АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 594/498/16-кГоловуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/789/320/16 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.1 ст.393 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2016 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Тернополі кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Борщівського районного суду Тернопільської області від 10 червня 2016 року,
ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Влащинці, Лановецького району, Тернопільської області, громадянина України, з вищою освітою, вдівця, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 04 лютого 2013 року вироком Лановецького районного суду Тернопільської області за ч.2 ст.121 КК України до 8 років позбавлення волі,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.393 КК України та призначено йому покарання у виді трьох років позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Лановецького районного суду Тернопільської області від 04 лютого 2013 року і за сукупністю вироків визначено остаточне покарання у виді 4 років позбавлення волі.
Відповідно до вироку, ОСОБА_8 визнано винним у тому, що він 27 березня 2016 року близько 19 год. відбуваючи покарання, у виді позбавлення волі на строк 8 років за вироком Лановецького районного суду Тернопільської області від 04 лютого 2013 року, у Копичинецькій виправній колонії №112 на дільниці соціальної реабілітації в с.Лосяч Борщівського району Тернопільської області, куди 26 лютого 2016 рок був переведений за постановою начальника виправної установи, будучи ознайомленим з адміністративними межами такої, попередженим про кримінальну відповідальність за втечу з місць позбавлення волі відповідно до ст.393 КК України, діючи умисно, без відповідного дозволу, усвідомлюючи те, що немає будь-яких законних підстав для залишення місця позбавлення волі, таємно, з особистих спонукань, маючи умисел на вчинення втечі, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки та бажаючи їх настання, скориставшись відсутністю належного нагляду з боку працівників колонії, самовільно залишив адміністративні межі дільниці соціальної реабілітації та поїхав в Закарпатську область з метою покинути межі України, де 3 квітня 2016 року був затриманий Чопським прикордонним нарядом за спробу незаконного перетину державного кордону України з Словаччиною.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_7 просить змінити вирок щодо його підзахисного, застосувати ст.69 КК України та призначити його підзахисному покарання за скоєний ним злочин нижче нижчої межі, що передбачено санкцією ч.1 ст.393 КК України, посилаючись на те, що судом не в повній мірі враховано обставини, що помякшують його покарання.
Заслухавши доповідача-суддю апеляційного суду, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора, про необхідність залишення вироку суду без зміни, як законного і обґрунтованого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що вона до задоволення не підлягає з наступних підстав.
Доведеність винності ОСОБА_8 у вчиненні злочину, за який він засуджений та правильність кваліфікації його дій в апеляційній скарзі не оспорюється.
Призначаючи покарання ОСОБА_8 суд врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, його особу, що злочин скоїв під час відбуття покарання у виді позбавлення волі, а також обставини, що помякшують його покарання, в тому числі і ті, на які посилається захисник у своїй апеляційній скарзі. Тому підстав для застосування ст.69 КК України і обрання ОСОБА_8 покарання нижче нижчої межі, що передбачено санкцією статті за якою його засуджено, колегія суддів не вбачає.
Крім того, відповідно довідки виданої Копичинською виправною колонією УДПтСУ в Тернопільській області (№112) станом на 27.03.2016 року невідбутна частина покарання ОСОБА_8 складала 3 роки 2 місяці 11 днів.
Згідно п.25 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року №7 Про практику призначення судами кримінального покарання при застосуванні правил ст.71 КК України судам належить враховувати, що остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин і ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком.
Отже, доводи захисника ОСОБА_7 в апеляційній скарзі про необхідність помякшення ОСОБА_8 покарання до трьох років необґрунтовані.
Разом з тим, в процесі перегляду даного кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_8 з 11 червня по 10 серпня 2016 року перебуває під попереднім увязненням.
У відповідності до абз.1 ч.5 ст.72 КК України у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи застосовано попереднє увязнення, зарахування строку попереднього увязнення проводиться в розрахунку 1 день попереднього увязнення за 2 дні позбавлення волі.
Отже, на час розгляду цього кримінального провадження в апеляційному суді ОСОБА_8 . Перебував під попереднім увязненням, після винесення останнього вироку щодо нього, з 11 червня по 10 серпня 2016 року, що складає 61 день, а тому в строк відбування покарання йому слід зарахувати 122 дні.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, КПК України, колегія суддів,-
УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Борщівського районного суду Тернопільської області від 10 червня 2016 року щодо ОСОБА_8 залишити без зміни.
Зарахувати у строк покарання, призначеного ОСОБА_8 , строк його попереднього увязнення 122 (сто двадцять два) дні позбавлення волі.
Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засуджений, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
СУДДІ:

________________ _________________ ______________
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3