Апеляційний суд Кіровоградської області
Провадження № 11-кп/781/94/16 Головуючий у суді І інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст. 125, 128 КК Доповідач у суді ІІ інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23.02.2016 року. м. Кіровоград
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілої - адвоката ОСОБА_7

потерпілої ОСОБА_8 ,

захисника - адвоката ОСОБА_9 ,

обвинуваченої ОСОБА_10 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді кримінальне провадження №0000223 за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні та захисника обвинуваченої ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_9 на вирок Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 02 листопада 2015 року.

Цим вироком:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, українку, громадянку України, із вищою освітою, одружену, працюючу головним бухгалтером Новоархангельського РСТ, зареєстровану та проживаючу АДРЕСА_1 , не судиму,

визнано винуватою та засуджено до покарання:

за ч. 2 ст. 125 КК України на 1 рік обмеження волі;

за ст. 128 КК України на 2 роки обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_11 призначено покарання у виді обмеження волі на 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_10 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_8 матеріальну шкоду в розмірі 3754 грн. 55 коп. та моральну шкоду в розмірі 5000 грн.

Повідомлено прокурора Новоархангельського району Кіровоградської області щодо дачі по даному кримінальному провадженню ОСОБА_12 та ОСОБА_13 завідомо неправдивих показань.

ВСТАНОВИВ:
Вироком суду першої інстанції ОСОБА_10 визнано винуватою та засуджено за умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я та за необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження, вчинених за таких обставин.

Так, 03.07.2014 року близько о 19 год., ОСОБА_10 прибула до домоволодіння ОСОБА_8 , розташованого по АДРЕСА_2 , де діючи умисно, на ґрунті давніх неприязних відносин, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, нанесла потерпілій один удар долонею руки по обличчю. Після цього штовхнула ОСОБА_8 руками, в результаті чого остання впала на землю, а ОСОБА_10 , продовжуючи протиправні дії, нанесла по голові ОСОБА_8 не менше двох ударів кулаками рук. В результаті чого спричинила останній тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, посттравматична невралгія трійчастого нерва, які відносяться до категорії легких з короткочасними розладами здоров`я на термін більше шість діб.

Крім того, 03.07.2014 року, ОСОБА_10 під час заподіяння легких тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , на території домоволодіння останньої, розташованого по АДРЕСА_2 , не передбачила можливості настання небезпечних наслідків своїх дій, а саме отримання потерпілою ОСОБА_8 тілесних ушкоджень середньої тяжкості, хоча повинна була і могла їх передбачити в силу свого віку та життєвого досвіду, усвідомлюючи, що штовхаючи потерпілу ОСОБА_8 , могла спричинити останній вказані тілесні ушкодження. Внаслідок своєї злочинної недбалості ОСОБА_10 знехтувала обов`язком бути уважною і розсудливою при вчиненні певних дій та передбачаючи настання шкідливих наслідків в результаті чого, не маючи умислу для спричинення тілесних ушкоджень середньої тяжкості, діючи необережно, відштовхнула від себе обома руками в частину грудної клітки ОСОБА_8 , від чого остання втратила рівновагу, впавши на лівий бік свого тулубу, при цьому встигла випрямити руку в бік падіння, щоб зменшити силу удару об тверде покриття подвір`я, отримавши при падінні тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому дистального епіметафізу лівої променевої кістки, які відноситься до категорії середнього ступеня тяжкості, які потягнули за собою короткочасний розлад здоров`я на термін більше трьох тижнів.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні, не оспорюючи юридичної кваліфікації дій обвинуваченої та доведеності її вини у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, просив вирок суду першої інстанції скасувати у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченої через м`якість та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_10 винною та призначити покарання: за ч. 2 ст. 125 КК України 1 рік обмеження волі; за ст. 128 КК України волі 2 роки обмеження волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_10 остаточне покарання у виді обмеження волі на 2 роки. Посилаючись на те, що судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченій помилково зроблено висновок, що виправлення та перевиховання її можливе без ізоляції від суспільства з призначенням покарання у виді обмеження волі із застосуванням ст. 75 КК України з випробуванням з іспитовим строком. Так, обвинувачена ОСОБА_10 вину у вчиненні кримінальних правопорушень не визнала, дій направлених на висловлювання жалю щодо вчинених злочинів та бажання виправити ситуацію, що склалася, не вжила, допомоги правоохоронним органам під час досудового розслідування не надавала. Крім того, пред`явлений потерпілою ОСОБА_8 цивільний позов обвинувачена ОСОБА_10 не визнала, заходів щодо відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди не вжила. Вказав, що призначене ОСОБА_10 покарання не може виконати своєї мети, визначеної ч. 2 ст. 50 КК України та сприяти виправленню засудженої та запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженою, так і іншими особами, оскільки за своїм розміром є явно не справедливим.

В апеляційній скарзі захисник - адвокат ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_10 просив вирок суду першої інстанції скасувати та ОСОБА_10 виправдати, мотивуючи тим, що вирок є незаконним, необ`єктивним, упередженим, ухвалений із порушенням норм матеріального та процесуального права. В супереч ч.2 п.5 ст. 291 КПК України в даному кримінальному провадженні не встановлені і не викладені фактичні обставини кримінального правопорушення. Заява ОСОБА_10 подана до органів міліції 04.07.2014 року, талон-повідомлення № 198, реєстр № 1375, про те, що потерпіла ОСОБА_8 сама на неї напала та стала наносити їй удари ногами та руками в різні частини тіла нічим не спростована, взагалі досудовим слідством та судом не взята до уваги і в матеріалах кримінального провадження відсутня. Також відсутній висновок судово-медичного експерта про наявність у ОСОБА_10 тілесних пошкоджень, які у неї мали місце після побиття її ОСОБА_8 . На клопотання захисту при ознайомленні з матеріалами кримінального провадження про неповноту досудового слідства, слідчим постановою від 24.11.2014 року було відмовлено з посиланням на ч.1 ст. 217 КПК України, що «в даному випадку відсутні підстави для об`єднання в одне кримінальне провадження, провадження за фактом спричинення тілесних ушкоджень підозрюваній ОСОБА_10 потерпілою ОСОБА_8 ». В матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази того, що ОСОБА_10 навмисне чи з необережності штовхала ОСОБА_8 і остання падала на землю від її поштовху. Це вигадка потерпілої, яка нічим не підтверджена, та взята слідством і судом як доказ. Суд першої інстанції у своєму вироку посилається як на докази вини ОСОБА_10 на показання свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які як на досудовому слідстві під час одночасного допиту декількох осіб, так і в суді показали, що взагалі не бачили як ОСОБА_10 та ОСОБА_8 наносили одна другій чимось кудись удари, а також не бачили, щоб ОСОБА_10 штовхала руками ОСОБА_8 і та падала від її поштовху на землю. Районний суд у вироку також посилається на показання свідків зі сторони захисту ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , які бачили як ОСОБА_8 штовхнула ОСОБА_10 і та впала на землю, після чого ОСОБА_8 стала наносити ОСОБА_10 удари ногами та руками в різні частини тіла. Тобто, ОСОБА_13 та ОСОБА_12 були очевидцями як ОСОБА_8 наносила тілесні пошкодження ОСОБА_10 . Вказав, що потерпіла ОСОБА_8 під час досудового слідства намагалась оговорити ОСОБА_10 , даючи показання, що остання зірвала в неї з шиї золотий ланцюжок. Цій версії пограбування також сприяло і слідство, оскільки на досудовому слідстві був допитаний 25.09.2014 року лікар-травматолог ОСОБА_17 який показав, що у ОСОБА_8 ним були виявлені тілесні пошкодження у вигляді закритого перелому лівої руки, посттравматичний набряк акулової ділянки, струс головного мозку, тощо. Інших тілесних ушкоджень на тілі потерпілої лікар не виявив. А вже 16.10.2014 року в протоколі додаткового допиту (через три неділі після першого допиту) лікар ОСОБА_17 показав «забув про синці на шиї». Зазначив, що слідчий та суд проігнорували принцип презумпції невинуватості - все, що не доказано, або підлягає сумніву, необхідно трактувати на користь підозрюваного. Також вказав, що під час досудового розслідування грубо порушувалися норми процесуального права, а саме: протокол тимчасового доступу до речей і документів в с. Торговиця Новоархангельського району від 17.09.2014 року, опис речей і документів від 17.09.2014 року (які не подані суду як доказ) складені оперуповноваженим карного розшуку ОСОБА_18 за підписом слідчого ОСОБА_19 , при відсутності доручення на виконання даних слідчих дій. Протокол слідчого експерименту від 15.10.2014 року та фото таблиця до нього також складені ОСОБА_20 за підписом слідчого ОСОБА_19 . Оперуповноважений карного розшуку ОСОБА_18 проводив ряд важливих слідчих дій, які залучені слідством та судом як докази вини ОСОБА_10 , не маючи на те законних повноважень. Слідчий ОСОБА_19 будучи допитаним в судовому засіданні показав, що в матеріалах кримінального провадження є окреме доручення на виконання слідчих дій ОСОБА_18 , але такого доручення в матеріалах кримінального провадження не було і прокурором суду не надавалось. Вказав, що дані слідчі дії є незаконними, фальсифікацією і такими, що не можуть бути по справі належними доказами, про що було ним заявлено в суді. Суд не взяв до уваги показання свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , оскільки перша є подругою ОСОБА_10 , а другий її чоловіком і, що їхні показання спростовуються показаннями, даними в судовому засіданні свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , які не були очевидцями, і які самі заявили на досудовому слідстві і в суді, що нічого не бачили. Крім того вказав, що суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги ОСОБА_8 в повному обсязі незважаючи на те, що до позову додана довідка про ліки та медикаменти, які застосовувались при лікуванні ОСОБА_8 за її рахунок, але дана довідка не розцінена і невідомо яке доказове значення мають фіскальні чеки, на яких не вказано кому вони видані та за які ліки і ким проводилась оплата. В позовній заяві відсутні докази та не проведена товарознавча експертиза, які саме вазони були пошкоджені та їхня вартість, не встановлено які саме квіти були знищені. В протоколі огляду місця події також не вказано скільки вазонів та яких саме квітів було знищено. Також вказав, що моральна шкода стягнута з ОСОБА_10 безпідставно.
Заслухавши доповідача, захисника-адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_10 та саму обвинувачену ОСОБА_10 , які просили задовольнити подану апеляцію та просили відмовити в апеляції прокурора, прокурора, який просив задовольнити апеляцію та відмовити в апеляції захисника, потерпілу ОСОБА_8 та в її інтересах захисника-адвоката ОСОБА_7 , які підтримала апеляційну скаргу прокурора та заперечила проти апеляційної скарги захисника-адвоката ОСОБА_9 , дослідивши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши доводи апеляційних скарг, дотримуючись меж перегляду судових рішень, визначених ст. 404 КПК України, колегія суддів доходить висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з таких підстав.

Дослідженням матеріалів кримінального провадження колегією суддів встановлено, що досудове та судове слідство у даному кримінальному провадженні проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

Викладені у вироку суду першої інстанції висновки про наявність в діях ОСОБА_10 ознак кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125, ст. 128 КК України, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду справи, та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам справи.

Належність та допустимість доказів у кримінальному провадженні, а також правильність кваліфікації дій обвинуваченої за ч. 2 ст. 125, ст. 128 КК України у колегії суддів сумнівів не викликає.

Так, обвинувачена ОСОБА_10 в суді першої та апеляційної інстанції вину не визнала та показала, що 03.07.2014 року після 19 год., вона, її чоловік та ОСОБА_12 їхали на автомобілі по вулиці, де живе ОСОБА_8 . В цей час їм назустріч їхала потерпіла ОСОБА_8 , остання завжди показує їй ганебні фігури рукою. У її доньки мало бути весілля. Після чого вони, на автомобілі розвернулись та поїхали до території домоволодіння ОСОБА_8 та зупинилися навпроти двору останньої. Вона, ОСОБА_10 , вийшла з автомобіля та підійшла до ОСОБА_21 , а її чоловік та ОСОБА_12 залишилися в автомобілі. ОСОБА_8 стояла нижче своїх воріт біля неогородженої частини двору, а її автомобіль стояв поблизу гаража. Вона, ОСОБА_10 , підійшла і спитала, у ОСОБА_8 коли та поверне кошти. Чоловік ОСОБА_8 , 20.03.2013 року позичив у неї, ОСОБА_10 , кошти в сумі 5 тисяч доларів США. Пізніше 2 тисячі доларів США повернув, а 3 тисячі доларів США залишився винен. Чоловік потерпілої сам позичав кошти, без присутності останньої. Коли вона, ОСОБА_10 , підійшла то ОСОБА_8 відразу штовхнула її руками в область грудей і вона, ОСОБА_10 , заплутавшись у довгому платті, впала спиною в квітник, розташований за воротами домоволодіння. ОСОБА_8 почала ногами і руками наносити їй удари в область рук, тулуба, голови і звати сусідів на допомогу. Вона, ОСОБА_10 , захищаючись від ударів, закривала обличчя руками. Все це відбувалося протягом п`яти хвилин. Її чоловік побачив бійку, вийшов з патомобіля, підняв її та посадив в автомобіль, а сам розмовляв з ОСОБА_8 , остання на землю не падала. Потім прийшов сусід ОСОБА_8 . Бійку бачили тільки її чоловік та ОСОБА_12 . Після чого, вони сіли в автомобіль і поїхали. Як тільки приїхали додому, приїхали працівники міліції. Їй були нанесені тілесні ушкодження і вона зверталася до лікарні, знімала побої. Експерт не пояснив їй ступінь тілесних ушкоджень.

Незважаючи на невизнання вини, і на це правильно послався у своєму вироку суд першої інстанції, вина ОСОБА_10 у скоєнні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст.125, ст. 128 КК України, повністю підтверджується матеріалами кримінального провадження, зібраними під час досудового розслідування та під час судового слідства, проведеного судом першої інстанції і, зокрема:

- показаннями потерпілої ОСОБА_8 , яка в судовому засіданні суду першої інстанцій показала, що 03.07.2014 року приїхала додому близько 19 год. Коли зайшла на територію двору, побачила, що все розгромлене, квіти потоптані, садові статуетки побиті, вазони перекидані. Потім до подвір`я під`їхав автомобіль УАЗ з нього вийшла ОСОБА_10 та забігла до неї на територію двору. ОСОБА_10 відразу однією рукою вдарила її в ніс, а другою зірвала два золотих ланцюжки. У неї, ОСОБА_8 , від удару почала текти кров, потім почалася бійка. В ході бійки ОСОБА_10 штовхнула її в груди і вона, впала на руку. Після чого, ОСОБА_10 , почала бити її ногами в область ніг, живота, голови. Вона, ОСОБА_8 почала кричати і кликати на допомогу. Прибігли сусіди, першим прибіг ОСОБА_14 , а за ним прибіг ОСОБА_15 , відтягнули ОСОБА_10 від неї і вивели на дорогу. Після чого сказали чоловікові обвинуваченої ОСОБА_10 , який сидів в автомобілі УАЗ, щоб той забрав дружину. Після чого вона, ОСОБА_8 , звернулася по допомогу в лікарню з приводу отриманих тілесних ушкоджень де проходила лікування.

- показаннями свідка ОСОБА_15 , який в судовому засіданні суду першої інстанції показав, що влітку 2014 року після обіду, знаходився у своєму дворі. В цей час почув голос ОСОБА_8 , яка звала на допомогу. Сказав своїй дружині телефонувати в міліцію, а сам побіг до домоволодіння останньої. Коли вибіг зі свого двору, то до нього приєднався ще другий сусід і вони поспішили разом до ОСОБА_8 . Прибігли і побачили, що ОСОБА_10 з ОСОБА_8 зчепилися і б`ються. Він з другим сусідом забрали ОСОБА_10 , відвели до автомобіля та сказали, щоб та їхала. Чоловік ОСОБА_10 вийшов з автомобіля, забрав останню і вони поїхали. У ОСОБА_8 на обличчі була кров і остання скаржилася на біль в руці.

- показаннями свідка ОСОБА_14 , який в судовому засіданні суду першої інстанції показав, що в другій половині літа 2014 року у вечірній час, займаючись домашніми справами, почув крик про допомогу, впізнав голос ОСОБА_8 . Вийшов на вулицю та побачив, що під двором останньої стоїть автомобіль кольору хакі. Оскільки через огорожу домоволодіння ОСОБА_8 добре проглядається двір, побачив там ОСОБА_8 та ОСОБА_10 . Відразу пішов туди, а за ним підбіг сусід ОСОБА_15 . Побачив, що ОСОБА_10 накинулася на ОСОБА_8 і вони впали. Між ними була словесна перепалка. Потім вони із сусідом розтягнули ОСОБА_10 з ОСОБА_8 . ОСОБА_10 була дуже агресивна і намагалася знову накинутися на ОСОБА_8 . Після чого він, ОСОБА_14 , з іншим сусідом сказали чоловікові ОСОБА_10 , який сидів в автомобілі, щоб той забрав останню та їхав. У ОСОБА_8 було видно ссадна на обличчі і вона трималася за руку, при цьому наголошувала, що болить.

- показаннями свідка ОСОБА_16 , яка в судовому засіданні суду першої інстанції показала, що проживає по сусідству з потерпілою ОСОБА_8 . Влітку 2014 року після 17 год., знаходилась у своєму дворі. Почула крик ОСОБА_8 , яка кликала на допомогу. Позвала чоловіка і той відразу побіг до ОСОБА_8 , а сама зайшла в хату і визвала міліцію. Очевидцем конфлікту між ОСОБА_10 та ОСОБА_8 не була. Щоб щось розбивали у дворі ОСОБА_8 не чула. Коли все закінчилося, бачила потерпілу ОСОБА_8 у останньої було подряпане обличчя зі слідами крові, остання плакала, тримаючи себе за руку та казала, що сильно болить.

- показаннями свідка ОСОБА_17 , який в судовому засіданні суду першої інстанції показав, що влітку 2014 року точної дати не пам`ятає, ОСОБА_8 звернулася на прийомний покій, їй було проведено огляд та зроблено знімок руки. У ОСОБА_8 був перелом руки, боліла голова та її нудило. Після чого він загіпсував ОСОБА_8 руку та огляду лікаря невропатолога останню поклали на ліжко. ОСОБА_8 лікувалася у відділенні хірургії приблизно 10 днів. Причини отримання тілесних ушкоджень не пояснювала.

- показаннями свідка ОСОБА_19 , який в судовому засіданні суду першої інстанції показав, що проводив слідчий експеримент та задавав запитання, а слідчий ОСОБА_18 вів протокол слідчого експерименту. Він, ОСОБА_19 безпосередньо теж фіксував слідчий експеримент. Слідчий ОСОБА_18 повинен бути зазначений у протоколі, оскільки учасники слідчого експерименту повинні бути зазначені в протоколі. Не пам`ятає чи складався протокол слідчого експерименту у лікарні. Хто проводив експеримент, він чи за його дорученням ОСОБА_18 не пам`ятає. Пояснив, що в КПК України передбачено, що він може за дорученням поручати складання протоколу іншому слідчому. Письмові доручення ним ОСОБА_18 надавалися, але не пам`ятає чи всі протоколи слідчого експерименту складалися в його присутності. Захиснику відкривалися всі матеріали кримінального провадження. ОСОБА_18 на той час був інспектором слідчого відділення, працював у міліції і мав знання. Обвинувачену ОСОБА_10 допитував він. Висновок експерта про тілесні ушкодження є. Висновку про отримання тілесних ушкоджень обвинуваченої ОСОБА_10 немає. Пояснив, що вона не зверталася в межах даного кримінального провадження. На даний час йому, ОСОБА_19 , не відомо, яке було рішення.

- показаннями свідка ОСОБА_18 , який в судовому засіданні суду першої інстанції показав, що запропонував обвинуваченій ОСОБА_10 викласти зміст пояснень особисто, що остання і зробила. Також показав, що не пам`ятає чи заповнював протокол слідчого експерименту. Робив технічний запис ведення протоколу. Протокол тимчасового доступу до речей в лікарні вносив відомості під диктовку слідчого, або в його присутності. Протокол не підписував, так як він не має на це права. У слідчого ОСОБА_19 , щось було з пальцями, вони були перебинтовані, тому він допомагав. Окреме доручення на нього було. В той час він був оперуповноваженим карного розшуку з квітня до середини серпня 2014 року. Потім його було переведено на посаду інспектора слідчого відділу. В його функціональні обов`язки входила допомога працівникам слідчого підрозділу. Зокрема клопотання про тимчасовий доступ до речей і документів, підготування зразків. Підпис на протоколі ставив слідчий.

Крім того вина обвинуваченої ОСОБА_10 і, на це також правильно послався у своєму вироку суд першої інстанції, підтверджується, іншими зібраними по кримінальному провадженню доказами оголошеними і дослідженими в суді першої інстанції і, зокрема:
- протоколом проведення слідчого експерименту від 15.10.2014 року з фото таблицями до нього, в ході якого потерпіла ОСОБА_8 розказала і показала при яких обставинах обвинувачена ОСОБА_10 нанесла їй тілесні ушкодження (а. с. 153-160);

- протоколом одночасного допиту осіб від 05.11.2014 року, в ході якого надали показання: свідок ОСОБА_14 , свідок ОСОБА_15 та підозрювана ОСОБА_10 з приводу подій біля домоволодіння потерпілої ОСОБА_8 (а. с. 161-165);

- висновком судово-медичної експертизи № 96 від 23.09.2014 року, згідно якої у потерпілої ОСОБА_8 , виявлено тілесне ушкодження у вигляді: закритого перелому дистального епіметафізу лівої променевої кістки, яке відноситься до категорії середнього ступеня тяжкості, які потягнули за собою тривалий розлад здоров`я на термін більше 3-х тижнів. Враховуючи морфологічний характер та локалізацію, ушкодження могло утворитися при падінні з висоти власного зросту на витягнуту руку. Також у потерпілої виявлено тілесні ушкодження у вигляді: ЗЧМТ, посттравматичного набряку лівої скулової ділянки, струсу головного мозку, посттравматичної невралгії трійчастого нерва, які відносяться до категорії легких з короткочасними розладами здоров`я на термін більше 6 днів. Ушкодження утворилися від дії тупих предметів та могли утворитись у термін вказаний у постанові, на що вказують дані медичної документації (а. с. 166-167).

- висновком судово-медичної експертизи № 115 від 15.10.2014 року, згідно якої виявлені у потерпілої ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому дистального епіметафізу лівої променевої кістки, посттравматичного набряку лівої скулової ділянки, струсу головного мозку, посттравматичної невралгії трійчастого нерва, могли утворитися за обставин на які вказує потерпіла під час проведення слідчого експерименту 15.10.2014 року. Вказані тілесні ушкодження утворилися від не менш 2-х травматичних впливів (а. с. 168).

Оцінюючи викладені у вироку суду висновки про винуватість ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушень передбачених ч.2 ст.125, ст. 128 КК України за що її засуджено, колегія судів доходить висновку, що дані висновки ґрунтуються на сукупності зібраних по кримінальному провадженню доказів, які досліджені судом першої інстанції у повному обсязі, є належними і допустимими, взаємоузгодженими між собою та відповідають дійсним встановленим у судовому засіданні суду першої інстанції фактичним обставинам справи. Дії обвинуваченої ОСОБА_10 за ч.2 ст.125, ст. 128 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я та необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Доводи сторони захисту викладені в апеляції стосовно того, що вирок суду першої інстанції є незаконним, необ`єктивним, упередженим та ухвалений із порушенням матеріального та процесуального закону, оскільки районний суд при розгляді кримінального правопорушення не надав належну оцінку всім доказам по кримінальному провадженню та ухвалив вирок тільки на показаннях потерпілої ОСОБА_8 , які є протирічними та неправдивими, при цьому не врахував показання свідків, та не врахував, що докази підтверджуючі вину ОСОБА_10 по кримінальному провадженню відсутні, чим допустив упередженість є необґрунтованими та безпідставними.

На переконання колегії суддів суд першої інстанції при розгляді справи правильно встановив фактичні обставини кримінального правопорушення та надав належну оцінку доказам по кримінальному провадженню, при цьому не допустив порушень вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність та не допустив упередженості.

Так, вина ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень повністю підтверджується доказами по кримінальному провадженню, які суд першої інстанції дослідив у судовому засіданні та надав їм належну оцінку і, зокрема, показаннями потерпілої ОСОБА_8 яка, як в судовому засіданні суду першої інстанції надала послідовні показання, а потім і в судовому засіданні апеляційної інстанції заперечуючи проти апеляції, підтвердила показання з приводу того, що саме ОСОБА_10 в ході конфлікту, який відбувався на території її, ОСОБА_8 , домоволодіння завдала їй ударів в різні частини тіла та штовхнула від чого вона впала в результаті чого їй були спричиненні тілесні ушкодження після чого лікувалася. На переконання колегії суддів показання потерпілої ОСОБА_8 є достовірними, оскільки підтверджуються та повністю узгоджуються з іншими зібраними по кримінальному провадженню доказами, яким судом першої інстанції надана належна оцінку і, зокрема: показаннями свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , протоколом проведення слідчого експерименту від 15.10.2014 року з фото таблицями до нього(а. с.153-160), протоколом одночасного допиту осіб від 05.11.2014 року (а. с 161-165), висновком судово-медичної експертизи №96 від 23.09.2014 року (а. с. 166-167), висновком судово-медичної експертизи №115 від 15.10.2014 року (а.с.168), які на переконання колегії суддів є допустимими та достовірними, повністю узгоджуються між собою та відповідають дійсним встановленим у судовому засіданні суду першої інстанції фактичним обставинам справи.

При цьому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги показання свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , оскільки перша є подругою обвинуваченої, а другий є її чоловіком, та перебувають у безпосередньому контакті та могли спілкуватися з приводу визначення показань з приводу подій, які відбувалися 03.07.2014 року. Крім того, показання вказаних свідків спростовуються показаннями свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_16 та ОСОБА_15 які, і на це також правильно послався у вироку суд першої інстанції, є об`єктивними та неупередженими виходячи із характеру отриманих потерпілою ОСОБА_8 тілесних ушкоджень та повністю узгоджуються із іншими зібраними по справі доказами.

Разом із тим, доводи сторони захисту щодо порушення допущеного судом при викладені вироку і, зокрема, в частині того, що суд у вироку послався як на доказ вини у вчиненні кримінального правопорушення ОСОБА_10 , на показання свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , а потім у вироку не взяв до уваги показання вказаних свідків є обґрунтованими, проте вказані порушення на переконання колегії суддів не є такими, які тягнуть за собою скасування вироку, оскільки суд першої інстанції у вироку проаналізував та належним чином мотивував своє рішення чому не бере до уваги показання вказаних свідків як доказ невинуватості ОСОБА_10 .

Також, доводи сторони захисту з приводу допущення судом порушення вимог кримінального процесуального закону і, зокрема, неврахування при винесенні вироку висновку судово-медичної експертизи, згідно якої ОСОБА_10 були завдані тілесні ушкодження ОСОБА_8 з приводу чого внесені відомості до ЄРДР, та того, що судом не надано належну оцінку показанням потерпілої ОСОБА_8 , яка оговорила обвинувачену ОСОБА_10 вказавши, що та скоїла відносно неї пограбування є необґрунтованими та безпідставними, оскільки згідно ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта. При цьому колегія суддів бере до уваги те, що сторона захисту та обвинувачена ОСОБА_10 під час судового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції не надали суду такий висновок СМЕ та не заявляли клопотань суду про його витребування та дослідження у судовому засіданні, що підтверджується аудіо записом судового засідання. Також при цьому, колегія суддів бере до уваги довідку слідчого Новоархангельського відділення Голованівського відділу поліції ГУ НП в Кіровоградській області ОСОБА_22 від 18.02.2016 року вих. № 1064/01/127-1016 на запит адвоката ОСОБА_9 згідно якої кримінальне провадження №0000225 від 04.07.2014 року закрито у зв`язку із встановленою відсутністю в діянні ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.125 КК України на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, наданої до суду апеляційної інстанції стороною захисту, що останні підтвердили у судовому засіданні апеляційної інстанції. При цьому обвинувачена та захисник підтвердили, що постанова слідчого про закриття кримінального провадження ними не оскаржувалась. Також, при цьому, колегія суддів бере до уваги те, що обвинувачення ОСОБА_10 з приводу пограбування ОСОБА_8 не висувалося.

Доводи сторони захисту щодо порушення судом вимог кримінального процесуального закону і, зокрема, що суд не перевірив та не надав належну оцінку тому, що під час досудового розслідування по кримінальну провадженню органами досудового слідства були допущені порушення кримінального процесуального закону і, зокрема, що протокол тимчасового доступу до речей і документів від 17.09.2014 року та протокол слідчого експерименту від 15.10.2014 року з фото таблицею до нього були складені оперуповноваженим карного розшуку ОСОБА_18 за підписом слідчого ОСОБА_19 , при відсутності доручення на виконання даних слідчих дій, є необґрунтованими та безпідставними. Оскільки, як встановлено у судовому засіданні суду першої інстанції, протокол слідчого експерименту від 17.09.2014 року був складений під диктовку слідчого ОСОБА_19 працівником Новоархангельського РВ УМВС України в Кіровоградській області ОСОБА_18 , а протокол тимчасового доступу до речей і документів від 17.09.2014 року на дослідження суду першої інстанції суду надано не було, а тому оцінку з цього приводу суд не в змозі був надати. Крім того, вказані доводи спростовуються показаннями допитаного у суді першої інстанції в якості свідка слідчого ОСОБА_19 , який показав, що дійсно проводив слідчий експеримент, протокол вів за його дорученням, яке він має право надавати згідно вимог кримінального процесуального закону, працівник міліції ОСОБА_18 , потім, він, ОСОБА_19 та всі учасники слідчого експерименту його підписали, зауважень щодо його проведення та складання не надали. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 358 КПК України, якщо долучений до матеріалів кримінального провадження або наданий суду особою, яка бере участь у кримінальному провадженні, для ознайомлення документ викликає сумнів у його достовірності, учасники судового провадження мають право просити суд виключити його з числа доказів і вирішувати справу на

підставі інших доказів або призначити відповідну експертизу цього документа разом із тим під час судового провадження суду першої інстанції ні захисник ні обвинувачена із таким клопотанням до суду не зверталися, що підтверджується аудіо записом судового засідання, а тому колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано прийнято як належний доказ вини ОСОБА_10 протокол проведення слідчого експерименту від 15.10.2014 року.

Також, колегія суддів бере до уваги, що ні захисник ні обвинувачена в судовому зсіданні суду першої інстанції не заявляли клопотання про витребування та дослідження доручення слідчого ОСОБА_19 оперативному уповноваженому ОСОБА_18 на проведення саме вказаних слідчих дій, та не заявляли про витребування та дослідження у судовому засіданні протоколу про тимчасовий доступ до речей і документів від 17.09.2014 року, що також підтверджується аудіо записом судового засідання, а тому суд першої інстанції був позбавлений можливості перевірити вказані письмові документи та надати їм оцінку.

Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_10 суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 65 КК України, врахував, характер і ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії невеликої та середньої тяжкості, особу обвинуваченої, яка раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася, працює, за місцем роботи характеризується позитивно, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває. Врахував відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, а тому на переконання колегії суддів, дійшов обґрунтованого висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченої можливе без ізоляції від суспільства та призначив останній покарання за вчиненні кримінальні правопорушення на підставі ст. 70 КК України, із застосуванням ст. ст. 75, 76 КК України, з випробуванням з іспитовим строком, яке є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових злочинів, що цілком відповідає тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі обвинуваченої.

Доводи сторони обвинувачення щодо м`якості призначеного обвинуваченій ОСОБА_10 є безпідставними. На переконання колегії суд першої інстанції при призначенні покарання в повній мірі врахував особу обвинуваченої, обставини кримінального правопорушення та призначив покарання останній в межах санкцій, інкримінованих статей кримінального закону, із застосуванням ст.75 КК України з випробуванням з іспитовим строком, яке на переконання колегії суддів повністю відповідає тяжкості вчиненого, обставинам кримінального провадження та особі обвинуваченої, є обґрунтованим, і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів як нею самою, так і іншими особами, а ще буде відповідати меті покарання, визначеної у ст. 50 КК України. А тому, апеляція прокурора задоволенню не підлягає.

Доводи сторони захисту стосовно неправильного вирішення районним цивільного позову та безпідставного стягнення з обвинуваченої ОСОБА_10 на користь потерпілої ОСОБА_8 завданої матеріальної та моральної шкоди також є необґрунтованими.

Так, відповідно до вимог ст. 129 КПК України, при ухваленні обвинувального вироку суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження потерпілою ОСОБА_8 заявлено цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди на суму 3754 грн. 55 коп. та моральної шкоди на суму 50 000 грн. /а. с. 22-35/. На переконання колегії суддів суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив частково заявлений позов та стягнув на користь потерпілої завдану матеріальну шкоду у вказаному розмірі, оскільки ОСОБА_8 витрачала кошти на лікування в результаті отримання тілесних ушкоджень, що підтверджується платіжними документами на придбання ліків, та в результаті конфлікту з обвинуваченою та нанесення тілесних ушкоджень на території її домоволодіння було зіпсовано 8 вазонів з квітами, вартість яких згідно платіжних документів складає 1520 грн. Також, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції стосовно того, що потерпілій обвинуваченою, в результаті завдання тілесних ушкоджень, була завдана моральна шкода, яка виразилась у тому числі і в моральних стражданнях, та призначення судом до стягнення у відшкодування моральної шкоди 5000 грн. на користь потерпілої. Призначені судом першої інстанції суми до стягнення є необхідними та достатніми для відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Отже, беручи до уваги викладене, колегія суддів доходить висновку, що вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстави для задоволення апеляційних скарг прокурора у кримінальному провадженні та захисника обвинуваченої ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_9 відсутні.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні та захисника обвинуваченої ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 02 листопада 2015 року стосовно ОСОБА_10 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4