Дата документу Справа № 336/9124/15-к
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження № 11-кп/778/540/16Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст.187 ч.2 КК України Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 лютого 2016 року м.Запоріжжя
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисників ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на ухвалу Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 21 січня 2016 року про повернення прокурору обвинувального акту, а також клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_8 і ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 21 січня 2016 року повернуто прокурору обвинувальний акт щодо ОСОБА_8 і ОСОБА_9 через невідповідність даного акту вимогам ч.2 ст.291 КПК.

Прокурор в апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість судового рішення, вважаючи, що обвинувальний акт складений згідно всіх передбачених КПК вимог. Тому апелянт просить ухвалу суду скасувати, призначивши новий розгляд у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, вважаючи її такою, що підлягає задоволенню; захисника, яка заперечила проти задоволення апеляції, вважаючи судове рішення законним і обґрунтованим; колегія суддів, перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Районний суд, повертаючи обвинувальний акт прокурору, зазначив, що стаття 187 ч. 2 КК передбачає відповідальність за умисний напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, або з погрозою застосування такого насильства (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, або особою, яка раніше вчинила розбій або бандитизм.

Отже, обов`язковими ознаками дій, які можуть бути кваліфіковані, як розбій є, серед іншого, застосування насильства, небезпечного для життя або здоров`я особи, яка зазнала нападу, або погрози застосування такого насильства.

Потерпілими в провадженні є двоє осіб, а саме ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Як зазначено в обвинувальному акті, в результаті протиправних дій ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . ОСОБА_10 було спричинено садна на лобі зліва, в правій лобно-скроневій області, в області кута нижньої щелепи зліва та справа, в області лівої щоки, в проекції правої лопатки, в поперековій області справа та зліва, в області лівого надпліччя, синці навколо обох очей, у лівій завушній області, в правій тім`яній області, синець з набряком м`яких тканин в області лівої вушної раковини, рана в області проти завитка лівої вушної раковини, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

В результаті дій ОСОБА_8 . ОСОБА_11 отримала садна на правому передпліччі, синець на лівому стегні, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

В обвинувальному акті відсутнє розмежування та чіткий опис дій кожного з обвинувачених в частині спричинення тілесних ушкоджень потерпілим, а щодо потерпілої ОСОБА_11 в обвинувальному акті взагалі не описано будь-яких активних дій обвинувачених чи обвинуваченого щодо застування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я, а лише вказано, що садна та синець вона отримала в результаті опору ОСОБА_8 , між тим як обвинувачуються у скоєнні розбою щодо неї як ОСОБА_8 , так і ОСОБА_9 .

Проте з такими запереченнями суду погодитись не можна з огляду на наступне.

Якщо умисел нападників був спрямований на протиправне заволодіння майном декількох потерпілих осіб у спосіб, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої особи, або з погрозою застосування такого насильства, то для кваліфікації дій нападників за ознаками розбою достатньо щоб хоча б до одного із потерпілих було застосовано насильство небезпечне для життя чи здоров`я, або загроза застосування такого насильства.

Таким чином, незалежно від виду насильства, якого зазнала потерпіла ОСОБА_11 за умови, що потерпілому ОСОБА_10 було завдано небезпечних для його життя чи здоров`я пошкоджень, у разі доведеності факту заволодіння майном ОСОБА_11 і ОСОБА_10 дії осіб, що вчинили напад на них, слід кваліфікувати за ст. 187 КК.

У випадку непогодження з такою правовою позицією суд не позбавлений можливості надати іншу правову оцінку діям нападників на потерпілу ОСОБА_11 (грабіж, хуліганство, спричинення тілесних ушкоджень, тощо.)

Крім того, суд звернув свою увагу на те, що в обвинувальному акті зазначено, що після вчинення нападу та вилучення майна обох потерпілих при спробі потерпілих покинути місце пригоди, тобто після вчинення усіх дій, які складають об`єктивну сторону злочину, передбаченого ст. 187 КК, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 наздогнали ОСОБА_10 та почали наносити йому удари ногами та руками в область голови та тіла. При цьому розмежування дій та наслідків у вигляді тілесних ушкоджень кожного з обвинувачених обвинувальний акт не містить. Крім того, такі дії також кваліфіковані як розбій, враховуючи, що фактично розбій вважається закінченим саме з моменту вчинення нападу.

Судова колегія не може не погодитись з даними запереченнями районного суду. Адже із змісту обвинувального акту вбачається, що застосувавши до ОСОБА_10 і ОСОБА_11 насильство та подавивши, тим самим, їх фізичний спротив, обвинувачені заволоділи майном потерпілих, тим самим, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 досягли своєї мети щодо протиправного заволодіння чужим майном. Після чого, злочин «розбій» фактично закінчився.

Проте обвинувальний акт містить у собі подальший опис злочинних дій ОСОБА_8 та ОСОБА_9 щодо потерпілих ОСОБА_11 і ОСОБА_10 , в ході яких останньому було завдано ударів руками і ногами в область голови і тіла.

Обвинувальний акт в цій частині дійсно є неконкретизованим, оскільки всупереч вимогам ст.91 КПК обвинувальний акт не зазначає мету і мотив вчинення вказаних протиправних дій ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в цій частині, що має істотне значення. В залежності від встановлення мети і мотивів нанесення ОСОБА_10 тілесних ушкоджень вже після заволодіння його майном діяння ОСОБА_8 та ОСОБА_9 можуть потребувати додаткової кваліфікації за ст.125 КК «Умисне легке тілесне ушкодження», ст.126 КК «Побої і мордування», ст.296 КК «Хуліганство», тощо. Без встановлення вказаних обставин і незазначення їх в обвинувальному акті є неможливим встановити, яким чином дані протиправні дії охоплюються складом злочину, передбаченого ст.187 КК «Розбій».

Тому судова колегія частково погоджується з доводами районного суду щодо неконкретизованості саме в цій частині пред`явленого обвинувачення, що потребує усунення шляхом складання оновленого обвинувального акту з урахуванням наведених зауважень.

З рештою заперечень до обвинувального акту, зазначених захистом під час підготовчого судового засідання, районний суд не погодився, а тому їм судовою колегією оцінка не давалась.

Крім того, до початку апеляційного розгляду прокурором подано письмове клопотання про продовження строку тримання обвинувачених під вартою.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 проти задоволення клопотання заперечувала, вказавши, що прокурором всупереч вимогам КПК завчасно не вручено клопотання про продовження терміну тримання під вартою ані обвинуваченому, ані захиснику, у зв`язку з чим захисник не мала змоги скористатися своїм правом у повній мірі щодо надання доказів.

Суд погоджується з доводами захисника ОСОБА_7 щодо несвоєчасного вручення прокурором клопотання про продовження терміну тримання під вартою обвинуваченим та захиснику, оскільки відповідно до ст. 331 КПК вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу, а ст. 184 КПК у свою чергу зобов`язує надати копію клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, підозрюваному, обвинуваченому не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання.

Водночас суд враховує думку захисника з цього приводу, яка заявила на запитання суду про те, що вона ознайомлена зі змістом клопотання, воно є тотожнім тому, що було предметом дослідження судом першої інстанції під час попереднього продовження строку тримання під вартою. Додаткового часу на підготовку до розгляду клопотання вона не потребує.

При вирішенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд виходить з наступного.

Як вбачаться з обвинувального акту ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обвинувачуються у скоєнні злочину, передбаченого ст. 187 ч. 2 КК.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 20.10.2015 року ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком з 04.10.2015 року по 02.12.2015 року.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01.12.2015 року строк тримання під вартою ОСОБА_8 продовжений до 30.12.2015 року.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 22.10.2015 року ОСОБА_9 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 02.12.2015 року

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01.12.2015 року строк тримання під вартою ОСОБА_9 продовжений до 30.12.2015 року.

Ухвалами Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29.12.2015 року строк тримання під вартою ОСОБА_9 та ОСОБА_8 продовжений до 26.02.2016 року.

Відповідно до ст. 177 КПК метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватись від суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті.

Як вказує ст. 183 ч. 1 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК.

Відповідно до ст. 178 КПК при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Дослідивши матеріали клопотання, суд приходить до висновку, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обґрунтовано підозрюються у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК, що перевірялось в ході досудового розслідування, як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій.

При цьому ОСОБА_8 є раніше судимим за скоєння злочину, передбаченого ст. 152 ч.4 КК, звільнився умовно-достроково у червні 2014 року, офіційно не працює. Посилання на наявність на його утриманні неповнолітньої дитини, судом не враховуються, оскільки з його пояснень в судовому засіданні та наданих документів вбачається, що він мешкає окремо від дитини і, хоча і не розлучений, але перебуває у відносинах з іншою жінкою.

ОСОБА_9 раніше двічі судимий за скоєння злочинів проти власності, звільнився у 2014 році у зв`язку з відбуттям терміну покарання, офіційно не працює та не одружений.

Санкція статті 187 ч. 2 КК передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років.

Враховуючи обставини злочину, у скоєнні якого обвинувачуються ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , його тяжкість, розмір матеріальної шкоди, відомості про обвинувачених, які обидва раніше судимі за скоєння тяжких злочинів, не працюють та не мають офіційних джерел доходу, суд дійшов висновку, що на момент розгляду клопотання не зникли ризики, передбачені ст. 177 КПК, а саме переховування від суду, незаконного впливу на потерпілих, скоєння інших злочинів, тож є підстави для продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 30 діб з часу постановлення ухвали, враховуючи відповідні роз`яснення Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 291, 331, 407, 419 КПК, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 21 січня 2016 року про повернення прокурору обвинувального акту щодо ОСОБА_8 і ОСОБА_9 для усунення недоліків акту змінити.

Вважати повернутим обвинувальний акт щодо ОСОБА_8 і ОСОБА_9 для усунення недоліків акту лише з підстав, зазначених в даній ухвалі апеляційного суду Запорізької області.

Клопотання прокурора Запорізької місцевої прокуратури № 1 Запорізької області ОСОБА_12 про продовження строку застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою по кримінальному провадженню за звинуваченням ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у скоєнні злочину, передбаченого ст. 187 ч. 2 КК, задовольнити частково.

Продовжити ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 28 березня 2016 року включно.

Продовжити ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 28 березня 2016 року включно.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення й оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4