Справа №472/909/15-к 06.06.2016
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/784/435/16 Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.289 КК України Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
6 червня 2016 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
- ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Степанівка Веселинівського району Миколаївської області, громадянина України, раніше судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ;
- визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.162, ч.2 ст.289 КК України.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_8 ,
захисник ОСОБА_6 .
Короткий зміст вимог апеляційної скарги захисника.
Просить вирок змінити, пом`якшити призначене покарання та вважати ОСОБА_7 засудженим:
- за ч.1 ст.162 КК України на 1 рік обмеження волі;
- за ч.2 ст.289 КК України на 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, вважати засудженим 5 років 6 місяців позбавлення волі без конфіскації майна.
На підставі ч.4 ст.70 КК України, шляхом часткового складання покарань, призначених за цим вироком та вироком апеляційного суду Миколаївської області від 16.02.2016 р., призначити остаточно до відбуття - 6 років позбавлення волі без конфіскації майна.
Відповідно до ч.5 ст.72 КК України, зарахувати ОСОБА_7 у відбуте покарання строк попереднього ув`язнення у період з 27.10.2015 р. по день прийняття рішення апеляційним судом, з розрахунку - один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Короткий зміст рішення суду 1-й інстанції.
ОСОБА_7 визнано винним та призначено покарання:
- за ч.1 ст.162 КК України на 1 рік обмеження волі;
- за ч.2 ст.289 КК України на 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, визначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців без конфіскації майна.
На підставі ч.4 ст.70 КК України, шляхом часткового складання покарань, призначених за цим вироком та вироком апеляційного суду Миколаївської області від 16.02.2016 р., призначено остаточно до відбуття - 6 років 6 місяців позбавлення волі без конфіскації майна.
Відповідно до ч.5 ст.72 КК України, зараховано строк попереднього ув`язнення у період з 27.10.2015 р. по 25.02.2016 р., що становить 3 місяці 29 днів, з розрахунку - один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, що становить 7 місяців 28 днів.
Постановлено стягнути з обвинуваченого на користь потерпілої ОСОБА_9 відшкодування моральної шкоди в розмірі 2000 грн.
Узагальнені доводи апеляційної скарги захисника.
Вважає вирок незаконним, оскільки призначене покарання є занадто суворим через невідповідність ступеню тяжкості скоєних злочинів та особі обвинуваченого.
Вказує що ОСОБА_7 вину визнав повністю, щиро покаявся, давав послідовні та правдиві покази, приймав участь у слідчих діях, чим активно сприяв розкриттю злочинів.
Крім того, обвинувачений має постійне, зареєстроване місце проживання, де характеризується посередньо, не перебуває на обліках у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра, приймав участь у проведенні антитерористичної операції на території Луганської області, раніше працював за наймом, доглядав за тяжко хворими батьками.
Встановлені судом 1-ї інстанції обставини.
ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що 1 липня 2015 року, близько першої години ночі, знаходячись біля домоволодіння ОСОБА_9 , яке розташоване в с. Степанівка Веселинівського району Миколаївської області, помітив автомобіль «ДЕУ НЕКСІЯ», державний № НОМЕР_1 , який належав останній, після чого діючи умисно та протиправно, ОСОБА_7 зайшов на територію двору потерпілої та шляхом підбору ключа, незаконно проник до житлового будинку ОСОБА_9 , де взяв ключі від належного їй на праві власності автомобіля. Після цього вийшов на подвір`я та маючи умисел на незаконне заволодіння даним автомобілем, відчинив його викраденим ключем, викотив автомобіль з двору, відкотив на відстань, аби роботу двигуна ніхто не чув, після чого за допомогою викраденого ключа завів двигун та на автомобілі з місця події зник.
Крім того, 4 липня 2015 року, приблизно о другій години ночі, ОСОБА_7 , знаходячись біля вказаного домоволодіння потерпілої ОСОБА_9 , діючи умисно та повторно, пройшов на територію двору потерпілої та шляхом підбору ключа, незаконно проник до житлового будинку ОСОБА_9 , де взяв ключі від того ж автомобіля, після цього вийшов до двору, де знаходився автомобіль, та маючи умисел на незаконне його заволодіння, відчинив викраденим ключем автомобіль, викотив його з двору, відкотив на відстань, аби роботу двигуна ніхто не чув, після чого за допомогою викраденого ключа завів двигун та на автомобілі з місця події зник.
Скоєне обвинуваченим кваліфіковане судом за ч.1 ст.162 та ч.2 ст.289 КК України, як незаконне проникнення до житла, та незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідача, пояснення захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора про залишення оскаржуваного вироку без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи скарги в її межах, апеляційний суд дійшов наступного.
Обставини провадження, доведеність вини та кваліфікація вчиненого ОСОБА_7 , вид призначеного йому покарання в апеляційній скарзі не оспорюються, тому, на підставі ч.1 ст.404 КПК України, апеляційним судом не перевірялись.
Відповідно до ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно роз`яснень, викладених у п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання № за № 7 від 24.10.2003 р. (з наступними змінами та доповненнями), відповідно до правил п.1 ч.1 ст.65 КК України, суди повинні призначати покарання у межах, встановлених санкцією статті (частини статті), що передбачає відповідальність за вчинений злочин, але з урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу, обговорювати питання про призначення менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини, щиро покаялись, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки, неповнолітнім, інвалідам, особам похилого віку, та призначати більш суворе покарання за злочини, вчиненні на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованої групи тощо.
Що стосується покарання ОСОБА_7 у цьому провадженні, то воно призначене судом у межах санкції статей обвинувачення, за якими його засуджено, з урахуванням суспільної небезпеки скоєного (злочин невеликої тяжкості та тяжкий злочин), даних про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, за місцем проживання характеризується негативно, не працює, не одружений, проживає разом з батьками, на обліках не перебуває, пом`якшуючої покарання обставини - щирого каяття, відсутності обтяжуючих покарання обставин.
Зваживши на зазначене, а також, що обвинувачений, маючи непогашену судимість за вчинення корисливого злочину, вчинив новий злочин, суд обґрунтовано дійшов висновку про необхідність ізоляції ОСОБА_7 від суспільства та на визначений у вироку строк.
З цим висновком суд апеляційної інстанції погоджується, підстав для пом`якшення призначеного покарання, про що просить апелянт, не вбачає.
Своє рішення районний суд належним чином умотивував, воно узгоджується з вимогами кримінального закону, відповідає меті покарання, розмір строку позбавлення волі є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Посилання у скарзі на визнання вини, каяття, сприяння у розкритті злочину наведені у скарзі, є не суттєвим, оскільки ці обставини вже враховані судом при мотивуванні вироку у цій частині.
З огляду на попередні судимості та відсутності обставин, які б істотно знижували суспільну небезпеку особи обвинуваченого, схильного до продовження злочинної діяльності, призначення йому покарання менш суворого, ніж визначив районний суд, суперечить засадам ст.65 КК України.
Так, зваживши на пом`якшуючі покарання обставини, суд призначив ОСОБА_7 покарання у за ч.1 ст.162 КК України ближче до нижчої межі санкції цього кримінального закону для обмеження волі, а за ч.2 ст.289 КК України - у нижчій межі та без конфіскації майна.
За сукупністю злочинів за ч.1 ст.70 КК України застосовано принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим, а за ч.4 ст.70 КК України - приєднано частково невідбуте покарання за попереднім вироком лише у розмірі 1 року позбавлення волі (з призначених 5 років 6 місяців), що також не можна вважати надмірно суворим.
Доводи апелянта про посередню характеристику обвинуваченого є неспроможними, оскільки згідно довідки-характеристики з Веселинівського РВ УМВС, ОСОБА_7 характеризується з негативної сторони, на нього неодноразово надходили скарги від жителів села до міліції відносно його поведінки.
Твердження про те, що обвинувачений деякий час приймав участь у проведенні антитерористичної операції на території Луганської області, матеріалами провадження не підтверджені, так само як і відомості про те, що батьки обвинуваченого тяжко хворіють, а він здійснював за ними догляд.
За такого апеляційні доводи про необхідність пом`якшення призначеного покарання слід визнати неприйнятними.
Разом з тим, апеляційний суд, відповідно до ч.5 ст.72 КК України, визнає за необхідне зарахувати у відбуте покарання ОСОБА_7 строк його попереднього ув`язнення у межах даного кримінального провадження впродовж з початку строку тримання під вартою і до набрання оскаржуваним вироком чинності, з розрахунку - один день такого ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Зважаючи на викладене, керуючись ст.ст.405,407,424,426,532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Веселинівського районного суду Миколаївської області від 25 лютого 2016 року у відношенні обвинуваченого ОСОБА_7 - без зміни.
На підставі ч.5 ст.72 КК України, зарахувати у відбуте покарання обвинуваченим ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення у чинному кримінальному провадженні у період з 27 жовтня 2015 року до 6 червня 2016 року включно, з розрахунку - один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим - у той же строк з моменту вручення копії судового рішення.
Головуючий
Судді: