Справа № 346/5221/16-к
Провадження № 1-кп/346/297/16
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2016 року м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд

у складі: головуючого- судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

потерпілої ОСОБА_5

розглянувши у судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0001168, що зареєстроване в ЄРДР 07 серпня 2016 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , неодруженого, освіта середня, працюючого ОСББ «Одісей» різноробочим, раніше судимого 28.11.2014 року Косівським районним судом за ч.1 ст. 286 КК України до покарання у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом строком на 1 рік та штраф 4250 грн., депутатом не являється, громадянина України;

У вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України,-

встановив:

07 серпня 2016 року близько 24.00 год., ОСОБА_4 , керуючи автомобілем марки ВАЗ 21150, реєстраційний номер НОМЕР_1 , разом із пасажиркою ОСОБА_5 рухався автодорогою Р-24 сполученням Татарів-Камянець-Подільський, у с. Верхній Вербіж, Коломийського району, перевищив дозволену швидкість руху керованого ним автомобіля, не врахував дорожню обстановку, проявив неуважність не справився з керуванням та виїхав за межі проїзної частини дороги, де вчинив наїзд на дерево. При цьому обвинувачений порушив вимоги Правил дорожнього руху України, а саме:

п. 2.1.,г) згідно якого водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності

п.2.3.б),відповідно якого для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобовязаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

п. 2.9 в якому зазначено, що водієві забороняється

а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин;

п. 12.1., згідно якого під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також стан транспортного засобу, щоб мати змоги постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;

п.12.2 який вказує, що у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги.

п. 12.3, у якому зазначено, що у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху обїзду перешкоди;

п. 12.4, в якому вказано, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год.

Внаслідок вчинених обвинуваченим порушень правил Дорожнього руху України та зіткнення, потерпіла ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої травми живота, з множинними розривами VIII сегмента печінки, внутрішньою кровотечею та гемарогічним шоком І-ІІ ступеня, закрита травма грудної клітки, з переломом VII ребра зліва, краєвим пневмотораксом зліва та лівобічним травматичним випітним плевритом зліва, рана на обличчі в ділянці правого кута рота, що згідно висновку судово-медичної експертизи від 19.09.2016 року відноситься до тілесного ушкодження середньої тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоровя на строк понад 21 добу, але не є небезпечних для життя в момент спричинення.

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, визнав, та повністю підтвердив обставини вчиненого ним кримінального правопорушення. Пояснив, що 07 серпня 2016 року близько 00.00 год. керував автомобілем марки ВАЗ 2115, разом із пасажиркою ОСОБА_5 рухався в с. Верхній Вербіж. Оскільки дорога була погана і мокра-не справився з керуванням та виїхав за межі проїзної частини дороги, де врізався в дерево. У вчиненому щиро розкаюється, просить його суворо не карати.

Потерпіла в судовому засіданні пояснила, що вона поверталася з відпочинку 06.08.2016 року на автомобілі, яким керував ОСОБА_4 . На повороті машину занесло і їх викинуло з дороги. Внаслідок цього вона отримала травми. Просить обвинуваченого суворо не карати, будь-яких претензій до нього не має.

На підставі ч.3 ст.349 КПК України, за згодою учасників процесу, судом визнано недоцільним дослідження доказів, стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій немає.

Розгляд провадження провадився відносно обвинуваченого в межах пред`явленого йому обвинувачення.

Тому суд ухвалив обмежитись допитом обвинуваченого, потерпілої, дослідити характеризуючі документи на обвинуваченого та вислухати думку потерпілої відносно міри покарання.

При встановлених обставинах, оцінюючи зібрані докази, суд вважає, що винуватість обвинуваченого у вчиненні вищезазначеного злочину в судовому засіданні доведена повністю і зібраних доказів достатньо для визнання його винним.

Таким чином, враховуючи викладене, суд вважає, що своїми умисними діями, які виразились в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій ОСОБА_5 середньої тяжкості тілесне ушкодження, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286 КК України.

Призначаючи покарання обвинуваченому, у відповідності зі ст.65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Суд вважає, що згідно ст.66 КК України у справі наявна обставина, яка пом`якшує покарання щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування шкоди.

Обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що одна лише тяжкість вчиненого в даному випадку злочину не може бути єдиною та безумовною підставою для висновку про неможливість виправлення підсудного без ізоляції від суспільства, а тому йому слід призначити покарання за ч.1 ст. 286 КК України у вигляді штрафу в межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України, оскільки зазначене покарання буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Питання про речові докази вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Витрати стягнути з обвинуваченого.

Керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 ч.1 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 250 (двісті п`ятдесять) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 4250 (чотири тисячі двісті п`ятдесять) грн.. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 439 (чотириста тридцять дев`ять) грн. 80 коп. витрат за проведення експертиз.

Речові докази- автомобіль марки ВАЗ 21150, реєстраційний номер НОМЕР_1 та технічний паспорт на вказаний автомобіль- повернути власнику- ОСОБА_6 .

Посвідчення водія ОСОБА_4 передати на зберігання у Коломийський відділ поліції ГУНП в Івано-Франківській області.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Івано-Франківської області через Коломийський міськрайонний суд протягом тридцяти діб з моменту його проголошення.

Суддя ОСОБА_1