Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/67/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 115 (93, 94) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03.03.2016 м.Кіровоград

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

за участю прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8

та ОСОБА_9 ,

потерпілого ОСОБА_10 ,

захисника обвинуваченого-адвоката ОСОБА_11 ,

обвинуваченого ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судукримінальне провадження № 00000761 від 11 березня 2015 року за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_13 та захисника обвинуваченого ОСОБА_12 - адвоката ОСОБА_11 на вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16 жовтня 2015 року, яким:

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Олександрія Кіровоградської області, громадянина України, з повною середньою освітою,інваліда III групи, що не працює,зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

визнано винуватим та засуджено за ч. 1 ст. 121 КК Українидо покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Ухвалено про стягнення з ОСОБА_12 на користь держави 1105,44 грн. процесуальних витрат.

На користь Олександрійської міської ради Кіровоградської області з обвинуваченого ОСОБА_12 стягнуто 2 415,96 грн. витрат понесених на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_10 .

Відповідно до ст. 100 КПК України вирішено питання про речові докази.

ВСТАНОВИЛА:
Органом досудового розслідування ОСОБА_12 обвинувачується у вчиненні незакінченого замаху на вбивство неповнолітнього ОСОБА_10 .

Під час розгляду даної справи судом першої інстанції встановлено, що11 березня 2015 року, приблизно 21.10 год. ОСОБА_12 , перебуваючи в стані алкогольного сп`янінняв квартирі АДРЕСА_3 , під час сварки, яка виникла на побутовому ґрунті з його неповнолітнім пасинком ОСОБА_10 і переросла в бійку, в ході якої ОСОБА_10 умисно, кухонним ножем наніс ОСОБА_12 удар в голову, заподіявши легкі тілесні ушкодження, а ОСОБА_12 в свою чергу, також умисно, наніс потерпілому ОСОБА_10 чотири удари у нижню частину тулуба розкладним ножем, заподіявши чотири колото-різаних рани, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 149 від 04 квітня 2015 року, рани у лівій клубковій ділянці та по задньопаховій лінії відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, а рани підреберної порожнини з пошкодженням очеревини, діафрагми, тонкої кишки та лівої легені до категорії тяжких тілесних ушкоджень.

В цей час співмешканка обвинуваченого ОСОБА_12 - ОСОБА_14 втрутилась у бійку і вихопила ніж з руки ОСОБА_12 , який після цього припинив активні дії і вжив заходів для надання потерпілому ОСОБА_10 своєчасної медичної допомоги.

При таких обставинах, дій ОСОБА_12 суд перекваліфікував з ч.3 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК на ч.1 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження і призначив покарання з урахуванням обставин вчиненого ОСОБА_12 кримінального правопорушення, його особи, який розкаявся, до кримінальної відповідальності притягується вперше, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря нарколога або психіатра не перебуває, інвалід 3 групи.

Крім того, суд при призначенні ОСОБА_12 покарання, також врахував неправомірну поведінку самого потерпілого ОСОБА_10 , який вимагаючи у своєї матері ОСОБА_14 гроші, образливо та нецензурно висловлювався в її адресу і в такий спосіб спровокував бійку з обвинуваченим ОСОБА_12 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння.

В апеляційній скарзі прокурор, який брав участь в розгляді справи судом першої інстанції просить скасувати вирок суду, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам цієї справи, ухвалити новий, згідно з яким ОСОБА_12 слід визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.1 ст.115 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років.

Свої вимоги прокурор обґрунтовує тим, що висновки суду про необхідність перекваліфікації дій ОСОБА_12 з ч.3 ст.15, ч.1 ст.115 КК України на ч.1 ст. 121 КК України є суперечливими, невмотивованими і такими що не відповідають фактичним обставинам цієї справи та зібраним в справі доказам, оскільки суд, мотивуючи своє рішення не врахував показання потерпілого ОСОБА_10 , свідка ОСОБА_14 та висновок судово - медичної експертизи про ножові порання руки ОСОБА_14 , яка відібрала у ОСОБА_12 ніж і в такий спосіб позбавила його можливості довести умисел, спрямований на позбавлення життя ОСОБА_10 до кінця.

На думку прокурора, суд при дослідженні суб`єктивної сторони інкримінованого ОСОБА_12 кримінального правопорушення, не з`ясував і не дав належної оцінки тому, що між обвинуваченим ОСОБА_12 та потерпілим ОСОБА_10 на побутовому ґрунті постійно відбувались конфлікти, які супроводжувались застосуванням фізичного насильства та погрозами вбивства, а характер, локалізація, сила та кількість нанесених ОСОБА_12 ударів в життєво важливий орган ОСОБА_10 , а також його поведінка після цього, свідчать про умисел ОСОБА_12 на вбивство.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_12 - адвокат ОСОБА_11 просить змінити вирок суду і призначити його підзахисному покарання,із застосуванням ст. 69 КК Українинижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч.1 ст. 121 КК України і на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_12 від відбуття покарання з випробуванням, з іспитовим строком.

В якості обґрунтування захисник зазначає, що суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_12 покарання, не в повній мірі врахував те, що останній до кримінальної відповідальності притягується вперше, у скоєному щиро розкаюється, за місцем проживання характеризується позитивно, інвалід 3 групи, на обліку у лікаря нарколога не перебуває.

Крім того, на думку адвоката дії ОСОБА_12 були обумовлені насамперед неправомірними діями самого потерпілого ОСОБА_10 , який у грубій, нецензурній формі, образливо вимагав гроші у матері, що ОСОБА_12 в такий спосіб захищався від агресивних дій ОСОБА_10 , який першим наніс ОСОБА_12 ножове поранення в голову.

Наведені обставини, на думку захисника не знайшли своєї належної та об`єктивної оцінки під час розгляду справи судом першої інстанції, що призвело до призначення ОСОБА_12 несправедливого, надто суворого покарання, яке не відповідає цілям та загальним засадам призначення покарання.

Провівши за клопотанням прокурора судове слідство в обсязі допиту обвинуваченого ОСОБА_12 , потерпілого ОСОБА_10 , свідка ОСОБА_14 , дослідження протоколу огляду місця події, перегляду відеозапису слідчого експерименту, а також дослідження характеризуючи даних обвинуваченого ОСОБА_12 , заслухавши в дебатах прокурора, який повністю підтримав апеляційну скаргу та заперечував проти задоволення апеляційної скарги адвоката ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_12 та його захисника-адвоката ОСОБА_11 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просили задовольнити апеляційну скаргу в повному обсязі, перевіривши матеріали кримінального провадження, зваживши доводи апеляційних скарг, дотримуючись меж перегляду судових рішень, визначенихст. 404 КПК України,колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурората захисника обвинуваченого задоволенню не підлягають за таких підстав.

Як зазначено в обвинувальному акті, за версією слідства, ОСОБА_12 під час сварки з ОСОБА_10 , маючи умисел, спрямований на умисне позбавлення його життя, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, взявши в спальній кімнаті з тумби ніж, пішов за останнім на кухню, де наніс чотири цілеспрямовані удари ножем в область тулубу.

Однак, під час спричинення ОСОБА_10 легких та тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_12 не вчинив всі дії, які вважав необхідними для доведення свого умислу до кінця через активну протидію співмешканки ОСОБА_14 .

Тобто, обґрунтовуючи наявність в обвинуваченого ОСОБА_12 умислу на вбивство потерпілого ОСОБА_10 , орган досудового розслідування в обвинувальному акті послався на кількість і локалізацію заподіяних тілесних ушкоджень, а також використане для цього знаряддя - ніж.

Даючи юридичну оцінку діям обвинуваченого ОСОБА_12 , суд першої інстанції у мотивувальній частині вироку,з посиланням на положення ст. ст. 15, 24 КК України, а також п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 7 лютого 2003 року № 2«Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи»зазначив про те, що органом досудового розслідування дії ОСОБА_12 за ч.3 ст.15, ч.1 ст. 115 КК України, як незакінчений замах на вбивство ОСОБА_10 кваліфіковані неправильно, оскільки довжина леза розкладного ножа у ОСОБА_12 у порівнянні з довжиною леза кухонного ножа ОСОБА_10 , відсутність в матеріалах кримінального провадження конкретних даних про силу та цілеспрямованість нанесених ОСОБА_12 - ОСОБА_10 ножових поранень, два з яких відносяться до категорії легких, інтенсивність та характер дій ОСОБА_12 , який після обміну ножовими ударами з ОСОБА_10 , відразу після спричинення йому тілесних ушкодженьвикликав карету швидкої допомоги та повідомив в міліцію про скоєне, свідчать про відсутність у ОСОБА_12 перевищення меж необхідної оборони, який мав можливість уникнути подальшого конфлікту та умислу на позбавлення життя ОСОБА_10 .

На обґрунтування своїх висновків суд послався на сукупність зібраних під час досудового розслідування доказів, а також показання обвинуваченого ОСОБА_12 , потерпілого ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_14 в судовому засіданні, а незначні суперечності в їх показах визнав несуттєвими.

За таких обставин, суд першої інстанції у діях обвинуваченого ОСОБА_12 констатував умисне тяжке тілесне ушкодження і перекваліфікував його дії з ч.3 ст.15, ч.1 ст. 115 КК України на ч.1 ст. 121 КК України.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про неправильне застосування органом досудового розслідування кримінального закону при кваліфікації дій ОСОБА_12 за ч.3 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України,як незакінчений замах на вбивство ОСОБА_10 виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів даного кримінального провадження, ОСОБА_12 під час проведення досудового розслідування та розгляду справи в суді зазначав, що умислу на вбивство ОСОБА_10 не мав, при сварці, яка переросла в бійку, після того як ОСОБА_10 в коридорі погрожував зарізати його кухонним ножем, взяв з тумбочки ніж для самозахисту і пішов за ОСОБА_10 на кухню, що саме він після того як ОСОБА_10 першим на кухні наніс йому удар ножем в область голови, не усвідомлюючи значення своїх дій та настання можливих негативних наслідків, під впливом больового шоку, наніс у відповідь ОСОБА_10 з незначною силою чотири удари ножем в область живота, при цьому настання смерті ОСОБА_10 не бажав.

Крім того, під час перегляду справи судом апеляційної інстанції, обвинувачений ОСОБА_12 пояснив, що володіє професійними навичками бойових видів єдиноборств, працював інструктором з рукопашного бою, коли після останнього удару відчув та зрозумів, що наніс ОСОБА_10 глибокий удар ножем в живіт, то зупинився, в цей час на кухню зайшла його співмешканка мати ОСОБА_10 - ОСОБА_14 , який він віддав ніж, а сам з відкритою раною на голові та закривавлений зателефонував в міліцію та викликав карету швидкої медичної допомоги.

Стверджує, що в тій ситуації,взяв ніж для самозахисту від ОСОБА_10 та його залякування, а після ножового поранення голови, діяв під впливом больового шоку, що з його руки вибити або відібрати у нього ніж було неможливо, він сам припинив наносити удари та віддав ніж ОСОБА_14 , умислу на позбавлення життя ОСОБА_10 не мав.

Такі показання обвинуваченого ОСОБА_12 підтверджуються сукупністю наведених у вироку і належно оцінених судом доказів, в тому числі показаннями свідка ОСОБА_14 , яка будучи допитана в якості свідка в суді апеляційної інстанції пояснила, що проживає з ОСОБА_12 у громадському шлюбі близько 10 років, існують в основному за рахунок пенсій по інвалідності та тимчасових заробітків ОСОБА_12 .

Останні 2 роки ОСОБА_10 зловживає спиртними напоями, приходить до дому в стані алкогольного сп`яніння, приводить знайомих, закриваються в кімнаті, у зв`язку з чим між ними часто виникали конфлікти, які супроводжувались словесними образами без застосування фізичного насильства.

11 березня 2015 року у вечірній час ОСОБА_10 знов прийшов до дому нетверезий, почав нецензурно та образливо вимагати у неї гроші(аліменти від батька ) ОСОБА_12 в свою чергу зробив йому зауваження і між ними в квартирі виникла бійка, в ході якої ОСОБА_10 з ОСОБА_12 почали боротися та наносити один одному удари в різні частини тіла, ножа в руках ОСОБА_10 або ОСОБА_12 вона не бачила, а коли зайшла на кухню, то обличчя у ОСОБА_12 було закривавлене, а ОСОБА_10 лежав на підлозі, вона закричала, що досить і забрала з рук ОСОБА_12 ніж, після чого останній побіг в коридор, викликав швидку та міліцію.

Обвинувачений ОСОБА_12 наголошує на тому, що саме він наніс удари ножем потерпілому ОСОБА_10 , але стверджує , що діяв у стані необхідної оборони з перевищенням її меж.

Зазначені посилання обвинуваченого є безпідставними, оскільки спростовуються дослідженими по справі доказами, в тому числі переглянутими апеляційним судом відеозаписами проведених слідчих експериментів за участю обвинуваченого ОСОБА_12 та потерпілого ОСОБА_10 , яким суд першої інстанції дав належну та об`єктивну оцінку, про що змістовно та обґрунтовано зазначив в оскаржуваномувироку.

Колегія суддів відмічає, що умисне тяжке тілесне ушкодження (ст. 121 КК) з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на здоров`я іншої людини, наслідками у вигляді спричинення тяжких тілесних ушкоджень і причинним зв`язком між зазначеним діянням та наслідками, а з суб`єктивної сторони - умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти тяжку шкоду здоров`ю потерпілого, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання (ст. 24 КК)

Крім того, при визначенні ступеня тяжкості заподіяних тілесних ушкоджень за способом вчинення діяння враховуються локалізація, характер, механізм утворення травм та ушкоджень, які можуть бути визнані тяжкими, в тому числі й небезпечними для життя в момент заподіяння, а зміст і характер інтелектуального та вольового критеріїв вини зумовлюються усвідомленням особою характеру вчиненого злочинного діяння, передбаченням його негативних наслідків та ставленням до цих наслідків.

Відповідно до п.22 Постанови Пленуму Верховного СудуУкраїни № 2 від 07.02.2003 р. «Про судову практику в справах про злочинипротижиття та здоров`я особи» для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого (ч. 2 ст.121 КК України) необхідно визначити суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до її настання характеризується необережністю.

ОСОБА_12 факт нанесення потерпілому ОСОБА_10 під час бійки чотирьох ударів ножем в область живота, які відносяться до категорії легких та тяжких тілесних ушкоджень не оспорює.

Таким чином, за встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи, дії ОСОБА_12 мали умисний, активний характер, були протиправними, між цими діями та їх наслідками існував прямий причинний зв`язок, а саме наслідки у вигляді тяжких тілесних ушкоджень, які були спричинені потерпілому ОСОБА_10 в результаті умисних ударівножем в область живота.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 149 від 04 квітня 2015 року, колото - різані рани на тілі ОСОБА_10 у лівій клубковій ділянці та по задньопаховій лінії зліва відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я, а рани, які розташовані в одинадцятому міжребер`ї зліва та під реберною дугою зліва і проникають у черевну та грудну порожнини з пошкодженням очеревини, діафрагми, тонкої кишки, лівої легені з формуванням гемопневмоторакса і гемоперитонеума, кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, що небезпечні як у момент їх заподіяння так і у своєму клінічному перебігу.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що обвинувачений ОСОБА_12 при завданні ударів ножем усвідомлював, що спричиняє тяжкі тілесні ушкодження, але не мав умислу на вбивство свого пасинка неповнолітнього ОСОБА_10 , а тому його дії судом першої інстанції правильно кваліфіковані за ч.1 ст.121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження з призначенням покарання в межах санкції вказаної статті.

Такі висновки суду відповідають фактичним обставинам цієї справи, ґрунтуються на зібраних у справі й детально досліджених в судовому засіданні доказах в їх сукупності та взаємозв`язку, достатність, допустимих та достовірність яких, ніким з учасників даного кримінального провадження не оспорюється, а доводи обвинуваченого ОСОБА_12 та його захисника про те, що ОСОБА_12 заподіяв потерпілому ОСОБА_10 тілесні ушкодження з перевищенням меж необхідної оборони, обґрунтовано визнані судом безпідставними.

Крім того суд вказав, що незначні суперечності в показаннях обвинуваченого ОСОБА_12 , потерпілого ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_14 , які в основному узгоджуються між собоює не суттєвими і з цим колегія суддів погоджується, оскільки як перевірено під час перегляду справи судом апеляційної інстанції, показання ОСОБА_10 та ОСОБА_12 різняться лише в частині місця нанесення перших 2 ударів ножем ОСОБА_10 , при тому, що згідно пред`явленого обвинувачення ОСОБА_12 наніс 4 удари ножем на кухні, а не в кімнаті, а свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні взагалі пояснила, що ножа в руках ОСОБА_12 або ОСОБА_15 під час бійки в кімнаті не бачила.

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що наявність між ОСОБА_12 та ОСОБА_10 постійних конфліктів, які виникали на побутовому ґрунті, спосіб, знаряддя злочину, характер, кількість та локалізація заподіяних ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, свідчать про умисел ОСОБА_12 на позбавлення життя ОСОБА_10 , а також те, що завдяки лише активним діям та зусиллям свідка ОСОБА_14 , яка зайшла на кухню і відібрала у ОСОБА_12 ніж, порізавши при цьому долоню руки, позбавивши ОСОБА_12 в такий спосіб можливості довести свій злочинний умисел до кінця, колегія судів вважає надуманими і такими, що не підтверджуються об`єктивними даними та достовірними доказами, виходячи з наступного.

Так, з об`єктивністю, очевидно, що ОСОБА_12 володіючи навиками рукопашного бою, мав реальну можливість уникнути з`ясування стосунків з неповнолітнім ОСОБА_10 із застосуванням фізичного насильства та ножа, по своїй фізичній силі та розвитку мав явну перевагу.

Свідок ОСОБА_14 , яка є інвалідом 3 групи фізично не могла без згоди ОСОБА_12 відібрати у нього з руки ніж, ОСОБА_12 в даній ситуації,при бажанні міг і мав можливість продовжити наносити удари ножем ОСОБА_10 ,незалежно від вимог та втручання ОСОБА_14 в бійку, однак зупинився, добровільно відав їй ніж, після чого сам, з ножовим пораненням голови, яке йому спричинив ОСОБА_10 вибіг в коридор і зателефонував в міліцію та викликав швидку медичну допомогу.

Тобто, мотив, характер і локалізація тілесних ушкоджень, причина припинення нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 та поведінка ОСОБА_16 після цього, у своїй сукупності з усією очевидністю вказують на те, що дії ОСОБА_16 не охоплювались умислом на позбавлення життя ОСОБА_10 .

ОСОБА_12 наносячи удари ножем ОСОБА_10 в область живота, усвідомлював суспільну небезпечність свого діяння та розумів можливий результат нанесення таких ударів у виді спричинення тяжкого тілесного ушкодження, та підтверджує спрямованість умислу обвинуваченого на спричинення ОСОБА_10 тяжкого тілесного ушкодження.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги прокурора про необ`єктивність та неповноту у дослідженні судом першої інстанції представлених доказів, невідповідність висновків суду, викладених у вироку фактичним обставинами цієї справи та неправильне застосування судом кримінального закону констатуються формально, по суті спростовується змістом оскаржуваного вироку та матеріалами кримінального провадження.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_12 покарання, суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України та в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, який відноситься до категорії тяжких, особу ОСОБА_12 , який осудний, за місцем проживання характеризується позитивно, не працює, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, інвалід 3 групи, вчинив дане кримінальне правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

Враховуючи, характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого ОСОБА_12 кримінального правопорушення, його особи, який вчинив, умисне, тяжке, кримінальне правопорушення проти життя та здоров`я особи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обвинувачений ОСОБА_12 як особа представляє суспільну небезпеку, а тому його виправлення можливе лише в умовах ізоляції від суспільства з реальним відбуванням покарання.
Призначене ОСОБА_12 судом першої інстанції покарання за ч.1 ст. 121 КК Україниу виді позбавлення волі строком на 5 років є достатнім і справедливим, відповідає цілям та загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, а тому підстав для призначення ОСОБА_12 покарання із застосуванням ст. ст. 69 та 75 КК України, про що просить захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_11 в своїй апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги захисникапро те, що при призначенні покарання судом першої інстанції не враховано особу ОСОБА_12 та протиправну поведінку самого потерпілого є безпідставними, оскільки ці дані судом при призначенні ОСОБА_12 покарання враховані, про що зазначено в оскаржуваному вироку.

З урахуванням вищевикладеного, підстав для скасування законного та обґрунтованого вироку суду першої інстанції стосовно ОСОБА_12 за ч.1 ст. 121 КК України, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 424 КПК України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги прокурора та захисника обвинуваченого ОСОБА_12 - адвоката ОСОБА_11 - залишити без задоволення.

Вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16 жовтня 2015 року в кримінальному провадженні № 00000761 від 11 березня 2015 року стосовно ОСОБА_12 за ч.1 ст. 121 КК України - без змін.

Ухвала апеляційного суду Кіровоградської області набирає законної сили негайно після її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4