АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні 15 листопада 2016 року апеляційні скарги захисників ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 14 вересня 2016 року, щодо
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Києві, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 раніше не судимий (зі слів),

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 321 КК України,

за участю: прокурора захисників підозрюваного ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 ,
ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою суду задоволено клопотання прокурора першого відділу процесуального керівництва управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органами прокуратури та процесуального керівництва прокуратури міста Києва ОСОБА_10 та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_7 , строком до 05 год. 40 хв. 04 листопада 2016 року, з визначенням застави у розмірі 2000 мінімальних заробітних плат, що становить 2 756 000 гривень у національній грошовій одиниці.
Вирішуючи питання про вид заходу забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя суду відповідно до вимог ст. 178 КПК України, врахував вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним ОСОБА_7 інкримінованих кримінальних правопорушень; тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винувати у кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обґрунтовано підозрюється; характер та обставини вчинення кримінальних правопорушень, дані про особу підозрюваного, та прийшов до висновку про відсутність достатніх стримуючих факторів, які б дозволили менш суворим запобіжним заходам запобігти, передбаченим ст. 177 КПК України ризикам.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, захисники ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 подали апеляційні скарги.
Захисник ОСОБА_5 в своїй апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 .
Сторона захисту вважає ухвалу слідчого судді необґрунтовано, невмотивованою та незаконною, висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.
Посилається в своїй апеляційній скарзі на відсутність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, та стверджує, що в матеріалах справи не міститься жодного доказу, який би підтверджував причетність ОСОБА_7 до інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Також захисник вважає, що слідчим суддею помилково та невірно встановлено наявність ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваного, що суд, застосовуючи винятковий запобіжний захід, не врахував обставин справи, не мотивував чому жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, а також не розглянув можливості застосування інших альтернативних запобіжних заходів. Крім того, стверджує, що суд не врахував матеріального стану підозрюваного, визначаючи заставу у розмірі 2 000 мінімальних заробітних плат.

Захисник ОСОБА_6 в своїй апеляційній скарзі просить поновити строк апеляційного оскарження ухвали слідчого судді, скасувати ухвалу слідчого судді про застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Захисник зазначає, що ухвала слідчого судді є незаконною, необґрунтованою та такою, що винесена з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неповнотою судового розгляду та застосуванням норм, які не підлягають застосуванню.
Захисник ОСОБА_6 вважає, що судом, в порушення вимог КПК України було допущено до участі у справі іншого захисника, без наявності відмови ОСОБА_7 від захисника ОСОБА_6 .
Посилається в своїй апеляційній скарзі на відсутність обґрунтованої підозри, зазначає, що суддею не досліджувались факти міцності соціальних зв`язків підозрюваного, наявність у нього постійного місця проживання, репутація, майновий стан та відсутність судимості.
Крім того, стверджує, що в порушення вимог закону, слідчим суддею, не було роз`яснено підозрюваному про його права.
Також, як вважає апелянт, розмір застави, який повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків у відповідності до ч. 5 ст. 182 КПК України, повинен враховуватись в тому числі з наявного майнового стану підозрюваного, однак суддею, на дудку сторони захисту, не враховано, що ОСОБА_7 не працює та не має доходів, а доходи його сім`ї складаються з заробітної плати його матері.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисників та підозрюваного, які просили застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи кожної апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, слідчими управління з розгляду кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури міста Києва здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості якого 12 січня 2016 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 321, ч. 2 ст. 306, ч. 2 ст. 364 КК України.
06 вересня 2016 року о 05 год. 40 хв. ОСОБА_7 затриманий в порядку ст. 208 КПК України, та того ж дня повідомлений про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 321 КК України.
08 вересня 2016 року прокурор першого відділу процесуального керівництва управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури міста Києва ОСОБА_10 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з клопотанням про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, з визначенням застави в розмірі 3 000 мінімальних заробітних плат та покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 08 вересня 2016 року, вищевказане клопотання слідчого задоволено.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст.ст. 177, 178, 183, 194 КПК України.
Під час апеляційного розгляду, встановлено, що рішення слідчим суддею прийнято з дотриманням вищезазначених вимог національного та міжнародного законодавства.
З ухвали суду та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні прокурора підстави для обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою перевірялись при розгляді клопотання. При цьому був допитаний ОСОБА_7 , вислухана думка прокурора та захисника, з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання обрання запобіжного заходу.
Під час судового розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд з`ясував питання про те, чи підтверджується наявність зазначених у клопотанні слідчого підстав застосування запобіжного заходу, передбачених статтею 177 КПК України.
Відповідно до ст. 178 КПК України, судом також враховано вагомість наявних доказів про вчинення кримінальних правопорушень, в яких підозрюється ОСОБА_7 , тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання останнього винуватим у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, правильно враховано інші дані про особу ОСОБА_7 , в їх сукупності.

Перевіряючи доводи та обставини, на які посилається прокурор у клопотанні, слідчим суддею з`ясовано, що наведені у клопотанні дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 321 КК України. Виклад обставин, що дають підстави підозрювати ОСОБА_7 у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень, прокурором зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, що їх підтверджують.
Також слід зазначити, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України, необхідно прийняти до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32), те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

За таких умов, слідчий суддя, як вважає колегія суддів, дослідивши, матеріали клопотання та долучені до нього матеріали, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів, лише щодо пред`явленої підозри, - з точки зору достатності та взаємозв`язку прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у провадженні доказів, передбачених параграфами 3-5 Глави 4 КПК України(показання, речові докази і документи та інші), які свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, оскільки об`єктивно зв`язують його з ними, тобто підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний, міг вчинити дане правопорушення.

При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінальних правопорушень вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, слідчий суддя у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_7 , чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив. Не виявлено таких обставин і колегією суддів.

Відповідно до змісту ст. ст. 177, 183, 194 КПК України, крім наявності обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, тримання під вартою має бути обумовлено доведеністю обставин, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Достатні дані при цьому повинні бути не уявними або ж припустимими, а конкретними, визначеними, необхідними, підтвердженими відповідними доказами, які б у сукупності свідчили про наявність підстав, що були достатніми для застосування запобіжного заходу.

Рішення слідчого судді про застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою повністю узгоджується з вказаними положеннями закону, так як ні процесуальна поведінка підозрюваного, його вікові і психо-емоційні характеристики, особисті та соціальні обставини життя дають підстави вважати, що тільки тримання під вартою є необхідним у цьому кримінальному провадженні.

Так, розглядаючи клопотання про застосування щодо ОСОБА_7 виняткового запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя обґрунтовано дійшов до висновку про наявність реальних ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваного, передбачених ст. 177 КПК України.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

На підставі вище викладеного, а також враховуючи дані про особу підозрюваного, в їх сукупності, зокрема його вік та стан здоров`я, сімейний та майновий стан, інші дані про особу ОСОБА_7 , в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність прокурором у клопотанні ризику можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне, в матеріалах справи відсутні.
Таким чином відсутні підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи будуть адекватними заходами у даному кримінальному провадженні, тому колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності задовольнити клопотання слідчого, оскільки слідчий в повному обсязі довів суду обставини, які виправдовують обмеження права ОСОБА_7 на свободу.
З огляду на викладене, зазначені в апеляційних скаргах доводи та підстави, з яких захисники підозрюваного просять скасувати ухвалу суду не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.
Слідчий суддя також правильно, з урахуванням та в межах норм кримінального процесуального закону а також практики Європейського суду з прав людини, визначив розмір застави, оскільки розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, оцінивши також тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 та дані які характеризують його особу, визначив заставу у розмірі 2 000 мінімальних заробітних плат, що належним чином забезпечить виконання підозрюваним ОСОБА_7 покладених на нього обов`язків у випадку внесення застави. З таким твердженням слідчого судді погоджується і колегія суддів.

При цьому судом також враховано положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Ухвала слідчого судді відповідає вказаним вимогам.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді у справі не вбачається.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів приходить до переконання, що рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційні скарги захисників підозрюваного, навіть з урахуванням усіх викладених в них доводами, задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 176 178, 182, 183, 194, 196, 309, 376, 379, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Поновити захиснику ОСОБА_6 строк апеляційного оскарження.

Ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 14 вересня 2016 року, якою задоволено клопотання прокурора першого відділу процесуального керівництва управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органами прокуратури та процесуального керівництва прокуратури міста Києва ОСОБА_10 та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_7 , строком до 05 год. 40 хв. 04 листопада 2016 року, з визначенням застави у розмірі 2 000 мінімальних заробітних плат, що становить 2 756 000 гривень у національній грошовій одиниці, залишити без змін, а апеляційні скарги захисників ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа №11-сс/796/3328/2016 Категорія: ст. 183 КПК УкраїниГоловуючий у першій інстанції ОСОБА_11 Доповідач: ОСОБА_1