Справа № 333/648/14-к
Справа №333/648/14-к
Провадження №1-кп/333/19/16
ВИРОК

Іменем України
27 жовтня 2016 року м.Запоріжжя

Комунарський районний суд м.Запоріжжя у складі колегії суддів:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м.Запоріжжя, кримінальне провадження №0004865 відносно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, українця, громадянина України, освіта незакінчена вища, офіційно непрацюючого, розлученого, маючого неповнолітню дитину ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого і проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за обвинуваченням у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.27 ч.3 ст.187 КК України,
В С Т А Н О В И В:
05 листопада 2013 року, приблизно о 02-40 годині, ОСОБА_8 , маючи умисел на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з проникненням у житло, діючи з корисливих мотивів, за попередньою змовою із засудженими вже за вчинення цього кримінального правопорушення ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , за його вказівками, приїхали до будинку АДРЕСА_2 , де мешкала його знайома ОСОБА_6 , яку він заздалегідь запропонував пограбувати. Знаходячись біля вказаного будинку, ОСОБА_8 відмовився заходити до нього і запропонував ОСОБА_11 і ОСОБА_12 самим скоїти напад, на що останні погодилися, тим самим ОСОБА_8 , організувавши розбійний напад, залишився на вулиці біля двору будинку. Далі, ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , підійшовши до вхідних дверей будинку АДРЕСА_2 ввели потерпілу ОСОБА_6 в оману, і, після того, як вона відкрила їм вхідні двері, проникли до будинку, де, з метою заволодіння її майном, діючи за завчасно розподіленими ролями задля досягнення свого злочинного умислу, ОСОБА_12 , діючи умисно, наніс ОСОБА_6 один удар кулаком правої руки в обличчя, від якого остання впала на підлогу, після чого, продовжуючи свої злочинні дії, передпліччям своєї правої руки здавив потерпілій шию, чим позбавив її можливості до активного опору, і спричинив насилля, небезпечне для життя і здоров`я потерпілої у момент нападу. У цей час ОСОБА_11 направився до однієї з кімнат будинку, де заволодів майном потерпілої ОСОБА_6 , а саме: кришталевою шкатулкою, вартістю 200,00 гривень, в якій знаходились: срібна каблучка проби 875, вагою 6,74 г, вартістю по 5,00 гривень за 1 г, на загальну суму 33,70 гривень; срібна каблучка проби 925, вагою 3,8 г, вартістю по 5,00 гривень за 1 г, на загальну суму 19,00 гривень; срібна каблучка, проби 925, вагою 3,5 г, вартістю по 5,00 гривень за 1 г, на загальну суму 17,50 гривень; срібний браслет, проби 925, вагою 12,2 г, вартістю по 5,00 гривень за 1 г, на загальну суму 61,00 гривню; срібний браслет, проби 925, вагою 33,1 г, вартістю по 5,00 гривень за 1 г, на загальну суму 165,50 гривень; срібна каблучка, проби 925, вагою 3,26 г, вартістю по 5,00 гривень за 1 г, на загальну суму 16,30 гривень; срібна каблучка, проби 925, вагою 4,68 г, вартістю по 5,00 гривень за 1 г, на загальну суму 23,40 гривень; срібна каблучка, проби 925, вагою 5,56 г вартістю по 5,00 гривень за 1 г, на загальну суму 27,80 гривень; срібна каблучка, проби 925, вагою 2,80 г, вартістю по 5,00 гривень за 1 г, на загальну суму 14,00 гривень; срібний ланцюжок, проби 925, довжиною 50 см, вагою 11,70 г, вартістю по 5,00 гривень за 1 г, на загальну суму 58,50 гривень; срібний ланцюжок, проби 925, довжиною 55 см, вагою 12,47 г, вартістю по 5,00 гривень за 1 г, на загальну суму 62,35 гривень; срібні сережки, проби 925, вагою 0,8 г, вартістю по 5,00 гривень за 1 г, на загальну суму 4,00 гривні; срібні сережки, проби 875, вагою 8,52 г, вартістю по 5,00 гривень за 1 г, на загальну суму 42,60 гривень; золотий ланцюжок, проби 583, довжиною 50,00 см, вагою 11 г, вартістю по 210,00 гривень за 1 г, на загальну суму 2310,00 гривень; золотий хрестик, проби 583, вагою 5 г, вартістю по 210,00 гривень за 1 г, на загальну суму 1050,00 гривень; золотий браслет, проби 583, вагою 6,5 г, із золотим хрестиком, проби 583, вагою 1,5 г, вартістю по 210,00 гривень за 1 г, на загальну суму 1680,00 гривень; золотий хрестик, проби 585, вагою 1,5 г, на люриксовій мотузці, вартістю по 210,00 гривень за 1 г, на загальну суму 315,00 гривень; золота каблучка, проби 585, вагою 3 г, вартістю по 210,00 гривень за 1 г, на загальну суму 630,00 гривень; одна золота сережка, проби 585, вагою 1,5 г, вартістю по 210,00 гривень за 1 г, на загальну суму 315,00 гривень; глечиком чайного сервізу, що для потерпілої матеріальної цінності не має, у якому знаходились дрібні монети номіналом 50 копійок та 1 гривня, на загальну суму 40,00 гривень. Після заволодіння вказаним майном потерпілої, ОСОБА_8 , ОСОБА_11 і ОСОБА_12 зникли з місця скоєння злочину, і у подальшому розпорядились ним на власний розсуд. У результаті умисних злочинних дій ОСОБА_8 , ОСОБА_11 і ОСОБА_12 потерпілій ОСОБА_6 була заподіяна матеріальна шкода на загальну суму 7081,65 гривень. За скоєння вказаного злочину ОСОБА_11 26.06.2014 року, а ОСОБА_12 22.01.2014 року були засуджені вироками Комунарського районного суду м.Запоріжжя, відповідно, за ч.3 ст.187 КК України.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.27 ч.3 ст.187 КК України, не визнав повністю і суду пояснив, що знайомий з потерпілою ОСОБА_6 , адже раніше зустрічався із її донькою ОСОБА_13 . Раз або два рази на місяць в той час приїздив до матері ОСОБА_13 у гості. Про розбійний напад дізнався від останньої. 05 листопада 2013 року на зупинці громадського транспорту «Гортоп» у м.Запоріжжя разом із ОСОБА_12 і ОСОБА_11 вживав пиво. Далі останній попросив його винайти автомобіль і відвезти їх з ОСОБА_12 до Комунарського району м.Запоріжжя. Враховуючи прохання ОСОБА_11 , ОСОБА_8 зателефонував ОСОБА_14 і попросив його приїхати на автомобілі. По приїзду останнього, вони запропонували йому заправити автомобіль, щоб він відвіз їх до Комунарського району м.Запоріжжя. ОСОБА_14 погодився і вони учетвером поїхали в район розташування Комунарського відділення поліції, при цьому він сидів на передньому пасажирському сидінні, а куди їхати вказували ОСОБА_12 і ОСОБА_11 . По приїзду останні вийшли і попросили їх зачекати незначний час. Далі, з метою справити природні потреби, він вийшов з автомобіля і згодом повернувся. Потім він разом із ОСОБА_14 чекали ОСОБА_12 і ОСОБА_11 . Останні повернулися приблизно через 10 хвилин у збудженому стані, сіли на заднє сидіння автомобіля і попросили поїхати до ломбарду на вул.Іванова у м.Запоріжжя. При них була якась ваза, в якій щось дзвеніло. Вазу вони викинули із вікна автомобіля по дорозі. На вул.Іванова у м.Запоріжжя ОСОБА_12 пішов до ломбарду, однак повернувшись повідомив про відсутність у нього документа, що посвідчує особу, і попросив ОСОБА_14 , у якого було водійське посвідчення, піти разом з ним до ломбарду. Після цього ОСОБА_12 чи ОСОБА_11 дали йому золотий ланцюжок і сказали, що це на бензин. На вул.Красній у м.Запоріжжя ОСОБА_12 з ОСОБА_11 вийшли з автомобіля, а він разом з ОСОБА_14 поїхали на Критий ринок, що знаходиться у м.Запоріжжя, де у ларьку реалізували золотий ланцюжок приблизно за 500-600 гривень. Частку отриманих грошей витратили на бензин, а суму приблизно у 300 гривень поділили порівну між собою. Далі вони роз`їхалися по домівкам. Про те, що ОСОБА_12 і ОСОБА_11 протиправно заволоділи чужим майном, почав здогадуватися лише після того як останні збули викрадене у ломбарді по вул.Іванова у м.Запоріжжя. Цивільний позов потерпілої не визнав у повному обсязі.
Незважаючи на невизнання своєї вини обвинуваченим, суд вважає, що вина останнього у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.27 ч.3 ст.187 КК України, за викладених у вироку обставинах у межах висунутого обвинувачення, повністю підтверджується зібраними по кримінальному провадженню та дослідженими в судовому засіданні наступними доказами.
Допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 пояснила суду, що ОСОБА_8 вона знає як хлопця, з яким зустрічалася її донька ОСОБА_15 . Обвинувачений неодноразово ночував у неї вдома. Також ОСОБА_8 знайомий їй як сусід її матері, яка мешкає по АДРЕСА_3 . 05 листопада 2013 року, приблизно о 02-30 годині, вона знаходилася у себе вдома, за адресою: АДРЕСА_2 . Приблизно о 02-40 годині вона прокинулася від того, що у двері хтось постукав. На її питання чоловік відповів: «Забери своего ОСОБА_16 », після чого вона відчинила вхідні двері та побачила на порозі раніше їй невідомих ОСОБА_12 і ОСОБА_11 . ОСОБА_12 одразу ж вдарив її кулаком правої руки в область її обличчя носа та губи, після чого штовхнув її і, коли вона падала, потягла ОСОБА_12 за собою, в результаті чого вони удвох впали на підлогу у коридорі будинку. ОСОБА_12 знаходився з лівого боку від неї і правою рукою почав давити її за шию, коли вона почала кричати, він схопив її кросівок та намагався останнім закрити їй рот. При цьому ОСОБА_11 переступив через неї та ОСОБА_12 і пройшов через коридор у кімнату. Приблизно через декілька хвилин він вийшов з кімнати, сказавши ОСОБА_12 : «Все, пішли», після чого вони удвох вибігли з будинку, а вона зателефонувала у поліцію. Будинок обшукували цілеспрямовано, з їх поведінки було зрозуміло, що вони обізнані про місце зберігання коштовностей, адже ОСОБА_11 відразу зайшов до зали, де вони зберігалися. Загалом розбійний напад тривав до десяти хвилин. Вона відчинила двері, адже раніше неодноразово її колишнього співмешканця ОСОБА_17 приводили додому напідпитку сторонні особи. Внаслідок розбійного нападу в неї було викрадено велику кількість ювелірних виробів, зазначених в обвинувальному акті. Заявлений нею цивільний позов вона підтримує повністю, просить суд його задовольнити. Також просить суд покарати обвинуваченого суворо.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 пояснила суду, що вона підтримувала тісні стосунки з ОСОБА_8 , якого неодноразово запрошувала додому, де живе її матір потерпіла ОСОБА_6 . У листопаді 2013 року їй посеред ночі зателефонувала ОСОБА_6 і повідомила, що на неї було здійснено розбійний напад за наступних обставин. Невідомі подзвонили у двері будинку і попросили забрати ОСОБА_17 . Коли вона відчинила, двоє незнайомих їй чоловіків ускочили у будинок, збили її з ніг у коридорі та викрали шухлядку із золотими виробами.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_17 пояснив суду, що потерпіла ОСОБА_6 на протязі 12 років, до вересня 2013 року, була його співмешканкою, з якою він проживав разом у належному останній житловому будинку, за адресою: АДРЕСА_2 . На час скоєння злочину щодо потерпілої, він з нею вже не мешкав, а проживав за іншою адресою. ОСОБА_8 знає як хлопця доньки потерпілої, якого він неодноразово, під час сумісного проживання з потерпілою, бачив у гостях у належному ОСОБА_6 будинку за вищезазначеною адресою. У листопаді 2013 році потерпіла повідомила, що в ніч на 05 листопада 2013 року на неї, коли вона знаходилася вдома, було вчинено розбійний напад, в результаті чого грабіжники заволоділи належними їй золотими виробами. Крім того, пояснив суду, що під час його проживання з потерпілою у належному їй будинку за вищезазначеною адресою були випадки, коли його у стані алкогольного сп`яніння приводили додому сторонні особи. Із ОСОБА_11 і ОСОБА_12 він знайомий не був.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 пояснив суду, що з ОСОБА_8 він знайомий з 2012 року, але в близьких дружніх стосунках вони не перебували. У ніч з 04 листопада 2013 року на 05 листопада 2013 року, після 24-00 години, йому на мобільний телефон зателефонував ОСОБА_8 і попросив під`їхати на зупинку громадського транспорту «Гортоп», що знаходиться по вул.Красній у м.Запоріжжя. По приїзду на вказане місце, до нього підійшли ОСОБА_8 і ще двоє чоловіків, пізніше він дізнався, що це були ОСОБА_11 і ОСОБА_12 . На прохання ОСОБА_8 відвезти їх до Комунарського району м.Запоріжжя, він погодився. В автомобілі ОСОБА_12 і ОСОБА_11 сілі на заднє сидіння, а ОСОБА_8 на переднє пасажирське. Останній показував куди потрібно їхати. За вказівкою ОСОБА_8 , вони зупинилися у провулку нижче Комунарського відділу поліції. Потім ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 вийшли. ОСОБА_8 згодом повернувся. Приблизно через двадцять хвилин у збудженому стані повернулися і ОСОБА_11 з ОСОБА_12 Хтось із них двох попросив поїхати до ломбарду по вул.Іванова у м.Запоріжжя. Під час руху через вікно автомобіля хлопці, які перебували на задньому сидінні автомобіля викидали якісь речі. Згодом він зрозумів, що ці речі скоріше за все крадені. На вул.Іванова в м.Запоріжжя він з ОСОБА_12 пішли в ломбард, де на його водійське посвідчення, оскільки у ОСОБА_12 не було при собі документів, що посвідчують особу, під заклад золотого хрестика і ще якогось ювелірного виробу, ОСОБА_12 отримав грошові кошти, з яких, повернувшись в автомобіль, передав йому 50 гривень на бензин. Після чого усі поїхали на вул.Красна у м.Запоріжжя, де з автомобіля вийшли ОСОБА_12 і ОСОБА_11 . Далі він з ОСОБА_8 поїхали на Критий ринок у м.Запоріжжя, де у ломбардному ларьку ОСОБА_8 продав якийсь ювелірний виріб, а з виручених грошей віддав йому 50 гривень на бензин. Далі він відвіз ОСОБА_8 додому і поїхав до себе.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_18 пояснив суду, що він раніше працював касиром у ломбарді «Топаз», який знаходиться по вул.Іванова у м.Запоріжжя. Обвинуваченого ОСОБА_8 не пам`ятає. За механізмом скупка ювелірних виробів відбувалася після надання особою документу, що посвідчує особу. Також свідок підтвердив покази, надані ним під час досудового розслідування, згідно з яких на час допиту у 2013 році він повідомив, що в ніч з 04 листопада 2013 року на 05 листопада 2013 року, приблизно о 03-00 годині, у приміщення ломбарду зайшли двоє невідомих чоловіків, один з яких пред`явив водійське посвідчення НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_14 . Хтось із чоловіків заклав у ломбард золоте кільце і золотий хрестик.
Засуджений вироком Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 26.06.2014 року за ч.3 ст. 187 КК України ОСОБА_11 у судовому засіданні від дачі показань в якості свідка відмовився на підставі ст.63 Конституції України.
Крім показів потерпілої і свідків судом досліджені наступні докази, що підтверджують вину обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.
Із дослідженого в судовому засіданні протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 05.11.2013 року суд встановив, що 05.11.2013 року, о 04-10 годині, ОСОБА_6 звернулася до Комунарського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області із заявою, в якій просила притягнути до кримінальної відповідальності невідомих, які 05.11.2013 року, приблизно о 02-40 годині, знаходячись у її будинку, із застосуванням фізичного насилля відкрито заволоділи її майном (том 2 а.с.40).

Із досліджених в судовому засіданні протоколу огляду місця події від 05.11.2013 року та ілюстративної таблиці до нього, суд встановив, що 05.11.2013 року слідчий СВ Комунарського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області, в присутності двох понятих, за участю потерпілої, здійснив огляд будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , і зафіксував вигляд коридору, кімнат вказаного будинку, а також те, що у кімнаті №3 обстановка порушена лише на верхній полиці серванту, у кімнаті №2 обстановка не порушена. У ході проведення даної слідчої дії вилучено: у кімнаті №1 одну резинову медичну рукавицю, змиви РБК (на підлозі), контрольний змив, мікрочастинки із вхідної двері, два сліди структури тканини із вхідної двері, два сліди пальців рук і 1 слід долоні, футболка з РБК (том 2 а.с.45-46, 47-51).

Із досліджених у судовому засіданні протоколу проведення слідчого експерименту від 24.12.2013 року та ілюстративної таблиці до нього суд встановив, що ОСОБА_6 , в присутності понятих, розповіла про події, що мали місце 15.11.2013 року, зокрема, що вона прокинулася о 02-40 годині від стуку у вхідні двері, на запитання «Хто там?», чоловічий голос відповів «Забери своего ОСОБА_19 », а також детально описала, які тілесні ушкодження нанесли їй невідомі після того, як вона відчинила двері (том 2 а.с.63-68).

Із досліджених у судовому засіданні висновків судово-медичних експертиз ОСОБА_6 №5051 від 27.12.2013 року і №5052Д від 27.12.2013 року суд встановив, що забій правої стопи (синець з набряком м`яких тканин в області правої стопи, набряк м`яких тканин в області правого гомілковостопного суглоба) у ОСОБА_6 в сукупностікваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я. Синець в області шиї, садна в області носа, в області правої щоки, в лівій підочноямковій області, набряк м`яких тканин в області верхньої губи у ОСОБА_6 кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження. Ці ушкодження утворилися від дії тупого (тупих) предмета і могли утворитися за обставин, зазначених оглянутою. Давність утворення пошкоджень не суперечить строку, вказаному оглянутою, а саме: 05.11.2013 року (том 2 а.с.75-76).
Із досліджених в судовому засіданні протоколу пред`явлення особи для впізнання від 07.11.2013 року та доданої до нього фототаблиці, суд встановив, що 07.11.2013 року слідчий СВ Комунарського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області, у присутності двох понятих, пред`явив свідку ОСОБА_20 для впізнання чотирьох осіб. У ході проведення даної слідчої дії свідок ОСОБА_20 впізнав особу №4 ( ОСОБА_8 ) як особу, яка в ніч з 04.11.2013 року на 05.11.2013 року збула йому золотий браслет (том 2 а.с.116-118).

Із дослідженого в судовому засіданні запису з камери відеоспостереження з ломбарду «Капітал», який знаходиться за адресою: м.Запоріжжя, вул.Іванова, 81а, суд встановив, що обвинувачений ОСОБА_8 розписувався у квитанціях і отримував грошові кошти після 04-00 години ранку 05 листопада 2013 року. Після перегляду зазначеного відеоматеріалу, обвинувачений ОСОБА_8 пояснив суду, що це дійсно він знаходився у приміщенні ломбарду по вул.Іванова у м.Запоріжжя, але коли і з приводу чого, згадати не зміг.
Згідно з квитанцією від 13.01.2015 року, долученою захисником обвинуваченого ОСОБА_8 адвокатом ОСОБА_21 у судовому засіданні 14.01.2015 року, ОСОБА_8 відшкодував потерпілій ОСОБА_6 матеріальну шкоду у розмірі 2400,00 гривень (том 1 а.с.233, 234-235).

Вироком Комунарського районного суду м.Запоріжжя 22 січня 2014 року ОСОБА_12 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, на підставі якої призначено йому покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді 5 років позбавлення волі, на підставі ст.ст.75, 104 КК України з іспитовим строком 2 роки. За зазначеним вироком встановлено, що 05 листопада 2013 року, приблизно о 02-40 годині, ОСОБА_22 , маючи умисел на напад, з метою заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, поєднаний з проникненням у житло, за попередньою змовою з ОСОБА_11 , матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, знаходячись біля будинку АДРЕСА_2 , ввели потерпілу ОСОБА_6 в оману і після того, як вона відкрила їм вхідні двері, проникли до будинку за вищевказаною адресою, де застосовуючи фізичну силу, вчинили розбійний напад, з метою заволодіння майном (том 1 а.с.230-231).

Вироком Комунарського районного суду м.Запоріжжя 26 червня 2014 року ОСОБА_11 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, на підставі якої призначено йому покарання у виді 7 років позбавлення волі із конфіскацією всього належного йому майна, згідно з ч.4 ст.70 КК України шляхом часткового приєднання покарання за вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13.06.2014 року до нового призначеного покарання, остаточно призначено покарання у виді 7 років 2 місяців позбавлення волі. За зазначеним вироком встановлено, що 05 листопада 2013 року, приблизно о 02-40 годині, ОСОБА_11 , маючи умисел на напад, з метою заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, поєднаний з проникненням у житло, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_23 та ОСОБА_8 , за пропозицією та вказівками ОСОБА_8 , приїхали до будинку АДРЕСА_2 , де мешкає його знайома ОСОБА_6 , яку ОСОБА_8 заздалегідь запропонував пограбувати останнім. Знаходячись біля вказаного будинку, ОСОБА_8 відмовився йти до будинку, запропонував ОСОБА_11 і ОСОБА_24 самим скоїти вказаний злочин, на що останні погодились. Далі ОСОБА_8 залишився на вулиці біля будинку, а ОСОБА_11 і ОСОБА_22 , підійшовши до вхідних дверей будинку, ввели потерпілу ОСОБА_6 в оману, і після того як вона відкрила їм вхідні двері, проникли до будинку за вищевказаною адресою, де застосовуючи фізичну силу, вчинили розбійний напад, з метою заволодіння її майном. Діючи за завчасно розподіленими ролями, задля досягнення свого злочинного умислу після того, як потерпіла ОСОБА_25 відкрила вхідні двері будинку, ОСОБА_22 , діючи навмисне, наніс їй один удар кулаком в її обличчя, від якого потерпіла ОСОБА_25 впала на підлогу, після чого, продовжуючи свої злочинні дії, передпліччям своєї правої руки здавив потерпілій шию, чим позбавив її можливості до активного опору, та спричинив насилля, небезпечне для життя і здоров`я потерпілої у момент нападу. У цей час ОСОБА_11 , з метою заволодіння майном потерпілої ОСОБА_25 , направився до кімнат будинку, де заволодів майном потерпілої ОСОБА_25 , на загальну суму 20240,00 гривень. Після заволодіння майном потерпілої ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , ОСОБА_8 і ОСОБА_22 з викраденим майном зникли з місця скоєння злочину та розпорядились ним на власний розсуд. Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_11 вину у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.3 ст.187 КК України, визнав повністю, погодився з обсягом і кваліфікацією вчиненого, щиросердечно розкаявся у скоєному. При цьому ОСОБА_11 пояснив суду, що у листопаді 2013 року, точну дату він не пам`ятає, його знайомий ОСОБА_8 запропонував йому і ОСОБА_12 пограбувати потерпілу. Вони приїхали до її будинку на машині, і ОСОБА_8 залишився чекати їх у автомобілі. ОСОБА_12 постукав в двері будинку, коли потерпіла відчинила, останній повалив її на підлогу в коридорі та утримував, а він зайшов у будинок і з кімнати забрав скриньку з ювелірними виробами. Потім він окликнув ОСОБА_12 та вони разом вийшли із будинку. Ювелірні вироби вони здали в ломбард, гроші використали на власні потреби (том 1 а.с.228-229).

У судовому засіданні досліджені документи, що характеризують особу ОСОБА_8 , і матеріали цивільного позову.

Під час судового слідства суд дослідив всі докази, надані сторонами обвинувачення та захисту, із дотриманням принципу змагальності та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведені перед судом їх переконливості.

Аналізуючи досліджені по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_8 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні в межах висунутого обвинувачення за викладених у вироку обставинах повністю підтверджена дослідженими в ході судового слідства доказами.

Позиція обвинуваченого і його захисника щодо невизнання вини повністю спростовується дослідженими у судовому засіданні доказами. Так, з досліджених доказів, зокрема, показань потерпілої ОСОБА_6 і свідка ОСОБА_13 , вбачається, що вони з ОСОБА_11 і ОСОБА_12 знайомі не були, останні жодного разу в будинку потерпілої не були, отже не могли знати розташування кімнат і місцезнаходження цінностей. І навпаки, за їх показами, ОСОБА_8 досить часто був у будинку ОСОБА_6 , знав про місцезнаходження ювелірних прикрас. З протоколу огляду місця події від 05.11.2013 року вбачається, що ОСОБА_11 і ОСОБА_12 були ознайомлені із розташуванням кімнат у будинку і місцезнаходженням цінностей, адже в будинку обстановка порушена не була, обстановка була порушена лише на верхній полиці серванту в одній із кімнат, де саме знаходилися викрадені речі потерпілої.

Крім того, версія обвинуваченого, що напрям руху автомобіля вказували ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , спростовується показами допитаного у судовому засіданні свідка ОСОБА_14 , який пояснив суду, що саме ОСОБА_8 попросив його відвезти їх до Комунарського району м.Запоріжжя, при цьому обвинувачений зайняв переднє пасажирське сидіння і показував, куди потрібно їхати.
Версія обвинуваченого ОСОБА_8 щодо особистого знайомства ОСОБА_11 зі ОСОБА_17 , що могло дозволити ОСОБА_11 особисто винайти спосіб потрапляння до житла ОСОБА_6 , повністю спростовується показами допитаного у судовому засіданні свідка ОСОБА_17 , який пояснив суду, що ОСОБА_11 і ОСОБА_12 йому не знайомі, а ОСОБА_8 знає тривалий час як особу, яка багато разів знаходилася у будинку ОСОБА_6 .
Крім того, наведене у вироку суду обвинувачення ОСОБА_8 , повністю відповідає обставинам вчинення злочину, встановленими вироками Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 22 січня 2014 року і 26 червня 2014 року відносно ОСОБА_12 і ОСОБА_11 відповідно, які набули законної сили.
Показання потерпілої суд вважає такими, що повністю відповідають фактичним обставинам, встановленим судом, а також показанням допитаних у судових засіданнях свідків, дослідженим у судовому засіданні матеріалам кримінального провадження, тому розцінює їх як достовірні, приймає як доказ вини обвинуваченого і вважає, що вони в сукупності з дослідженими в ході судового слідства доказами можуть бути покладені в основу обвинувального вироку.

За таких обставин, суд вважає доведеним пред`явлене ОСОБА_8 обвинувачення і кваліфікує дії останнього за ч.3 ст.27 ч.3 ст.187 КК України як організація нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненого за попередньою змовою групою осіб і поєднаного з проникненням у житло.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке є особливо тяжким злочином, думку потерпілої, яка наполягала на суворому покаранні обвинуваченого, дані, що характеризують особу винного, до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення раніше не судимий в силу ст.89 КК України, його стан здоров`я на обліку у психіатра та нарколога не перебуває, соціальні зв`язки розлучений, має малолітню дитину, офіційно не працює. Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання ОСОБА_8 , суд не вбачає.

Приймаючи до уваги конкретні обставини справи, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, думку потерпілої, дані про особу винного, відсутність обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання обвинуваченого, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_8 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.27 ч.3 ст.187КК України, у виді позбавлення волі на певний строк у межах санкції закону, щовідповідає принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження нових злочинів.

Вирішуючи питання про запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , суд, враховуючи поведінку обвинуваченого при судовому розгляді справи, який завжди з`являвся до суду у призначений час, вважає за необхідне до вступу вироку в законну силу запобіжний захід обвинуваченому не обирати.
По справі потерпілою ОСОБА_6 заявлено цивільний позов про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_8 матеріальної шкоди у розмірі 31250,00 гривень та моральної шкоди у розмірі 50000,00 гривень. Зазначений цивільний позов обвинувачений не визнав.
Положеннями ч.1 ст.129 КПК встановлено, що ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
При вирішенні питання про стягнення з обвинуваченого заподіяної потерпілій матеріальної шкоди, суд виходить з наступного.
Зі змісту цивільного позову потерпілої ОСОБА_6 вбачається, що вона просить стягнути на її користь з обвинуваченого ОСОБА_8 матеріальну шкоду у розмірі 31250,00 гривень, виходячи із цін на золото і срібло станом на 03.09.2015 року і з урахуванням вартості роботи у виробах.
Вирішуючи питання про відшкодування матеріальної шкоди, суд має керуватися відповідними нормами цивільного та іншого законодавства, які регулюють майнову відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам, підприємствам, установам, організаціям, державі.
Згідно з ч.1 ст.1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Суд розглядає справу в межах пред`явленого обвинувачення. Проте, вироком Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 26 червня 2014 року, за яким засуджено ОСОБА_11 за ч.3 ст.187 КК України, встановлено загальний розмір завданої ОСОБА_6 матеріальної шкоди 20240,00 гривень. Цивільні позови у кримінальному провадженні розглядаються відповідно до положень Цивільного процесуального кодексу України. Згідно зі ст.60 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, обов`язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок.
Матеріальна шкода у розмірі 2400,00 гривень відшкодована обвинуваченим шляхом грошового переказу, що підтверджується поштовою квитанцією (том 1 а.с.233).
Тому з урахуванням розміру заявлених потерпілою вимог, суд вбачає за можливе задовольнити позов в частині стягнення матеріальної шкоди у розмірі 17840,00 гривень.
При вирішенні питання про стягнення з обвинуваченого заподіяної потерпілій моральної шкоди, суд виходить з наступного.
Згідно з ч.1 ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Відповідно до ч.1 ст.1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 ст.1167 Цивільного кодексу України.
Згідно з ч.2 ст.23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Оцінюючи вимоги потерпілої про стягнення моральної шкоди, яка оцінена нею в загальній сумі 50000,00 гривень, суд виходить з характеру і обсягу фізичних страждань потерпілої, що виникли в результаті протиправних дій обвинуваченого, моральної шкоди у вигляді змін нормального ритму життя, морально-психологічного хвилювання у зв`язку з отриманням тілесних ушкоджень, принципів виваженості та справедливості, враховує те, що потерпіла в результаті вчинення відносно неї кримінального правопорушення понесла фізичні страждання, поміняла звичний спосіб життя.
Таким чином, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги потерпілої про стягнення з обвинуваченого моральної шкоди повністю, а саме стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 50000,00 гривень в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.
Процесуальні витрати згідно з обвинувального акту, що складають 782,40 гривень за залучення експертів на проведення судових дактилоскопічних експертиз, і 391,20 гривень за залучення експерта на проведення криміналістичної експертизи, суд вважає за необхідне з ОСОБА_8 не стягувати, у зв`язку із тим, що вказані експертизи проводилися у рамках іншого кримінального провадження і були стягнуті за вироком Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 22 січня 2014 року.
Долю речових доказів вирішити на підставі ст.100 КПК України.
Керуючись ст.ст.100, 349, 368, 369, 370, 373, 374, 376 КПК України, суд
З А С У Д И В:
ОСОБА_9 визнати винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченогоч.3 ст.27 ч.3 ст.187 КК України, на підставі якої призначити йому покарання у виді семи років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.
Строк відбування покарання ОСОБА_8 рахувати з моменту затримання в порядку виконання вироку суду.
Запобіжний захід ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили не обирати.
Цивільний позов ОСОБА_6 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди грошову суму у розмірі 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок, в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди грошову суму у розмірі 17840 (сімнадцять тисяч вісімсот сорок) гривень 00 копійок.
Речовий доказ:
диск СД RIDATA, 700 Мб, помаранчевого кольору, що зберігається в матеріалах кримінального провадження, залишити у матеріалах кримінального провадження.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суду м.Запоріжжя шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Колегія суддів
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3