печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 червня 2016 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 за участю представника особи, що подала скаргу ОСОБА_3 , розглянувши у судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві скаргу ОСОБА_4 на бездіяльність Генеральної прокуратури України, щодо неповернення тимчасово вилученого майна під час огляду, у рамках кримінального провадження № 0000236,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 звернулася до Печерського районного суду у місті Києві зі скаргою в порядку п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на бездіяльність слідчого, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна.

В обґрунтування доводів та вимог скарги особа, що подала скаргу посилається на те, що 24.03.2016 слідчим СВ Кам`янка-Бузького відділу поліції ГУ Національної поліції у Львівській області під час огляду місця події був вилучений належний ОСОБА_4 транспортний засіб марки Land Rover Range Rover Evoque, білого кольору, д.н.з НОМЕР_1 , вказує, що вилучене майно має статус тимчасово вилученого майна і яке не було повернуто у строки передбачені ч. 5 ст. 171 КПК України.

У судовому засіданні представник особи, яка подала скаргу ОСОБА_3 скаргу підтримав в повному обсязі, просив задовольнити, посилаючись на її обґрунтованість та безпідставність вилучення автомобіля під час проведення огляду, зазначивши, що огляд був проведений з порушенням порядку та процедури, визначених процесуальним законом.

Прокурор Генеральної прокуратури України у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду скарги повідомлявся належним чином.

Згідно з ч. 3 ст. 306 КПК України, відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи, що прокурор Генеральної прокуратури України, не з`явився в судове засідання, будучи повідомленим про час та місце розгляду справи, а відтак слідчий суддя визнав за можливе прийняти рішення по суті скарги без його участі.

Заслухавши пояснення представника особи, яка подала скаргу, вивчивши скаргу, слідчий суддя дійшов до наступного висновку.

Судовим розглядом встановлено, що слідчим управлінням Головного управління Національної поліції у Донецькій області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000236 від 24.03.2016 за фактом викрадення транспортних засобів та їх незаконного переміщення через адміністративний кордон з АР Крим, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України.

Процесуальне керівництво у вказаному кримінальному провадженні здійснюється відділом процесуального керівництва у кримінальних провадженнях управління з питань представництва інтересів громадян та держави в суді, протидії злочинності та корупції на тимчасово окупованій території півострова Крим Генеральної прокуратури України.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Відповідно до ст. 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене майно можливості володіти, користуватись та розпоряджатись певним майном до вирішення питання про арешт майна, а тимчасово вилученим майном може бути у вигляді речей, документів, грошей, тощо.

Згідно приписам ч. 2 ст. 168 КПК України, тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Виходячи з цього, відповідно до ст. 169 КПК України, вилучене майно є тимчасово вилученим та має бути повернуте особі, у якої вони вилучені у випадках, передбачених ч. 5 ст. 171 та ч. 6 ст. 173 КПК України, а саме: за клопотанням слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, в іншому випадку вилучене майно має бути негайно повернуте особі, у якої воно було вилучено.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 93 КПК України, сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

У зв`язку зі здійсненням досудового розслідування у вищевказаному кримінальному провадженні, слідчим СВ Кам`янка-Бузького відділу поліції ГУ Національної поліції у Львівській області під час огляду місця події був вилучений належний ОСОБА_4 транспортний засіб марки Land Rover Range Rover Evoque, білого кольору, д.н.з НОМЕР_1 на підставі доручення прокурора групи прокурорів відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях управління з питань представництва інтересів громадян та держави в суді, протидії злочинності та корупції на тимчасово окупованій території півострова Крим Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 № 26/2-33325-15 від 24.03.2016.

Зі змісту протоколу, складеного за результатами проведеного огляду місця події вбачається, що 24.03.2016 на ділянці дороги по вул. Незалежності, 22 в м. Кам`янка-Бузька тимчасово вилучено автомобіль марки Land Rover Range Rover Evoque, білого кольору, д.н.з НОМЕР_1 , який добровільно наданий ОСОБА_6 .

Разом з тим, у судовому засіданні представник особи, яка звернулася із скаргою вказав, що ОСОБА_6 права роз поряджатися вказаним транспортним засобом не мала, оскільки він їй не належить праві власності, а лише мала право керувати ним та згоди на вилучення автомобіля власник майна ОСОБА_4 не надавала.

При здійсненні кримінального провадження органом досудового розслідування має бути неухильно дотримано загальні засади кримінального провадження, встановлені ст.ст. 7, 8 КПК України, в тому числі верховенство права, законність та недоторканість права власності.

Виходячи з цього, відповідно до ст. 169 КПК України, вилучений автомобіль є тимчасово вилученим майном та має бути повернуте особі, у якої воно вилучено у випадках, передбачених ч. 5 ст. 171 та ч. 6 ст. 173 КПК України, а саме: за клопотанням слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, в іншому випадку вилучене майно має бути негайно повернуте особі, у якої воно було вилучено.

Слідчим суддею встановлено, що клопотання про арешт тимчасово вилученого майна під час огляду місця події, а саме транспортного засобу марки Land Rover Range Rover Evoque, білого кольору, д.н.з НОМЕР_1 , в порядку та на підставах, передбачених ч. 5 ст. 171 КПК України, не пізніше наступного дня до суду не надходило та арешт не було накладено у передбаченому законом порядку. В даному випадку, порядок регламентується ст. ст. 167-169, 235-236 КПК України, грошові кошти, які були вилучені, не є предметами, які містять на собі ознаки злочину і не вказані в ухвалі слідчого судді. Отже, таке майно підлягає негайному поверненню.

Відповідно до постанови прокурора групи прокурорів відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях управління з питань представництва інтересів громадян та держави в суді, протидії злочинності та корупції на тимчасово окупованій території півострова Крим Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 від 25.03.2016 транспортний засіб марки Land Rover Range Rover Evoque, білого кольору, д.н.з НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_4 , визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000236 від 24.03.2016 та вказан7ий автомобіль передано на зберігання до Національної гвардії України.

Згідно із ч. 2 ст. 100 КПК України, речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 100 КПК України, речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

Разом з тим, вимоги передбачені ч. 1 ст. 100 КПК України виконані стороною обвинувачення не були, тобто речовий доказ не повернутий його володільцю.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції, кожна фізична чи юридична особа має право на повагу до своєї власності. Жоден не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом та загальними принципами міжнародного права. У рішенні Європейського суду по справі «Мороко проти Російської Федерації» від 12.06.2008, Судом зазначається: «Попередні положення не зменшують права держави забезпечувати виконання таких законів, які їй видаються необхідними для здійснення контролю за використанням власності відповідно до загальних інтересів чи для забезпечення сплати податків чи інших зборів та штрафів».

Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

При цьому, відповідно до практики ЄСПЛ володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції», заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-ІІ). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series А N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», п. 50, Series А N 98).

В силу положень кримінального процесуального законодавства України на учасників судового процесу покладається обов`язок щодо доведення правомірності своїх дій.

Разом з тим, прокурор у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату та час розгляду скарги, будь-яких доказів на спростування доводів скарги не надав.

Таким чином, в діях органу досудового розслідування вбачається прояв бездіяльності у невиконанні Закону та не доведення правомірності своїх дій.

За таких обставин, приходжу до висновку про обґрунтованість поданої скарги щодо бездіяльності, яка полягає у неповерненні вилученого майна, оскільки, вбачається порушення права власника на володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Зі змісту ст. 307 КПК України вбачається, що за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування слідчий суддя може винести ухвалу про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову в задоволенні скарги.

Враховуючи вище викладене, виходячи з встановлених обставин та вимог КПК України, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність задоволення вимог скарги.

Керуючись ст. ст. 169, 171, 173, 236, 303, 307, 309, 372 КПК України, слідчий суддя, -
У Х В А Л И В :
Скаргу ОСОБА_4 на бездіяльність Генеральної прокуратури України, щодо неповернення тимчасово вилученого майна під час огляду, у рамках кримінального провадження № 0000236 задовольнити частково.

Зобов`язати компетентну посадову особу Генеральної прокуратури України, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження № 0000236, повернути ОСОБА_4 вилучене майно, а саме автомобіль марки Land Rover Range Rover Evoque, білого кольору, д.н.з НОМЕР_1 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1