Справа № 500/1703/16-к
Провадження № 1-кп/500/254/16
ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про повернення обвинувального акта прокурору
21 квітня 2016 року м. Ізмаїл

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_3 ,
обвинувачений ОСОБА_4 ,
провівши в місті Ізмаїлі Одеської області відкрите підготовче судове засідання у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0000010, за обвинуваченням

ОСОБА_5 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ізмаїл Одеської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України,

встановив:
05 квітня 2016 року до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області надійшов обвинувальний акт з додатками у цьому кримінальному провадженні. Ухвалою від 06 квітня 2016 року було призначено підготовче судове засідання.

В підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 висловив думку про відповідність обвинувального акта вимогам КПК, а також про можливість призначення судового розгляду, при цьому зазначивши, що в обвинувальному акті була допущена помилка щодо написання прізвища обвинуваченого, а також щодо зазначення дати складання обвинувального акта. Також зазначив, що в обвинувальному акті зазначено, що немає потерпілих, оскільки шкода відшкодована, але правильнішим було б зазначені в обвинувальному акті про це, а не про те, що шкода не заподіяна.

Обвинувачений ОСОБА_4 не заперечував проти призначення судового розгляду.

Суд, заслухавши думки учасників судового провадження, дослідивши обвинувальний акт з додатками, дійшов висновку, що він на підставі п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України підлягає поверненню прокурору як такий, що не відповідає вимогам КПК України.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Так, згідно п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України.

Саме тому особливе значення має зазначення в обвинувальному акті анкетних відомостей про особу, яка обвинувачується у вчиненні злочину, аби ідентифікувати її. Але в порушення п. 2 ч. 2 ст.291 КПК в обвинувальному акті зазначені невірні відомості про прізвище обвинуваченого. Так, в обвинувальному акті прізвище обвинуваченого зазначене як ОСОБА_6 , а до суду з`явилася особа, яка представилась ОСОБА_7 та пред`явила посвідчення з таким прізвищем, але прокурор запевнив суд, що саме ця особа, що з`явилася до суду, і є обвинувачуваним у цьому кримінальному провадженні.

У зв`язку з невірним написанням в обвинувальному акті прізвища обвинуваченого суд дійшов висновку, що особу обвинуваченого слідчими органами не встановлено. У зв`язку з викладеним суд позбавлений можливості призначити судовий розгляд за цим обвинувальним актом, відносно особи, прізвище якої невірно зазначене в обвинувальному акті, оскільки суд позбавлений можливості виконати вимоги ч. 1 ст. 348 КПК України в частині встановлення особи обвинуваченого, а тому незрозуміло, хто саме обвинувачується за розглядуваним обвинувальним актом, та існує вірогідність того, що у вчиненні злочину обвинувачується одна особа, а в судове засідання прибула інша, що є неприпустимим.

Крім того, відповідно ж до положень п. п. 5, 7 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Суд звертає увагу, що формулювання обвинувачення має містити дані щодо події кримінального правопорушення із зазначенням часу, місця, форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків та інших даних, на підставі яких, відповідно до диспозиції певної статті Кримінального кодексу України можна встановити склад кримінального правопорушення, з урахуванням, у тому числі, кваліфікуючих ознак.

Однак, дослідивши обвинувальний акт відносно ОСОБА_8 , суд дійшов висновку, що виклад фактичних обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення викладені неповно, оскільки в ньому не зазначене, кому саме належало майно, у привласненні якого обвинувачується ОСОБА_9 , а також розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а про її наявність свідчить самі виклад фактичних обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення. Крім того, сам склад злочину, за яким кваліфіковано дії обвинуваченого, є матеріальним, тобто обов`язковою умовою настання відповідальності за його вчинення є наявність матеріальної шкоди. Натомість в обвинувальному акті лише зазначено, звідки це майно було отримано, ким ввірене ОСОБА_10 .

Не вдаючись до вирішення питань, що підлягають вирішенню під час судового розгляду, а лише перевіряючи обвинувальний акт на відповідність вимогам КПК, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_8 не відповідає вимогам п. п. 5, 7 ч. 2 ст. 291 КПК України, оскільки виклад фактичних обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення викладені неповно та не містять обов`язкових деталей про власника майна, у привласненні якого він обвинувачується, а також про розмір завданої шкоди.

Крім того, в порушення вимог п. 3 ч. 2 ст. 291 КПК України, згідно яким обвинувальний акт має містити анкетні відомості кожного потерпілого, в обвинувальному акті не зазначені відомості про потерпілого.

Так, як вище суд зазначив, склад злочину, за яким кваліфіковано дії обвинуваченого, є матеріальним, тобто обов`язковою умовою настання відповідальності за його вчинення є наявність матеріальної шкоди.

Згідно ж ч. 1 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Таким чином, з викладеного випливає, що в цьому кримінальному провадженні в будь-якому разі заподіяна матеріальна шкода якійсь особі, яка і підпадає під визначення поняття потерпілого відповідно до наведеної ч. 1 ст. 55 КПК.

Однак, є незрозумілим, яким чином особа, яка склала обвинувальний акт, за таких обставин, дійшла висновку про те, що внаслідок вчиненого кримінального правопорушення шкода не заподіяна, що також суперечить викладеним у цьому ж обвинувальному акті відомостям про наявність такої обставини, що пом`якшує покарання ОСОБА_8 , як добровільне відшкодування завданого збитку.

При цьому суд враховує положення ч. 7 ст. 55 КПК України, згідно яким якщо особа не подала заяву про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяву про залучення її до провадження як потерпілого, то слідчий, прокурор, суд має право визнати особу потерпілою лише за її письмовою згодою. За відсутності такої згоди особа в разі необхідності може бути залучена до кримінального провадження як свідок.

Однак, в обвинувальному акті не зазначені відомості про відмову особи від надання письмової згоди на визнання її потерпілою та про залучення її до кримінального провадження як свідка, хоча ці відомості не мають обов`язково бути зазначені в обвинувальному акті, але, в усякому разі, в обвинувальному акті взагалі не зазначені відомості про особу, якій кримінальним правопорушенням завдана шкода.

Враховуючи зазначене, суд позбавлений можливості повідомити таку особу про місце, дату та час судового засідання та отримати від неї письмову згоду на визнання її потерпілою, або ж залучити до кримінального провадження як свідка.

При цьому суд враховує роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, викладені у п. 1 його постанови від 6 листопада 2009 року № 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», згідно якій у справах про злочини проти власності суди зобов`язані як установлювати вину підсудних і призначати їм необхідне й достатнє для їх виправлення та попередження нових злочинів покарання, так і вживати передбачені законом заходи для реалізації прав потерпілих на відшкодування заподіяної шкоди.

Тому, у зв`язку з незазначенням в обвинувальному акті відомостей про особу, якій кримінальним правопорушенням завдана шкода, суд позбавлений можливості призначити судовий розгляд у даному кримінальному провадженні, оскільки з самого початку, особа, якій кримінальним правопорушенням завдана шкода, усунута від можливості взяти участь у судовому провадженні, що безумовно є порушенням прав такої особи та не відповідає завданню кримінального провадження.

Крім того, та обставина, що шкода відшкодована, не може бути підставою для незазначення в обвинувальному акті відомостей про потерпілого або ж для зазначення в обвинувальному акті того, що шкода не заподіяна.

У зв`язку з викладеним суд дійшов висновку про наявність обставин, що перешкоджають судовому розгляду обвинувального акту щодо ОСОБА_8 .

Таким чином, у зв`язку з тим, що обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України, зокрема п.п. 2, 3, 5, 7 ч. 2 ст. 291 КПК України, суд дійшов висновку, що він в силу п. 3 ч.3 ст. 314 КПК України підлягає поверненню прокурору.

Керуючись ст. ст. 314, 370 372 КПК України, суд

ухвалив:
Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України, повернути прокурору військової прокуратури Білгород-Дністровського гарнізону для усунення протягом розумного строку вказаних в ухвалі виявлених недоліків.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області через Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Апеляційним судом Одеської області.

СУДДЯ

Ізмаїльського міськрайонного суду ОСОБА_1