1Справа № 335/9172/16-к 1-кп/335/463/2016
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2016 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі колегії суддів: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретареві ОСОБА_4 , за участі прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , представника потерпілого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні в приміщенні суду м.Запоріжжя кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст.364, ч.3 ст.27,ч.2 ст.28,ч.2 ст.364-1,ч.4 ст.27,ч.2 ст.28 ч.3 ст.426, ч.2 ст.28 ч.1 ст.366 КК України, ОСОБА_12 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.28, ч.2 ст.364-1, ч.4 ст.27,ч.2 ст.28 ч.3 ст.426,ч.2 ст.28 ч.1 ст.366 КК України, ОСОБА_11 , у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.28,ч.2 ст.364-1, ч.4 ст.27, ч.2 ст.28 ч.3 ст.426, ч.2 ст.28 ч.1 ст.366 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
В провадженні Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя перебуває вищевказане кримінальне провадження.
Прокурори у підготовчому судовому засіданні просили про призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту.
Представник потерпілого підтримав позицію сторони обвинувачення.
Обвинувачені, захисник не заперечували проти призначення кримінального провадження до розгляду.
Заслухавши думку учасників кримінального провадження, вивчивши обвинувальний акт з додатками, суд приходить до наступного висновку.
Частиною 3 статті 314 КПК України передбачені рішення, які суд вправі прийняти у підготовчому судовому засіданні. Одним з таких рішень є повернення обвинувального акта прокурору, у разі його невідповідності вимогам КПК України.
Згідно з положеннями п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення - твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленого цим Кодексом.
У відповідності з ч. 4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор, висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України.
Формулювання обвинувачення має містити дані щодо події кримінального правопорушення із зазначенням часу, місця, форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків та інших даних, на підставі яких відповідно до диспозиції певної статті Кримінального кодексу України можна встановити в діянні обвинуваченого склад кримінального правопорушення.
Відповідно до п.п. 2 п. 3 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.
Тобто обвинувачений має бути поінформованим не тільки про «підстави» обвинувачення, а й про «характер» обвинувачення, тобто про правову характеристику таких дій. І хоча ступінь деталізації обвинувачення може відрізнятися в залежності від обставин справи, обвинуваченому має бути принаймні надана інформація, достатня для повного розуміння пред`явлених звинувачень, для підготовки відповідного захисту (рішення Європейського суду з прав людини у справах Матточіа проти Італії, пункт 59; Пенєв проти Болгарії, пункти 33 та 42).
Обвинувальний акт має містити відомості і щодо фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
У обвинувальному акті, складеному відносно ОСОБА_9 за ч.3 ст.27,ч.2 ст.28,ч.2 ст.364-1 КК України містяться відомості про фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, однак відсутнє формулювання обвинувачення, оскільки під таким заголовком в обвинувальному акті міститься дослівно переписані фактичні обставини кримінального правопорушення. При цьому колегія суддів вважає за необхідне наголосити, що термін «фактичні обставини кримінального правопорушення» та «формулювання обвинувачення» має різний правовий характер, що повинно враховуватись стороною обвинувачення.
Пунктом 13 ч. 1 ст. 3 КПК України визначено, що обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку встановленому ним Кодексом. Частиною 1 ст. 11 КК України встановлено, що злочином є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину.
Таким чином, формулюючи обвинувачення прокурор зобов`язаний сформулювати твердження про вчинення злочину (кримінального правопорушення) ОСОБА_9 , а це перш за все зазначити подію кримінального правопорушення (час, місце, спосіб) та інші обставини вчинення кримінального правопорушення, а також винуватість ОСОБА_9 у вчиненні даного кримінального правопорушення, форму вини, мотив та мету вчинення, проте вказаних вимог закону орган досудового розслідування не виконав.
Так, при обвинуваченні ОСОБА_9 йому інкримінуються тяжкі наслідки та завдання шкоди державним інтересам, без конкретного зазначення розміру такої шкоди, та вигляду шкоди, тоді як такі наслідки мають однакову юридичну природу, оскільки збігаються за своїм змістом та характером, однак відрізняються за ступенем тяжкості, тобто за обсягом заподіяної злочином шкоди, та впливають на кваліфікацію дій обвинуваченого.
Крім того, ОСОБА_12 , ОСОБА_11 також інкримінується вчинення кримінального правопорушення за ознаками ч.2 ст.28,ч.2 ст.364-1 КК України, з зазначенням наслідків у вигляді тяжких та у вигляді завдання шкоди державним інтересам, без конкретного зазначення розміру такої шкоди, та вигляду шкоди, тоді як законодавцем передбачена різна кваліфікація дій в залежності від їх наслідків (ч.1 ст.364-1 КК України, ч.2 ст.364-1 КК України).
Також формулюючи обвинувачення ОСОБА_9 за ознаками ч.3 ст.27,ч.2 ст.28,ч.2 ст.364-1 КК України, а саме за ознаками як організації вчинення злочину, так і за ознаками вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб, прокурором не зазначена форма організації вчинення злочину, конкретні дії організатора злочину, а також форма попередньої змови, та момент виникнення домовленості щодо спільного його вчинення.
За обвинуваченням ОСОБА_12 , ОСОБА_11 за ознаками ч.2 ст.28,ч.2 ст.364-1 КК України прокурором не зазначено коли у обвинувачених виникла домовленість про спільне вчинення злочину, як цього вимагає ч.2 ст.28 КК України.
Формулювання обвинувачення. за ч.4 ст.27, ч.2 ст.28, ч.3 ст.426 КК України, де ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 обвинувачуються в підбуренні до бездіяльності військової влади, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, у умисному невиконанні військовою службовою особою дій, які вона за своїми службовими обовязками повинна була виконати, що заподіяло істотну шкоду, вчинені в умовах особливого періоду, має бути конкретним, з визначенням часу, місця, способу, мотивів, форми вини та інше, спрямованості умислу кожного із обвинувачених при вчиненні інкримінованих їм дій, з визначенням конкретної ролі у підбуренні, з зазначенням його конкретних дій, конкретних наслідків вчиненого, а саме розміру істотної шкоди.
Однак з обвинувального акту вбачається, що прокурором узагальнено сформулювало дане обвинувачення.
Такий спрощений підхід є недопустимим, є наслідком висновку про відсутність обвинувачення, як складової частини обвинувального акту, що свідчить про його неконкретність, що призводить до порушенням прав, як обвинуваченого так і потерпілих по даній справі.
Окрім того, стороні обвинувачення при усуненні недоліків необхідно звернути увагу, що пряме зазначення конкретного прізвища особи, яка обвинувачуються у вчиненні злочину, сумісно з ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , при відсутності визначеного його процесуального статусу, відсутності даних про наявність відносно нього обвинувального вироку є порушенням загальних засад кримінального провадження: принципу верховенства права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, доступу до правосуддя та інших, що у сукупності може ставити під сумнів законність будь-якого вироку, що буде постановлений за наслідками розгляду кримінального провадження на підставі складеного обвинувального акту у такий спосіб.
За правилами ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
Незважаючи на те, що даний обвинувальний акт складено лише відносно ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , його зміст стосується обвинувачення у цьому ж злочині і іншої особи.
Вказане є суттєвим порушенням міжнародних стандартів у галузі судочинства, які послідовно стверджують про неприпустимість нехтування презумпцією невинуватості та правом на справедливий судовий розгляд.
Так, відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, частини 2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ч. 1 ст.11 Загальної декларації прав людини, кожен кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Зазначені висновки містяться у рішенні Верховного Суду України від 03.03.2016 року у справі № 5-347 кс15.
Підсумовуючи вищевикладене, з метою недопущення порушення загальних засад кримінального провадження, стандартів практики Європейського суду з прав людини, стороні обвинувачення слід усунути вказані недоліки, привести у відповідність обвинувальний акт у відповідності до вимог законодавства.
Керуючись ст. ст. 291, 314, 315 КПК України, -
Ухвала про повернення обвинувального акта прокурору може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом семи днів з моменту її проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3