№243/6140/16-к
№ 1-кп/243/565/2016

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А И Н И
31 серпня 2016 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Березнегувате
Березнегуватського р-ну, Миколаївської обл., українця,
гр-на України, з середньою освітою, не одруженого, має
неповнолітнього сина ІНФОРМАЦІЯ_2 , військовослужбовця
призваного за мобілізацією на особливий період, який
проходить військову службу на посаді командира 2-го
відділення 2-го патрульного взводу патрульної роти 1-го
патрульного батального (з охорони взводних опорних
пунктів) в/ч НОМЕР_1 , який до мобілізації зареєстрований та
проживав за адресою:
АДРЕСА_1 , не судимого,
у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ст.407 ч.4 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
Обвинувачений ОСОБА_4 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.407 КК України, при наступних обставинах.
Відповідно до Закону України про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію», статті 1 Закону України «Про Оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій, та, відповідно до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. У відповідності до нової редакції статті 409 КК України, внесеної Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі військові
злочини» та опублікованої у «Голос України» від 4 березня 2015 року №39, кримінальна відповідальність за відмову від несення обов`язків військової служби в умовах особливого періоду настає з наступного дня після опублікування вищезазначеного закону, тобто з 5 березня 2015 року.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 НГУ від 16.06.2015 року за № 123 сержанта ОСОБА_4 , який прибув із військової частини НОМЕР_2 НГУ для комплектування військової частини, зараховано до списків особового складу та поставлено на всі види забезпечення.
10 липня 2015 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 НГУ від 10.07.2015 року за № 143 сержанта ОСОБА_4 призначено на посаду командира 2-го відділення 2-го патрульного взводу патрульної роти 1-го патрульного батальйону (з охорони взводних опорних пунктів) зазначеної військової частини.
Проходячи військову службу сержант ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст.ст.9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України повинен свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовій обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначать обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.
Незважаючи на вищевикладене, сержант ОСОБА_4 26 грудня 2015 року перебуваючи у військовій частині НОМЕР_1 НГУ, яка дислокується в АДРЕСА_2 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від військової служби, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 НГУ в умовах особливого періоду, свої службові обов`язки не виконав, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір до повернення до військової частини НОМЕР_1 НГУ в АДРЕСА_2 , та про своє місце знаходження до органів чи військового управління не заявляв.
18 липня 2016 року сержанта ОСОБА_4 , якого 12 липня 2016 року було затримано працівниками ІНФОРМАЦІЯ_3 та передано військовослужбовцям військової частини НОМЕР_2 НГУ для подальшої доставки за місцем служби, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 НГУ від 18.07.2016 року №173 зараховано до списків особового складу та поставлено на всі види забезпечення, у зв`язку із поверненням до військової частини після самовільного її залишення.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , свою провину визнав частково та пояснив, що дійсно він скоїв кримінальне правопорушення при тих обставинах, що викладені у обвинувальному акті, а саме: 26 грудня 2015 року, будучи військовослужбовцем та перебуваючи у військовій частині НОМЕР_1 НГУ, яка дислокується в АДРЕСА_2 , з метою тимчасово ухилитися від військової служби за сімейними обставинами, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 НГУ в умовах особливого періоду, свої службові обов`язки не виконав, час проводив на власний розсуд допомагав матері по господарству, проводив час з малолітнім сином, і лише один раз зателефонував до командира, з`ясувати, чи повертатись йому до військової частини, але його повідомили, що він тут не потрібен, так як справу передали до прокуратури. Він не приймав ніяких мір до повернення до військової частини НОМЕР_1 НГУ в АДРЕСА_2 , та про своє місце знаходження до органів чи військового управління не заявляв, а 12 липня 2016 року його було затримано працівниками Березнегуватського відділення поліції в Миколаївській області та передано військовій частині НОМЕР_2 НГУ для подальшої доставки за місцем служби. Його, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 НГУ від 18.07.2016 року №173, зараховано до списків особового складу та поставлено на всі види забезпечення, у зв`язку із поверненням до військової частини після самовільного її залишення. Він щиро кається у скоєному, але саме сімейні обставини змусили його повернутися додому, самовільно покинувши військову частину НОМЕР_1 НГУ. Просить суд не призначити йому покарання пов`язане з позбавленням волі.

Крім повного визнання своєї провини у вчиненому злочині, вина ОСОБА_4 повністю знайшла своє підтвердження:
?поясненнями свідка ОСОБА_6 , який у суді пояснив, що з обвинуваченим ОСОБА_4 він проходив службу у одній роті і знаходився у одному з ним спальному приміщенні. Десь 26 грудня 2015 року ОСОБА_7 покинув в/ч НОМЕР_1 , яка розташована у АДРЕСА_2 і про це йому стало відомо, коли він вранці 27 грудня 2015року повернувся з наряду. Приблизно, 16-18 липня 2016 року Каменщика під конвоєм було доставлено до даної військової частини. Як особа, ОСОБА_7 спокійним, трудолюбивий, має малолітню дитину. Він чув, що у сім`ї ОСОБА_7 було щось негаразд, тому він, без будь-якого дозволу поїхав додому у Миколаївську область.
?показами свідка ОСОБА_8 , який у судовому засіданні показав, що разом з ОСОБА_4 він проходив службу у в/ч НОМЕР_1 , яка розташована у АДРЕСА_2 , він старшина, а ОСОБА_9 сержант. Крім того, у куприку їх ліжка стояли поруч і він чув, як ОСОБА_7 розмовляв з матерю, дружиною, скаржився на поведінку останньої, а 26 грудня 2015 року він плакав, так як дружина його покинула і він сказав, що поїде додому, з`ясовувати стосунки, так як має малолітнього сина. Після цієї розмови, ОСОБА_7 переодягнувся у цивільний одяг і кудись пішов. Територія військової частини не мала огорожі і тому кожен мав можливість поза КПП пройти до міста. Вранці другого дня стало відомо, що ОСОБА_7 покинув військову частину без бдуь-якого дозволу. Йому не відомо, яким чином шукали втікача, але у липні 2016р. обвинуваченого було повернуто до військової частини.
дослідженими у судовому засіданні доказами:
?витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 за №123 від 16.06.2015р., яким ОСОБА_4 було зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду командира 2-го відділення 2-го навчального взводу (а.с.41);
?витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 за №143 від 10.07.2015р., яким ОСОБА_4 було призначено на посаду командира 2-го відділення 2-го патрульного взводу патрульної роти 1-го патрульного батальйону військової частини НОМЕР_1 (а.с.42);
?витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 за №282 від 26.12.2015р., яким ОСОБА_4 , який самовільно залишив розташування частини 26 грудня 2015 року було виключено зі всіх видів забезпечення, з 28 грудня 2015 року (а.с.43);
?матеріалами службового розслідування по факту залишення місця проходження служби сержантом ОСОБА_4 (а.с.44-53);
?протоколом затримання ОСОБА_4 від 12.07.2016р., де вказано, що його 12.07.2016р. було затримано у смт. Березнегувате, Миколаївської області (а.с.53-55);
?витягом з наказу командира військової НОМЕР_1 №173 від 18.07.2016р., яким ОСОБА_4 було зараховано на усі види забезпечення, оскільки останнього було доставлено до військової частини, яку 26.12.2015р. самовільно залишив (а.с.59).
Дослідивши вище перелічені письмові докази, суд приходить до обгрунтованого переконання, що всі вони, у розумінні вимог ст.86 КПК України, є допустимими доказами, оскільки отримані у порядку, встановленому КПК України.
Аналізуючи вищезазначені докази у їх сукупності, суд приходить до переконання, що обвинувачений ОСОБА_4 скоїв кримінальне правопорушення передбачене ст.407 ч.4 КК України самовільне залишення військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби) в умовах особливого періоду.
При визначенні міри покарання ОСОБА_4 , суд враховує характер та ступень загальної небезпеки скоєного правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягався, за місцем проходження служби характеризується з позитивної сторони, по службі заохочень та стягнень не має, має на утриманні пристарілу матір та малолітню дитину.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, не встановлено.
Обставини, що пом`якшують покарання є активне сприяння розкриттю злочину та щиро каяття обвинуваченого у вчиненому.
Враховуючі перелічені вище обставини, суд вважає призначити ОСОБА_4 покарання за частиною 4 ст. 407 КК України у вигляді мінімального строку позбавлення волі, передбаченого даною частиною статті Закону.

Суд вважає, що зазначене покарання за своїм видом та розміром, є справедливим, необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_4 лише в умовах його ізоляції від суспільства та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Речових доказів по справі не має.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 369-370, 374 КПК України, суд
Визнати винним ОСОБА_4 у скоєнні злочину передбаченого статтею 407 ч.4 КК України.
Призначити ОСОБА_4 покарання за ст.407 ч.4 КК України у вигляді позбавлення волі строком на три роки.
Строк покарання ОСОБА_4 обчислювати з 12.07.2016р., застосувавши ч. 5 ст. 72 КК України до набуття вироку законної сили.
До набуття вироку чинності запобіжний захід ОСОБА_4 залишити без змін утримання під вартою в Артемівському слідчому ізоляторі м. Бахмут, Донецької області.
Апеляційна скарга на вирок суду подається до апеляційного суду Донецької області через Слов`янський міськрайонний суд Донецької області протягом 30 днів з дня його проголошення, а засудженому - в той же термін з часу отримання ним копії даного вироку суду.
Суддя: