Справа № 425/3354/16-к
Провадження № 11-сс/782/239/2016
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 листопада 2016 року колегія суддів з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря - ОСОБА_4 ,

прокурора - ОСОБА_5

апелянта ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьку Луганської області апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Рубіжанського міського суду Луганської області від 27.10. 2016 року про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001294,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Рубіжанського міського суду Луганської області від 27.10. 2016 року клопотання слідчого Рубіжанського ВПГУНП ОСОБА_7 , погоджене із прокурором Рубіжанського відділу Сєвєродонецької місцевої прокуратури ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № №0001294, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24 жовтня 2016 року, за ознаками злочину, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України було задоволено та накладено арешт на автомобіль марки „Тоуоtа Lапd Сгusег,, р/н НОМЕР_1 , який знаходиться у володінні ОСОБА_6 , автомобіль направлений на майданчик тимчасового тримання ТЗ Рубіжанського ВП за адресою: м. Рубіжне, вул. Смірнова, 1, покладено обов`язок із забезпечення схоронності арештованого автомобіля на слідчого.

Ухвалою слідчого судді Рубіжанського міського суду від 02.11.2016 року виправлена описка, допущена в ухвалі від 27.10.2016 року та зазначено, що правильним слід вважати накладення арешту на автомобіль саме „ Тоуоtа Lапd Сгuіsег„ р/н НОМЕР_2 .

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що вилучений автомобіль може бути знаряддям вчинення кримінального правопорушення та може містити в собі докази, які як самі по собі, так і в сукупності з іншими доказами, необхідні для проведення на досудовому слідстві експертиз технічного стану транспортного засобу та проведення транспортно- трасологічних експертиз. Незастосування до даного транспортного засобу такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна є невиправданим ризиком і може призвести до приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення та відчуження як його самого, так і втрати всієї слідової інформації, яка може в них міститись та є доказом, що створить неможливість встановити об`єктивну істину у справі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді Рубіжанського міського суду Луганської області від 27 жовтня 2016 року про накладення арешту на автомобіль марки «Тоуоtа Lапd Сгusег» р/н НОМЕР_1 та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчому про накладення арешту на вказаний автомобіль. Просить зобов`язати слідчого Рубіжанського ВПГУНП ОСОБА_7 повернути йому вилучений у нього 26.10.2016р. транспортний засіб «Тоуоtа Lапd Сгuisег» р/н НОМЕР_2 .

Вважає висновок суду безпідставним та необґрунтованим, ухвала слідчого судді не відповідає висновкам, викладеним у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та має істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Посилається на те, що розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, слідчий суддя, в порушення вимог статей 170-173 КПК України, не з`ясував всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна.

Зокрема вважає, що слідчий суддя не звернув уваги на те, що згідно із ч.З ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, що прокурор, слідчий на час розгляду справи слідчим суддею, не пред`явили достатніх доказів, що вказують на вчинення певними особами кримінального правопорушення, в рамках кримінального провадження №0001294.
Зазначає, що арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Однак слідчий суддя не звернув уваги на те, що він не є підозрюваним по справі, підозра у вчиненні будь - якого кримінального правопорушення йому не голошувалася, що матеріали кримінального провадження, які надійшли до суду, не містять даних про внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей щодо вчинення саме ним кримінального правопорушення.
Посилається на відсутність такої правової підстави для застосування арешту майна, як забезпечення у подальшому можливої конфіскації, тому що санкція ч.І ст. 286 КК України, за якою проводиться кримінальне провадження, не передбачає конфіскацію майна.

Вважає, що слідчим суддею обрано такий спосіб арешту, який суттєво позначиться на інтересах держави та унеможливить виконання поставлених перед військовою частиною завдань, адже арештований автомобіль передано волонтерами 93 бригади РВБ ЗСУ під його управління для здійснення бойових завдань та несення служби.

Зазначає, що слідчий суддя при вирішенні питання про накладення арешту на майно не з`ясував кому належить автомобіль, чи є власник автомобіля стороною кримінального провадження, що в матеріалах кримінального провадження відсутні дані про те, що заарештоване майно належить саме йому.
Вказує, що арештований транспортний засіб не було визнано органом досудового розслідування речовим доказом по справі. Постанова слідчого поліції про визнання вказаного автомобіля речовим доказом до клопотання слідчого не долучалось та слідчим суддею не досліджувалась.
Вказує, що він має сумніви стосовно збереження арештованого автомобіля, який знаходиться на внутрішньому некритому подвір`ї Рубіжанського ВПГУНП, приводить свої доводи щодо цього.
Окрім того, вказує, що в своєму клопотанні слідчий просив накласти арешт на автомобіль «Тоуоtа Lапd Сгusег» р/н НОМЕР_3 , тоді як слідчим у нього було вилучено транспортний засіб «Тоуоtа Lапd Сгuisег» р д/н НОМЕР_3 , а слідчий суддя взагалі наклав арешт на автомобіль марки «Тоуоtа Lапd Сгusег» р/н НОМЕР_1 , тобто ухвала, яка винесена слідчим суддею, стосується іншого траснпортного засобу, який не збігається а ні за назвою а ні за державним номером із тим, який було вилучено у нього.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, апелянта ОСОБА_6 , який підтримав доводи апеляційної скарги, просив її повністю задовольнити з підстав, які вказані в апеляційній скарзі, прокурора ОСОБА_5 , який вважав, що апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, арешт на майно слідчим суддею накладений у відповідності до вимог закону, пояснення слідчого ОСОБА_8 , який повністю підтримав клопотання, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати, апеляційний суд приходить до наступного.

Відповідно до вимог ч.1 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно із п.7 ч.2 ст.131 КПК України заходами забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Згідно із п.1 ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, слідчим Рубіжанського ВПГУНП ОСОБА_7 проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № №0001294, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24 жовтня 2016 року, за ознаками злочину, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України.

Своє клопотання слідчий мотивував тим, що 24. 10. 2016 року невстановлений автомобіль під керуванням невстановленої особи, знаходячись у сквері по вул. Менделєєва м. Рубіжне Луганської області, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , тим самим спричинив йому тілесні ушкодження.

В ході огляду місця ДТП було виявлено та вилучено розбите бокове скло від автомобіля, що здійснив наїзд на ОСОБА_9 .

26. 10. 2016 року в ході ОМП було виявлено та вилучено автомобіль „Тоуоtа Lапd Сгusег„ р/н НОМЕР_2 , на якому відсутнє бокове скло, однак по краям маються уламки скла.

Посилаючись на викладене, слідчий в клопотанні вказав, що в ході досудового розслідування виникла необхідність у застосуванні до даного транспортного засобу такого заходу кримінального забезпечення, як арешт майна, оскільки під час досудового розслідування, було встановлено що вказаний автомобіль має значення речового доказу, а також в ході досудового розслідування необхідно провести експертизу технічного стану транспортного засобу та транспортно -трасологічну експертизу, для проведення яких обов`язково необхідна наявність вищевказаного автомобіля.

Ухвалою слідчого судді Рубіжанського міського суду Луганської області від 27.10. 2016 року клопотання було задоволено та накладено арешт на автомобіль марки „Тоуоtа Lапd Сгusег,, р/н НОМЕР_1 , який знаходиться у володінні ОСОБА_6 .

Задовольняючи дане клопотання слідчого, в межах кримінального провадження №0001294, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24 жовтня 2016 року, слідчий суддя, як вбачається з журналу судового засідання, заслухав пояснення слідчого, дослідив матеріали провадження, прийшов до висновку, що вказане майно є доказом злочину.

З таким рішенням слідчого судді колегія суддів повністю погоджується.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до положень ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді щодо наявності такої правової підстави, як наявність існування сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що автомобіль „ Тоуоtа Lапd Сгusег„ д/н НОМЕР_2 може містити в собі докази, які як самі по собі, так і в сукупності з іншими доказами, необхідні для проведення на досудовому слідстві експертиз технічного стану транспортного засобу, та проведення транспортно- трасологічних експертиз, а завданням його арешту є забезпечення збереження речових доказів, запобігання можливості приховування, відчуження, виходячи з того, що ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України.

При цьому колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді, що передача тимчасово вилученого автомобіля на відповідальне зберігання володільцю з ознайомленням про кримінальну відповідальність за ст. 388 КК України, не забезпечить його належної схоронності від таких випадків як крадіжка, пошкодження, знищення, інших негативних обставин, які не залежать від волі особи, якій він буде наданий на зберігання. Незастосування до даного транспортного засобу такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна є невиправданим ризиком і може призвести до приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення та відчуження як його самого, так і втрати всієї слідової інформації, яка може в них міститись та є доказом, що створить неможливість встановити об`єктивну істину у справі.

Дослідивши доводи клопотання слідчого та перевіривши надані матеріали, слідчий суддя, всупереч твердженням апелянта, встановив належність вказаної правової підстави, передбаченої ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання та накладення арешту на вказаний автомобіль.

Всупереч доводам апеляції, з огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, автомобіль має ознаки речового доказу та повинен вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на автомобіль, з тих підстав, що воно відповідає критеріям, передбаченим ч. 1 ст. 98 КПК України та з метою попередження незаконного відчуження майна, або пошкодження, або настання інших наслідків, з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні.

Оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що автомобіль може бути вилучений або відчужений, арешт на нього слідчим суддею накладено обґрунтовано, за наявності для цього зазначеної правової підстави.

Доводи апеляції про те, що автомобіль, на який накладено арешт не є речовим доказом, що слідчим не винесена постанова про визнання його таким, були досліджені апеляційним судом і на думку колегії суддів не можуть бути підставою для скасування ухвали слідчого судді, оскільки ці доводи підлягають перевірці під час проведення досудового розслідування.

При цьому колегія суддів вважає, що надані суду матеріали свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення завдань кримінального провадження.

Посилання апелянта на те, що він не причетний до здійснення протиправних дій, на недостатність та неналежність доказів в даному кримінальному провадженні, не свідчать про незаконність судового рішення, оскільки слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Завдання суду полягає в тому, щоб дослідити ті обставини кримінального провадження, про які органу досудового розслідування відомо на даний час та які дають достатньо обґрунтовані підстави для звернення до суду з відповідним клопотанням про арешт майна, тобто закон не вимагає щоб докази були повними, але вони повинні бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений в обранні того чи іншого заходу забезпечення кримінального провадження.

Крім того, посилання автора апеляційної скарги на ті обставини, що арешт на автомобіль накладено необґрунтовано, оскільки він не є підозрюваними у даному кримінальному провадженні, не спростовують висновків слідчого судді, зокрема тому, що арешт майна з підстав, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає обов`язкового оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Колегія суддів вважає правильним висновок слічого судді, що передача тимчасово вилученого автомобіля на відповідальне зберігання володільцю з ознайомленням про кримінальну відповідальність за ст. 388 КК України, не забезпечить його належної схоронності від таких випадків як крадіжка, пошкодження, знищення інших негативних обставин, які не залежать від волі особи, якій він буде наданий на зберігання.

А тому доводи апеляції про те, що арешт автомобіля може суттєво позначиться на інтересах держави та унеможливить виконання поставлених перед військовою частиною завдань, адже арештований автомобіль передано волонтерами 93 бригади РВБ ЗСУ під його управління для здійснення бойових завдань та несення служби.

Будь-яких негативних суттєвих наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, держави, колегією суддів не встановлено.

Доводи апелянта про наявність підстав вважати, що арештований автомобіль може бути збережений чи втратити своє призначення та цілісність є безпідставними, оскільки арештований автомобіль ухвалою слідчого судді переданий та буде зберігатися на внутрішньому некритому подвір`ї Рубіжанського ВПГУНП, обов`язок за його збереженням покладено на слідчого.
Таким чином, рішення слідчого судді про необхідність накладення арешту, колегія суддів вважає правильним.

Доводи апеляції про те, що ухвала, яка винесена слідчим суддею, стосується іншого траснпортного засобу, аніж той, який був у нього вилучений, є безпідставними.
Матеріали кримінального провадження, матеріали судового провадження, а також викладені в апеляції доводи свідчать, що предметом накладення арешту є саме вилучений у апелянта автомобіль „ Тоуоtа Lапd Сгuіsег„ р/н НОМЕР_2 , про повернення якого ставиться питання в апеляційній скарзі і саме на нього повинен бути накладений арешт, як на речовий доказ по справі з наведених вище обставин.

Окрім того, ухвалою слідчого судді Рубіжанського міського суду від 02.11.2016 року виправлена описка, допущена в ухвалі від 27.10.2016 року та зазначено, що правильним слід вважати накладення арешту на автомобіль саме „ Тоуоtа Lапd Сгuіsег„ р/н НОМЕР_2 .

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про правильність судового рішення та необгрунтованність апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

В задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_6 відмовити.

Ухвалу слідчого судді Рубіжанського міського суду Луганської області від 27.10. 2016 року, якою задоволено клопотання слідчого Рубіжанського ВПГУНП ОСОБА_7 , погоджене із прокурором Рубіжанського відділу Сєвєродонецької місцевої прокуратури ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №0001294, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24 жовтня 2016 року, за ознаками злочину, передбаченого передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України та накладено арешт на автомобіль марки „Тоуоtа Lапd Сгuіsег„ р/н НОМЕР_2 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: