними. Згідно даних кримінального провадження та поданої апеляційної скарги об`єктивно відсутні обставини, які істотно зменшують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а твердження ОСОБА_8 та її захисника щодо їх наявності повністю спростовуються висновками суду, зазначеними у оскаржуваному вироку, якими належним чином обґрунтовані вид та міра покарання.
Згідно апеляційних доводів і пояснень обвинуваченої та її захисника, які вони надавали при апеляційному розгляді, суд першої інстанції не врахував при призначені покарання те, що ОСОБА_8 у вчиненому злочині щиро розкаялася, працювала раніше без офіційного працевлаштування, має на утриманні неповнолітню доньку, за місцем мешкання характеризується задовільно, на обліку лікарів нарколога та психіатра не перебуває, що в сукупності характеризує її позитивно. Разом з цим, на думку колегії суддів, зазначені апеляційні доводи сторони захисту, не можуть вважатися обставинами, що істотно знижують ступень тяжкості вчиненого ОСОБА_8 злочину, однак судом першої інстанції вони належно враховані при призначенні покарання, про що свідчить зміст відомостей та висновків суду, наведених ним у вступній та мотивувальній частині вироку. Будь-яких нових даних сторона захисту при апеляційному розгляді не надавала.
Крім того, апеляційні доводи сторони захисту про другорядну роль ОСОБА_8 у вчиненому злочині, часткове відшкодування завданої шкоди, сприяння у розкритті злочину, встановлення ініціатора вчинення інкримінованих злочинів, а також те, що вона має непрацездатних батьків пенсіонерів, від вчинених злочинів отримала невелику суму грошей, також досліджувалися під час судового засідання в суді першої інстанції та належно враховані судом першої інстанції серед висновків про позитивні дані щодо її особи при призначенні ОСОБА_8 за ч.2 ст.190 КК України остаточного покарання, на підставі ч.4 ст.70 КК України.
Таким чином, апеляційне прохання ОСОБА_8 та її захисника про зміну вироку шляхом пом`якшення призначеного покарання на підставі норм КК України, з урахуванням наведених апелянтами доводів, належить вважати безпідставними, оскільки воно має суто суб`єктивний характер.
Твердження у апеляційній скарзі обвинуваченої та захисника, що призначене судом першої інстанції остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 1 місяць, не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченої, внаслідок суворості, колегія суддів вважає необґрунтованими і дійшла висновку про те, що при призначені цього покарання, суд у повній мірі дотримався вимог кримінального закону, що містяться у нормах ст.ст. 28, 29, 32, 35, 50,65, 66, 67 та ч.4 ст.70 КК України, призначивши покарання в межах санкції ч. 2 ст.190 КК України, у виді позбавлення волі, додержуючись принципу законності, індивідуалізації, справедливості та обґрунтованості покарання, а також дослідивши дані про особу обвинуваченої та об`єктивно встановивши, що ОСОБА_8 вчинила злочин до ухвалення вироку Апеляційного суду Харківської області від 02 лютого 2016 року за ч.2 ст.190 КК України, на будь-яких обліках не перебуває, за місцем мешкання характеризується задовільно, при цьому було враховано обставин, що пом`якшують щире каяття, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання.
З огляду на викладене, при апеляційному перегляді кримінального провадження не встановлено достатніх підстав для застосування норм ст. 69, 69-1, 75 КК України, або пом`якшення покарання в інший спосіб, тобто в межах санкції ч. 2 ст. 190 КК України та остаточного - за сукупністю злочинів, з застосуванням норм ч.4 ст.70 КК України, і відповідно - його зменшення.
Таким чином, призначене судом першої інстанції покарання у такий спосіб, як це зазначено у вироку, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення нею нових злочинів, а тому відповідає вимогам ст. 65 КК України, оскільки за своїм видом і розміром є справедливим, через що підстав для зміни вироку за доводами обвинуваченої про зайву суворість покарання, колегія суддів не вбачає.
Разом з цим, враховуючи те, що оскаржуваний вирок не містить відомостей про обрання запобіжного заходу в межах цього кримінального провадження, належить взяти до уваги, що обвинувачена ОСОБА_8 , після набрання законної сили вироком Київського районного суду м. Харкова від 15 червня 2016 року, не позбавлена процесуальної можливості подати до районного суду, в межах територіальної юрисдикції якого буде виконуватися цей вирок, клопотання про вирішення питання, на підставі норм ч. 5 ст. 72 КК України, щодо зарахування у строк відбування покарання терміну тимчасового утримання в слідчому ізоляторі по цьому кримінальному провадженню (т.2 арк.66,69,78,178,188), з урахуванням даних, що є наявними в її особовій справі.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 ч. 1 п. 1, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 та обвинуваченої ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Київського районного суду м. Харкова від 15 червня 2016 року, ухвалений стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженою ОСОБА_8 - в той самий строк з дня вручення їй копії судового рішення.

Судді

________________ ______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_15 ОСОБА_4