Справа № 521/8079/16-к
Номер провадження:1-кп/521/562/16
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 травня 2016 року м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси у складі:
головуючий суддя ОСОБА_1

секретар: ОСОБА_2

прокурор: ОСОБА_3

за участі обвинувачених: ОСОБА_4 , ОСОБА_5

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі в порядку ст. 314 КПК України обвинувальний акт у відношенні ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які обвинувачується у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України,
В С Т А Н О В И В:

Під час підготовчого судового засідання сторони не заперечували проти призначення до розгляду обвинувального акту

Вивчивши обвинувальний акт та приложені матеріали, вислухавши думку учасників кримінального провадження, суд вважає, що обвинувальний акт необхідно повернути прокурору з наступних підстав.

Судом у підготовчому судовому засіданні встановлено, що обвинувальний акт підсудний Малиновському районному суду м. Одеси, підстав для закриття кримінального провадження не має (в тому числи в зв`язку з відсутністю підтриманих сторонами відповідних клопотань), проте обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України, а саме вимогам пункту 5 частини 2 статті 291 КПК України та встановлена невідповідністьунеможливлює його призначення до судового розгляду.

Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень п. 4 ст. 110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 КПК України

Зокрема, п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України визначає, що формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладається після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та правової кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.
Згідно п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України.

Посилання про порядок висування обвинувачення, на думку суду, свідчить про необхідну відповідність формування обвинувачення вимогам ст. 91 КПК України, згідно якої в формуванні обвинувачення повинні міститься відомості щодо часу, місця, способу та інших обставини вчинення кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Крім того, відповідно до ст. 374 КПК України суд повинен у вироку зазначити формування обвинувачення, яке відповідно до ст. 337 КПК України повинно співвідноситься з формуванням обвинувачення, відповідно до обвинувального акта.
Проте, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки в формуванні обвинувачення не зазначені вказівки на конкретне місце та спосіб скоєння злочину, форма вини, мотив і мета вчинення злочину, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Формування обвинувачення складається лише з викладу ч.2 ст. 185 КК України.
Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», №9783/82, п.79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» (ВП), №25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

З урахуванням того, що в обвинувальному акті відсутнє формулювання обвинувачення в розумінні п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, а за правилами ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, суд приходить до висновку про наявність обставини, що перешкоджають судовому розгляду обвинувального акту.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 314 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Повернути обвинувальний акт у відношенні ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які обвинувачується у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України прокурору.

Ухвала може бути оскаржена через Малиновський районний суд м. Одеси до Апеляційного суду Одеської області на протязі 7 (сьомі) діб з дня її оголошення.

С У Д Д Я: ОСОБА_1