печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 серпня 2016 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі представника особи, в інтересах якої подано клопотання,- ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні судове провадження за клопотанням представника ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000882,-

В С Т А Н О В И В :
В провадження слідчого судді надійшло вказане клопотання про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 10.05.2016, а саме арешт накладений на будинок АДРЕСА_1 ; будинок АДРЕСА_1 ; квартиру АДРЕСА_2 ; квартиру АДРЕСА_3 ; гараж № НОМЕР_1 у будинку АДРЕСА_4 ; гараж № НОМЕР_2 у будинку АДРЕСА_4 .
Заявник у клопотанні просить скасувати арешт, посилаючись на те, що, приймаючи оскаржуване рішення, слідчим суддею Печерського районного суду м. Києва застосовані норми процесуального закону, які на момент прийняття рішення втратили чинність, у зв`язку з чим ним допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. А тому, згідно зі ст. 370 КПК України, рішення є незаконним. Як вбачається з матеріалів справи; а ні слідчим у своєму клопотанні, а ні слідчим суддею під час розгляду клопотання та прийняття рішення не досліджувалось питання про відповідність майна, на яке накладено арешт, ознакам, зазначеним у п.п. 1-4 ч. 1 ст. 96-2 КК України. Окрім того, обґрунтовуючи клопотання, представником власника зазначено, що в ухвалі слідчого судді в порушення вимог ч. 4 ст. 96-2 КК України не наведено відомостей щодо ОСОБА_4 , які встановлені у судовому порядку на підставі достатності доказів щодо того, що він знав, повинен був знати чи міг знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак. Також у клопотанні заявник послався як на доводи на ті обставини, що слідчий суддя, вирішуючи питання щодо майна, яке належить третій особі ОСОБА_4 на праві власності, не залучив його до справи, не з`ясував у нього, яким чином, чому і на підставі чого ним набуто право власності на майно, на яке накладено арешт, слідчий Генеральної прокуратури України, допитуючи раніше у даному кримінальному провадженні ОСОБА_5 в якості свідка, також це питання не з`ясував, ОСОБА_4 , у силу ст. 328, 388 ЦК України є добросовісним набувачем, як констатовано думки у клопотанні.
У судовому засіданні представник заявника підтримав клопотання та просив його задовольнити повністю, з підстав наведених у ньому, посилаючись на матеріали, якими клопотання обґрунтовується.
Старший слідчий в особливо важливих справах Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 , за клопотанням якого було накладено арешт, не з`явився у судове засідання, процесуальний керівник у кримінальному провадженні прокурор ОСОБА_7 повідомлявся належним чином про розгляд клопотання, проте у судове засідання не з`явився також, заяви, клопотання, письмові заперечення не подавалися до суду.
Слідчий суддя, вивчивши клопотання, дослідивши матеріали, якими воно обґрунтовується, заслухавши обґрунтування представника заявника, приходить до наступного висновку.
Судовим розглядом встановлено, що Генеральною прокуратурою України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000882 від 31.03.2016 за ознаками злочинів, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 5 ст. 191 КК України, яке виділене 31.03.2016 з кримінального провадження № 0000400 від 31.01.2013, у якому розслідуються обставини за яких протягом 2009-2014 років були вчинені злочини, спрямовані на привласнення майна НАК «Нафтогаз України», ПАТ «Укрнафта» та ПАТ «Укргазвидобування», що завдало збитків на суму понад 2 млрд. гривень. У ході здійснення досудового розслідування 25.03.2016 складено повідомлення про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 5 ст. 191 КК України, колишньому першому заступнику ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України» ОСОБА_5 .
10.05.2016 старший слідчий в особливо важливих справах Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 , за погодженням прокурора другого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих Департаменту процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих центрального апарату Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 , звернувся до Печерського районного суду з клопотанням про накладення арешту на вищевказане майно, яке перебуває у власності батька підозрюваної ОСОБА_5 ОСОБА_4 , із забороною останнім відчужувати та розпоряджатися будь-яким чином вказаними об`єктами нерухомого майна, а також об`єктами рухомого майна та цінними паперами.
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 10.05.2016 вищевказане клопотання про арешт задоволено частково, та накладено арешт на перелічене вище майно, яке ОСОБА_5 подарувала своєму батьку ОСОБА_4 15.05.2015 та 24.06.2015.
Задовольняючи частково клопотання, внесене у межах кримінального провадження № 0000882, про накладення арешту на зазначене вище майно, слідчий суддя, прийшов до висновку, що існують правові підстави, передбачені ч. 2 ст. 170 КПК України, для накладення арешту на вказане майно, оскільки воно відповідає критеріям, передбаченим ч. 2 ст. 167 КПК України.
Відповідно до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
За ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Положеннями ч.ч. 3-6 ст. 170 КПК України передбачені підстави та умови, за яких здійснюється арешт на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи.
Аналізуючи ці норми встановлено, що арешт на майно третьої особи, яка не є підозрюваним, обвинуваченим чи юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження, можливий лише з метою збереження речових доказів, спеціальної конфіскації, а також відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди (п.п. 1-2, 4 ч. 2 ст. 170 КПК України). При цьому:
у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України (збереження речових доказів), арешт накладається за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. У той же час, майно, на яке накладено арешт не відповідає жодному з критеріїв, передбачених ст. 98 КПК України;
у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 КПК України (відшкодування шкоди від вчинення злочину), арешт накладається на майно фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння;
у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 КПК України (спеціальна конфіскація), арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за вищу або нижчу ринкової вартості і знала чи повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України.
Згідно з положеннями ст. 96-2 КК України, спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно: одержані внаслідок вчинення злочину та/або є доходами від такого майна; призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення злочину, фінансування та/або матеріального забезпечення злочину або винагороди за його вчинення; були предметом злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави; були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання. Вказані підстави для застосування спеціальної конфіскації є виключними.
Відповідно до ч. 4 ст. 96-2 КПК України гроші, цінності, в тому числі кошти, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, інше майно, зазначені в цій статті, підлягають спеціальній конфіскації у третьої особи, якщо вона набула таке майно від підозрюваного, обвинуваченого, особи, яка переслідується за вчинення суспільно небезпечного діяння у віці, з якого не настає кримінальна відповідальність, або в стані неосудності, чи іншої особи безоплатно, за ринкову ціну або за ціну вищу чи нижчу ринкової вартості, і знала або повинна була і могла знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1-4 частини першої цієї статті. Вищезазначені відомості щодо третьої особи повинні бути встановлені в судовому порядку на підставі достатності доказів. Спеціальна конфіскація не може бути застосована до майна, яке перебуває у власності добросовісного набувача.
Разом з тим, вбачається, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження та можливої конфіскації майна, як виду покарання, при цьому слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно. Тому доводи представника власника майна про відсутність підстав для накладення арешту на вищевказане майно слід визнати непереконливими.
Арешт майна є важливим елементом здійснення завдань кримінального провадження, своєчасне застосування якого може запобігти непоправним негативним наслідкам при розслідуванні кримінального правопорушення. Для ефективного розслідування орган досудового розслідування має потребу у збереженні цього майна до встановлення фактичних обставин вчинення злочину.
Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт зазначеного у клопотанні майна, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, під час судового розгляду не вбачається.
Одночасно звертається увага на те, що у вступній та резолютивній частині ухвали слідчого судді, постановленій під час розгляду клопотання про скасування арешту, помилково вказано номер кримінального провадження 0000400, з якого було виділено матеріали досудового розслідування відносно ОСОБА_5 , замість правильного 0000882, у якому розслідуються обставини вчинення інкримінованих останній злочинів, відповідно до постанови від 31.03.2016 про виділення матеріалів досудового розслідування в окреме провадження.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170-174, 175, 309 КПК України,-
У Х В А Л И В :
Клопотання представника ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000882 залишити без задоволення.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1