Провадження № 1-кс/344/4218/16
У Х В А Л А
18 жовтня 2016 р. м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого слідчого судді ОСОБА_1

за участі секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу Публіччного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «КБ «Надра» ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого щодо невнесення відомостей в ЄРДР, -

В С Т А Н О В И В:

в скарзі вказано, що 16.08.2016 року керівником напрямку Управління організаційної роботи з територіальними підрозділами банківської безпеки та взаємодії з правоохоронними органами Департаменту банківської безпеки ПАТ «КБ «Надра» ОСОБА_4 була подана заява до Івано-Франківського відділу поліції ГУ Національної поліції України в Івано-Франківській області про відсутність банкомату за адресою м. Івано-Франківськ, вул. площа Ринок,1, та вчинене кримінальне правопорушення, яка була зареєстрована в ЖЕОЗіП. Тому скаржник просив суд зобов`язати Івано-Франківський відділ поліції ГУНП України в Івано-Франківській області внести в ЄРДР відомості за заявою скаржника та здійснити за нею досудове розслідування.

Скаржник в судове засідання не з`явився.

Прокурор в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд скарги без його участі, просив в задоволенні скарги відмовити.

Судом встановлено наступні обставини.

16.08.2016 року до Івано-Франківського відділу поліції ГУ Національної поліції України в Івано-Франківській області була подана заява щодо відсутності банкомату за адресою м. Івано-Франківськ, вул. площа Ринок,1. Так, 23.04.2013 року між ПАТ «КБ «Надра» та фізичною особою ОСОБА_5 був укладений договір про співпрацю з метою розміщення банкомату Банку в приміщенні будівлі за адресою м. Івано-Франківськ, вул. площа Ринок,1. Однак, ОСОБА_5 протягом восьми місяців чинить опір в демонтажі та вивезенні банкомату, відмовляється віддавати належне Банку майно, обґрунтовуючи свої дії наявною заборгованістю по орендній платі та вимагає оплати від банку в обмін на доступ до належного йому майна. Вказані дії скаржник вважає вимаганням, примушенням до виконання чи невиконання цивільно-правових зобов`язань, самоправством, опір уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та просив внести їх в ЄРДР.

Відповідно до п. 1 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

Відповідно до ст. 7 КПК України в якості загальної засади кримінального провадження проголошено змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Зміст заяви скаржника вказує на не виконання зазначеними особами цивільно-правових зобов`язань.

Так, в ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» вказано, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до п. 52 рішення від 26/07/2011 р. Європейського суду з прав людини в справі «Георгел и Георгета Стоіческу (Georgel and Georgeta Stoicescu) проти Румунії» (скарга № 9718/03), якщо не встановлено безпосереднього заподіяння тілесного ушкодження то позитивне зобов`язання держави щодо «ефективності судової системи» не вимагає порушення кримінальної справи, достатнім є дисциплінарний, цивільний чи адміністративний спосіб правового захисту потерпілому (наприклад, постанова Великої Палати Європейського суду з прав людини в справі «Во проти Франції" (Vo v. France), скарга № 53924/00, § 90, ECHR 2004-VIII, і постанова Великої Палати в справі «Мастроматтео проти Італії" (Mastromatteo v. Italy), скарга № 37703/97, §§ 90 и 94-95, ECHR 2002-VIII).

При цьому відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі "Іванов проти України" (Ivanov v. Ukraine), № 15007/02, пп. 74-75, рішення від 7 грудня 2006 року) сумлінність за ініціювання слідчих дій або відмову у кримінально-правовому переслідуванні особи повністю покладається на державу.

Так само в постанові Верховного Суду України від 23 червня 2015 року №802/3531/14-а вказано, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 12.10.78 у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод людини передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з… питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Отже даному суду не належить компетенція щодо оцінки доказів для встановлення складу злочину.

Кримінально-процесуальне законодавство не передбачає правових підстав для реєстрації цивільно-правового спору в ЄРДР.

Відповідно до зазначеного суд, -

П О С Т А Н О В И В :
в задоволенні скарги відмовити.

Відповідно до ст. 309 КПК України дана ухвала не підлягає оскарженню, заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Головуючий слідчий суддя ОСОБА_1