АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 635/346/15-к Головуючий 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11кп/790/1305/16 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.186 КК України

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2016 року м. Харків

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого на вирок Харківського районного суду Харківської області від 21 грудня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Вказаним вироком,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Южноукраїнськ Миколаївської області, громадянин України, з освітою 9 класів, розлучений, маючий на своєму утриманні неповнолітню дитину, не працюючий, раніше не судимий, який був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та мешкав: АДРЕСА_2 , засуджений за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили, залишений тримання під вартою в Харківській установі виконання покарань №27.
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 рахується з 19 грудня 2015 року.
Як встановив суд, приблизно 21 годині 40 хвилин 17 квітня 2014 року ОСОБА_7 , за попередньою змовою в групі з ОСОБА_8 , який засуджений вироком Харківського районного суду Харківської області від 19 січня 2015 року, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, на перехресті вул. 1-го Травня та пров. Лісного в с. Бабаї Харківського району Харківської області, умисно, з корисливих мотивів, підійшли ззаду до неповнолітньої ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та неповнолітнього ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які знаходилися біля будинку АДРЕСА_3 . ОСОБА_8 , знаходячись за спиною неповнолітньої ОСОБА_9 , схопив її лівою рукою за шию, а правою долонею затулив рот , завдавши останній фізичного болю та, погрожуючи застосуванням насилля, став вимагати віддати усі цінні особисті речі та гроші. При цьому, ОСОБА_7 застосував до неповнолітнього ОСОБА_10 насилля, що не є небезпечним для життя та здоров`я, а саме завдав 10 ударів руками в область тулуба, завдавши останньому фізичного болю. Після чого, неповнолітня ОСОБА_9 будучи залякана, зняла з вух срібні сережки, вартістю 100 гривень, з шиї срібний ланцюжок, вартістю 180 гривень, а також дістала з кишені грошові кошти в сумі 20 гривень та мобільний телефон «Samsung Galaxy Star Plus Duos S7262 Black», вартістю 950 гривень, в якому знаходилася сім-карта мобільного оператора зв`язку «Лайф» та сім-карта мобільного оператора зв`язку «Білайн», які не складають матеріальної цінності та віддала їх ОСОБА_8 .
У результаті чого ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , відкрито заволоділи майном неповнолітньої ОСОБА_9 на загальну суму 1250 гривень.
В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду скасувати, ухвалити свій вирок, яким, з урахуванням вимог ст.ст.66 та 69 КК України, призначити йому мінімальне покарання, передбачене ч.2 ст.186 КК України та застосувати ст.75 КК України, встановивши іспитовий строк.
На обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_7 зазначає, що він не оскаржує фактичні обставини скоєного злочину і правильність кваліфікації його дій, однак вважає, що органом досудового слідства і судом першої інстанції були порушені вимоги КПК України, зокрема і його право на захист.
Так, обвинувачений вважає, що слідчий і суд не надали йому захисника, який з його точки зору повинен обов`язкового приймати участь у розгляді провадження у зв`язку з тяжкістю покарання, передбаченого висунутим йому обвинуваченням, його відмова від захисника при проведенні досудового слідства була зумовлена відсутністю коштів для його оплати, шляхом обману суд умовив його на розгляд провадження у спрощеному, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України порядку.
Окрім того, підготовче судове засідання на наступний судовий розгляд були здійснені за відсутності потерпілих та їх представників, що є безумовною підставою для скасування вироку.
Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу і просив скасувати вирок та пом`якшити призначене йому покарання, а також думку прокурора, що заперечував проти задоволення апеляційної скарги і вважав вирок законним та обґрунтованим, перевіривши зазначені доводи та матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги - відсутні, виходячи з наступного.

Так, з матеріалів кримінального провадження, вбачається, що воно розглянуте судом у порядку, передбаченом ОСОБА_7 у скоєнні інкримінованого злочину ніким із учасників кримінального провадження не оскаржуються, тому вони апеляційним судом, згідно ст. 404 КПК України не перевіряються.

Дії обвинуваченого за ч.2 ст.186 КК України кваліфіковані правильно, що також не оскаржується учасниками кримінального провадження.

Доводи апеляції обвинуваченого про суворість призначеного йому покарання та порушення вимог КПК України, які є підставою для скасування вироку, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Так, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, покарання обвинуваченому призначено відповідно до вимог ст.65 КК України, враховано ступінь тяжкості і суспільна небезпека скоєного злочину, дані про особу винного, який раніше не судимий, вчинив грабіж з застосуванням насильства та перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, не працював.

Районний суд правильно врахував визнання обвинуваченим своєї провини і щире каяття в скоєному, а також те, що він на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває та в цілому позитивно характеризується за місцем проживання, що зумовило можливість призначити ОСОБА_7 покарання у мінімальних межах санкції статті, за якою його визнано винним.

З урахуванням викладеного, призначене ОСОБА_7 , судом першої інстанції покарання колегія суддів вважає відповідним скоєному і даним про особу винного, тому не вбачає підстав для призначення йому більш м`якого покарання.

Матеріалами кримінального провадження, зокрема заявами представника потерпілої ОСОБА_9 ( т.2 а.п.20) та представника потерпілого ОСОБА_10 ( т.2 а.п.21) від 16 січня 2015 року підтверджується, що вищевказані представники неповнолітніх потерпілих своєчасно повідомлені про проведення як підготовчого судового засідання, так і безпосередньо судового розгляду провадження, вони також письмово виклали своє прохання про розгляд провадження без їх, та потерпілих участі.

Згідно журналу судового засідання (т.2 а.п.26) підготовче судове засідання проведено після надання представниками потерпілих вищезазначених заяв.

Журналом судового засідання (т.2 а.п.29) підтверджується, що при розгляді провадження безпосередньо за звинуваченням, головуючий по справі з`ясовував у учасників можливість розгляду провадження за відсутності неповнолітніх та їх представників, при цьому як прокурор, так і обвинувачений висловились про можливість такого розгляду за відсутності вищезазначених осіб.

Наведеними фактами спростовується твердження обвинуваченого про порушення судом вимог ст.ст.314 та 318 КПК України.

Згідно журналу судового засідання ( т.2 а.п.29), обвинуваченому було зрозуміло в чому його звинувачують, він погодився з пропозицією прокурора про скорочений обсяг дослідження доказів, йому було роз`яснено і зрозумілі наслідки розгляду провадження в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України.

Зазначені факти спростовують доводи апелянта про порушення його права судом при розгляді провадження в порядку ч.3 ст.349 КПК України.

Безпідставним є посилання апелянта на порушення судом вимог ст..52 КПК України стосовно обов`язкової участі захисника, оскільки така участь є обов`язковою щодо особливо тяжких злочинів, тоді як ч.2 ст.186 КК України не є таким злочином.

Окрім того він отримав пам`ятки з процесуальними правами, як на стадії досудового слідства так і в судовому засіданні, йому було роз`яснено його право мати захисника з приводу чого він письмово зазначив, що послуг захисника не потребує ( т.1 а.п.128-133).

Твердження апелянта про порушення судом вимог ст.ст. 314 та 318 КПК України не містить посилань на конкретні матеріали провадження, воно не узгоджується з вищезазначеними матеріалами, так як і посилання обвинуваченого на обман з боку слідчого та суду щодо можливості мати захисника, тому зазначені твердження колегією суддів розцінюється як недоведені і надумані, що протирічать, наявним в матеріалах провадження доказам.

Колегія суддів вважає, що матеріали провадження не містять буд-яких підстав для скасування чи зміни вироку, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно ч.5 ст.72 КК України у відбуте ОСОБА_7 , покарання необхідно зарахувати строк знаходження його під вартою з 19 грудня 2015 року по 21 червня 2016 року включно, із розрахунку 1 день перебування під вартою за 2 дні позбавлення волі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Вирок Харківського районного суду Харківської області від 21грудня 2015 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а його апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі ч.5 ст.72 КК України у відбуте ОСОБА_7 , покарання зарахувати строк знаходження його під вартою з 19 грудня 2015 року по 21 червня 2016 року включно, із розрахунку 1 день перебування під вартою за 2 дні позбавлення волі.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою в той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Головуючий

Судді