Справа № 139/246/16-к
В И Р О К
13 квітня 2016 року Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області
в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря ОСОБА_2
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Чапля Летичівського району Хмельницької області, громадянки України, освіта середня, не одруженої, не працюючої, жительки АДРЕСА_1 , не судимої, на утриманні неповнолітня та двоє малолітніх дітей
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 27, ч.2 ст.185 КК України
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Донецьк, громадянина України, освіта середня-спеціальна, не одруженого, не працюючого, жителя АДРЕСА_1 , не судимого
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 27, ч.2 ст.185 КК України, -
за участю сторін провадження:
прокурора ОСОБА_5
обвинуваченої ОСОБА_3
захисника обвинуваченої ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_4
потерпілого ОСОБА_7

В ході досудового розслідування встановлено, що 09.02.2016 року близько 20 години ОСОБА_3 перебуваючи в м. Києві на тимчасових заробітках, маючи умисел на заволодіння чужим майном, яке знаходилося в будинку, що належить ОСОБА_7 та розташований в АДРЕСА_1 , достовірно знаючи, що їй майно не належить, зателефонувала до вітчима ОСОБА_4 та вказала йому про необхідність забрати з будинку ОСОБА_7 речі, що належать останньому, а саме: диван, 2 килима та січкарню.
10.02.2016 року близько 13 год ОСОБА_4 шляхом вільного доступу до будинку, що розташований в АДРЕСА_1 , так як ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживали в ньому на протязі 5 місяців, достовірно знаючи, що майно належить власнику будинку ОСОБА_7 таємно викрав диван вартістю 500 грн, 1 килим вартістю 945 грн, 1 килим вартістю 600 грн та ручну січкарню, вартістю 1000 грн., чим спричинили матеріального збитку ОСОБА_7 на загальну суму 3045 грн. При цьому ОСОБА_3 безпосередньо дій по викраденню не вчиняла, однак підбурила, шляхом переконання та перебування в родинних стосунках з ОСОБА_4 на вчинення крадіжки.
Вказані дії ОСОБА_3 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 4 ст.27, ч. 2 ст.185 КК України, як підбурення до вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжки), кваліфікованою ознакою якої є вчинення крадіжки за попередньою змовою групою осіб, а дії ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 185 КК України як викрадення чужого майна (крадіжка), кваліфікованою ознакою якої є вчинення крадіжки за попередньою змовою групою осіб.
Цивільний позов не заявлено.
17 березня 2016 року між потерпілим ОСОБА_7 та підозрюваними ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в порядку передбаченому ст.ст. 468, 469, 471 КПК України, укладено угоди про примирення.
Відповідно до угоди про примирення з ОСОБА_3 потерпілий ОСОБА_7 та підозрювана ОСОБА_3 дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, узгодженого покарання у виді 1 року позбавлення волі, із звільненням на підставі ст.75 КК України від відбування покарання з випробуванням та однорічним іспитовим строком та згоди сторін на його призначення, щодо наслідків укладення та затвердження угоди, передбачених ст. 473 КПК України та щодо наслідків невиконання угоди, передбачених ст.476 КПК України та щодо умисного невиконання угоди про примирення.
Відповідно до угоди про примирення з ОСОБА_4 потерпілий ОСОБА_7 та підозрюваний ОСОБА_4 дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, узгодженого покарання у виді 1 року позбавлення волі, із звільненням на підставі ст.75 КК України від відбування покарання з випробуванням та однорічним іспитовим строком та згоди сторін на його призначення, щодо наслідків укладення та затвердження угоди, передбачених ст. 473 КПК України та щодо наслідків невиконання угоди, передбачених ст.476 КПК України та щодо умисного невиконання угоди про примирення.
В підготовчому судовому засіданні обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зазначили, що вони цілком розуміють характер обвинувачення які їм пред`явлено. Визнали себе винуватими у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України в повному обсязі, погодились із кваліфікацією з урахуванням виду співучасті кожного з них, щиро розкаялися, визнали фактичні обставини справи встановлені слідством. Крім того зазначили, що вони розуміють надані їм законом права, розуміють наслідки укладення та затвердження угод про примирення, визначені ст. 473 КПК України, наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України, дали згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання у разі затвердження угод та пояснили, що здатні реально виконати взяті на себе відповідно до угод зобов`язання. Просили угоди про примирення затвердити та призначити узгоджене покарання.
Захисник обвинуваченої ОСОБА_3 ОСОБА_6 просив суд затвердити угоду про примирення укладену між його підзахисною та потерпілим.
Потерпілий ОСОБА_7 в підготовчому судовому засіданні підтвердив, що йому зрозумілі наслідки затвердження угод про примирення, визначені ст. 473 КПК України. Просив затвердити укладені угоди про примирення від 17 березня 2016 року та призначити узгоджені сторонами покарання. Також потерпілий пояснив, що матеріальна шкода йому відшкодована повністю. Претензій матеріального та морального характеру до обвинувачених, він не має.
Прокурор вважає, що при укладенні угод про примирення дотримані вимоги та правила КПК України та КК України, просив угоди про примирення затвердити і призначити обвинуваченим узгоджене в угодах покарання.
Розглядаючи в порядку ст.314 ч.3 п.1 КПК України питання про можливість затвердження даних угод про примирення, суд виходить з наступного:
Відповідно до ст.ст.468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.
Судом у підготовчому судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченому ч. 4 ст. 27, ч.2 ст.185 КК України, а ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченому ч. 2 ст. 27, ч.2 ст.185 КК України, які згідно ст. 12 КК України, є злочином середньої тяжкості.
Аналізуючи та оцінюючи обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що дії обвинуваченої ОСОБА_3 слід кваліфікувати за ч. 4 ст. 27, ч.2 ст.185 КК України - підбурення до вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжки), кваліфікованою ознакою якої є вчинення крадіжки за попередньою змовою групою осіб, а дії ОСОБА_4 за ч.2 ст. 27, ч. 2 ст. 185 КК України як викрадення чужого майна (крадіжка), кваліфікованою ознакою якої є вчинення крадіжки за попередньою змовою групою осіб.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_3 суд вважає щире каяття та активне сприяння розкриттю даного злочину, відшкодування збитків.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_3 , судом не встановлено.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 суд вважає щире каяття та активне сприяння розкриттю даного злочину, відшкодування збитків.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлено.
Суд шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження переконався, що укладення угод сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угодах. При цьому, судом з`ясовано, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 повністю усвідомлюють зміст укладених з потерпілим угод про примирення, характер обвинувачення, щодо яких визнають себе винуватими, цілком розуміють свої права, визначені ст.474 ч.5 п.1 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даних угод, передбачені ст.473 ч.1 п.1 КПК України, та наслідки їх не виконання, передбачені ст.476 КПК України. Потерпілий ОСОБА_7 також повністю усвідомлює зміст укладених з обвинуваченими угод про примирення, цілком розуміє наслідки укладення, затвердження даних угод, передбачені ст.473 ч.1 п.2 КПК України, та наслідки їх не виконання, передбачені ст.476 КПК України.
Таким чином, на виконання вимог ст.474 КПК України судом з`ясовано обставини, які дають змогу впевнитися в тому, що укладення угод є добровільним, сторони усвідомлюють свої права, наслідки укладення і затвердження угод, а обвинувачені, крім того, характер обвинувачення та вид покарання, які будуть до них застосовані.
Ухвалюючи вирок, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, суд дійшов висновку, що мало місце діяння, у вчинені якого обвинувачуються ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Узгоджені сторонами покарання відповідають загальним правилам призначення покарань, передбаченим Кримінальним кодексом України.
За вчинений злочин обвинувачена ОСОБА_3 підлягає покаранню, яке відповідає санкції частини 2 статті 185 КК України, узгоджене сторонами в угоді про примирення, а саме у виді 1 року позбавлення волі, із звільненням на підставі ст.75 КК України від відбування покарання з випробуванням та однорічним іспитовим строком.
За вчинений злочин обвинувачений ОСОБА_4 підлягає покаранню, яке відповідає санкції частини 2 статті 185 КК України, узгоджене сторонами в угоді про примирення, а саме у виді 1 року позбавлення волі, із звільненням на підставі ст.75 КК України від відбування покарання з випробуванням та однорічним іспитовим строком.
Наявності речових доказів не встановлено.
Цивільний позов у справі відсутній.
Запобіжний захід обвинуваченим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу слід залишити без змін особисте зобов`язання.
Враховуючи викладене, керуючись п. 1 ч. 3 ст. 314, ч. 2 ст. 373, статтями 374, 474, 475 КПК України, суд, -
у х в а л и в:
ОСОБА_3 визнати винною у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 185 КК України, та призначити їй узгоджене сторонами угоди про примирення від 17 березня 2016 року покарання у виді одного року позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання, якщо вона протягом іспитового строку, тривалістю в один рік не вчинить нового злочину.
Запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_3 до вступу вироку в законну силу слід залишити без змін особисте зобов`язання.
ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 185 КК України, та призначити йому узгоджене сторонами угоди про примирення від 17 березня 2016 року покарання у виді одного року позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку, тривалістю в один рік не вчинить нового злочину.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу слід залишити без змін особисте зобов`язання.
Речові докази та процесуальні витрати у справі відсутні.
Вирок може бути оскаржений обвинуваченими, потерпілим виключно з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до апеляційного суду Вінницької області через Мурованокуриловецький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченим, захиснику, потерпілому та прокурору.

Суддя: