Справа № 521/2335/15-к
Провадження по справі 1-кп/521/647/16
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 серпня 2016 року м. Одеса
Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

потерпілої - ОСОБА_6 ,

представника потерпілої - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, зареєстроване в ЄРДР 10 грудня 2014 року за № 0001211, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який народився у с. Кучурган Роздільнянського району Одеської області, має середню освіту, працює двірником комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Фонтанський», не одружений, не судимий в силу ст. 89 КК України, зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_1 , індивідуальний ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ,

-у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,-

У С Т А Н О В И В:
09 грудня 2014 року приблизно о 19 годині ОСОБА_4 , будучи на підставі постанови Роздільнянського районного суду Одеської області від 14 липня 2014 року позбавленим права керування транспортними засобами строком на 1 рік, не маючи при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, керуючи технічно справним автомобілем «Volksvagen-Golf», реєстраційний номер НОМЕР_2 , здійснював рух зі швидкістю близько 60 км/год по лівій смузі проїзної частини вул. Малиновського в м. Одесі, з боку вул. Люстдорфська дорога в напрямку вул. Гайдара, яка має дві смуги руху у кожному напрямку, з поділенням напрямків руху подвійною суцільною розділовою смугою.

При цьому ОСОБА_4 грубо порушив вимоги п.п. 2.1 «а», 2.3 «б», 12.1, 18.1, 18.4 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, які приписують:

- п. 2.1 «а» Водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії;

- п. 2.3 «б» - Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від управління цим засобом у дорозі;

- п. 12.1. Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;

- п.18.1. Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека;

- п. 18.4. Якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

В порушення зазначених правил, ОСОБА_4 , наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного дорожнім знаком 5.35.1 «Пішохідний перехід» та дорожньою розміткою 1.14.1 «зебра», розташованого навпроти будинку № 15 по вул. Малиновського в м. Одесі, перед яким у правій смузі призупинився транспортний засіб, що ОСОБА_4 завчасно був спроможний побачити, але уважним не був, за дорожньою обстановкою та її зміною не стежив, не переконався у безпеці та відсутності на вказаному пішохідному переході пішоходів, не зменшив швидкості та не зупинив вчасно керований ним автомобіль аж до повної зупинки, внаслідок чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , яка перетинала проїзну частину по вказаному пішохідному переходу, з права наліво по ходу руху автомобіля.

В результаті наїзду пішоходу ОСОБА_6 були спричинені тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння відповідно до п. 2.1.3 «м» Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, у вигляді закритого внутрішнього суглобового перелому зовнішнього виростку великогомілкової кістки лівої гомілки, відкритих уламкових переломів обох (великогомілкової та малогомілкової) кісток лівої гомілки в нижній третині, садна лівої гомілки, закритого перелому внутрішньої кісточки великогомілкової кістки лівої гомілки, синця зовнішньої поверхні правої стопи.

Дії ОСОБА_4 не відповідали вказаним вимогам Правил дорожнього руху і знаходились в прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди і настання наслідків у вигляді тілесних ушкоджень потерпілій.

Своїми діями, які виразилися в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, ОСОБА_4 скоїв злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України.

Вина обвинуваченого у скоєнні інкримінованого злочину підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме поясненнями обвинуваченого.

Так, ОСОБА_4 , повністю визнавши себе винним у скоєнні злочину, пояснив суду, що 09 грудня 2014 року на автомобілі, що належав його знайомому, будучі позбавленим права керування транспортним засобом, рухався по вул. Малиновського в м. Одесі, при цьому, в результаті порушення ним правил дорожнього руху скоїв наїзд на пішохода потерпілу ОСОБА_6 , спричинивши їй тілесні ушкодження. Після того, як кримінальне провадження надійшло до суду, він намагався добровільно відшкодувати потерпілій спричинену шкоду, але вона відмовилась від отримання грошових переказів. У скоєному розкаюється. Повністю визнає заявлений потерпілою цивільний позов в частині відшкодування матеріальної шкоди.

Відповідно до ст. 349 КПК України судом не досліджувались інші докази, подані на підтвердження події кримінального правопорушення, винуватості обвинуваченого у вчиненні злочину та інших обставин, які ніким не оспорювались.

Оскільки учасники судового провадження вважають, що фактичні обставини підтверджуються доказами, що маються в справі та не потребують дослідження в ході судового розгляду, суд також визнає їх доказаними, а саме фактичні обставини щодо дати, часу, місця, способу скоєння злочину, форми умислу.

При цьому судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумніви у добровільності їх позиції відсутні, та роз`яснено, що вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_4 винен у скоєнні порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Обвинувачений вважається не судимим відповідно до положень ст. 89 КК України, матеріально допомагає та доглядає за батьком-інвалідом 3 групи, що підтверджується довідками Кучурганської сільської ради Роздільнянського району Одеської області (ар. 102), актом обстеження сім`ї (ар. 105), має постійне місце роботи (ар. 101), за місцем проживання характеризується позитивно (ар. 103, 104).

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , є щире каяття, оскільки він повністю визнав свою вину в інкримінованому злочині та дав правдиві пояснення про обставини його вчинення, а також та обставина, що він приймав заходи до добровільного часткового відшкодування завданого злочином збитку. При цьому відшкодування не відбулося з незалежних від нього підстав, оскільки потерпіла відмовилася від отримання грошової компенсації, що підтверджується копіями фіскальних чеків (ар. ).

Обставин, обтяжуючих покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

При визначенні виду та міри покарання обвинуваченому суд враховує, що вчинений ним злочин відноситься до категорії тяжких. Крім того суд враховує особу винного, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обставин і вважає необхідним і достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів обрати покарання у вигляді позбавлення волі із застосуванням додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Враховуючи тяжкість злочину, особу винного, який вважається не судимим, скоїв злочин з необережності, наявність кількох пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обставин, необхідність відшкодування ним спричиненої потерпілій шкоди та наявність постійного місця роботи, суд прийшов до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування основного покарання, із застосуванням випробування відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, але в умовах належного контролю за його поведінкою і виконанням обов`язків, передбачених п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

У строк відбутого покарання ОСОБА_4 необхідно зарахувати строк попереднього ув`язнення, який слід обчисляти з дня його фактичного затримання - 26 березня 2016 року (ар. 119), до звільнення його з-під варти під заставу 30 березня 2016 року (ар. 121), зараховуючи попереднє ув`язнення відповідно до положень ч.ч. 1, 5 ст. 72 КК України із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Потерпілою ОСОБА_6 заявлено цивільний позов про стягнення з ОСОБА_4 матеріальної шкоди, спричиненої витратами на лікування, на загальну суму 31438,59 грн., та моральної шкоди, спричиненої злочином, в сумі 100000 грн.

Обвинувачений ОСОБА_4 , повністю визнав позовні вимоги щодо відшкодування матеріальної шкоди, а вимоги щодо відшкодування моральної шкоди визнав частково.

В зв`язку з тим, що обвинувачений оспорював розмір цивільного позову в частині моральної шкоди, суд в повному обсязі дослідив докази, надані в підтвердження цих обставин.

Так, окрім викладених у вироку пояснень обвинуваченого, заявлені ОСОБА_6 вимоги відшкодування моральної шкоди обґрунтовуються поясненнями потерпілої, яка в судовому засіданні показала, що 09 грудня 2014 року на вул. Малиновського в м. Одесі водій ОСОБА_4 скоїв на неї наїзд на пішохідному переході, після чого доставив її до медичного закладу. Вона зазнала фізичний біль та страждання у зв`язку з ушкодженням здоров`я, перенесла 2 оперативних втручання, у зв`язку з чим потребувала стороннього догляду, позбавлена можливості займатися спортом, порушилися її звичні життєві зв`язки, понесла значні витрати, пов`язані з лікуванням.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 винен у скоєнні злочину, яким потерпілій ОСОБА_6 була спричинена матеріальна та моральна шкода.

Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України особа, яка завдала шкоду ушкодженням здоров`я, зобов`язана відшкодувати потерпілому витрати, викликані необхідністю придбання ліків.

ОСОБА_4 визнав позов в частині компенсації витрат на лікування, і вони підлягають стягненню з обвинуваченого у повному обсязі в сумі 31438,59 грн.

Суд вважає, що діями ОСОБА_4 потерпілій спричинена моральна шкода, оскільки було ушкоджено її здоров`я, вона отримала тяжкі тілесні ушкодження, тривалий час знаходилася на лікуванні, перенесла два оперативних втручання, відчувала фізичний біль, переживала за своє життя та здоров`я, будучи людиною похилого віку (1941 року народження), до цього часу стан її здоров`я не відновився. За таких обставин, враховуючи характер спричиненої потерпілій моральної шкоди та пов`язаних з нею моральних страждань, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню у повному обсязі шляхом стягнення з обвинуваченого на користь ОСОБА_6 100000 грн.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 124 КПК України з ОСОБА_4 на користь держави необхідно стягнути процесуальні витрати - документально підтверджені витрати на залучення експертів для проведення експертиз в загальній сумі 3243,24 грн. (ар. 97-99).

Відповідно до ст. 100 КПК України речовий доказ - автомобіль «Volksvagen-Golf», реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_8 (ар. 87) і переданий на зберігання ОСОБА_4 , необхідно залишити йому ж для подальшої передачі власнику.

Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд,-

З А С У Д И В:
ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, призначивши покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю в три роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього відповідно до ст. 76 КК України обов`язки не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу Кримінально виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання або роботи, періодично з`являтись для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 5 ст. 72 КК України зарахувати в строк відбутого ОСОБА_4 покарання час його попереднього ув`язнення з 26 березня 2016 року по 30 березня 2016 року включно, із розрахунку - один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Позовні вимоги ОСОБА_6 задовольнити повністю і стягнути з ОСОБА_4 на її користь компенсацію матеріальної шкоди в сумі 31438 (тридцять одна тисяча чотириста тридцять вісім) грн. 59 коп., компенсацію моральної шкоди в сумі 100000 (сто тисяч) грн., а всього стягнути 131438 (сто тридцять одну тисячу чотириста тридцять вісім) грн. 59 коп.

До набрання вироком законної сили міру запобіжного засобу відносно ОСОБА_4 залишити у вигляді застави в сумі 48720 (сорок вісім тисяч сімсот двадцять) гривень. Після набрання вироком законної сили заставу, внесену на депозитний рахунок ТУ ДСА в Одеській області, повернути заставодавцю, а за його згодою - звернути на виконання вироку в частині майнових стягнень відшкодування матеріальної і моральної шкоди потерпілій.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на залучення експертів в сумі 3243 (три тисячі двісті сорок три) грн. 24 коп.

Речовий доказ автомобіль «Volksvagen-Golf», реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_8 і переданий на зберігання ОСОБА_4 , залишити йому ж для подальшої передачі власнику.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку для подачі апеляційної скарги, яка може бути подана до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення.

Обмеження права оскарження даного вироку визначені ч. 3 ст. 349 КПК України.

Суддя ОСОБА_1