В И Р О К
іменем України
"19" жовтня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0017756 від 23 листопада 2015 року за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, одруженого, з неповною середньою освітою, офіційно непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Деснянського районного суду м. Києва від 15 липня 2009 року за ч. 2 ст.186, ч.1 ст. 309 КК України до 4 років позбавлення волі, 22 травня 2013 року звільненого по відбуттю строку покарання,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України;

ВСТАНОВИВ:
Судом визнано доведеним, що ОСОБА_5 23 листопада 2015 року близько 11 години 30 хвилин підійшов до адміністративної будівлі, що знаходиться за адресою: м. Київ, пр. А.Навої, 1, де був припаркований автомобіль «Toyota Auris», білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_4 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на повторне таємне викрадення чужого майна, а саме відео реєстратора «Mio MiVue 358», з корисливих мотивів з метою протиправного збагачення ОСОБА_5 підійшов до автомобіля «Toyota Auris», білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , та видавив переднє скло пасажирських дверей автомобіля рукою.

Після чого ОСОБА_5 , скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає зі сторонніх осіб, знаходячись в автомобілі «Toyota Auris», білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , зірвав з лобового скла відео реєстратор «Mio MiVue 358», вартістю 1521 грн., що належить ОСОБА_4 .

В подальшому ОСОБА_5 разом з викраденим майном, а саме відео реєстратором «Mio MiVue 358» з місця вчинення кримінального правопорушення зник, а викраденим розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_4 матеріальної шкоди на загальну суму 1521 грн.

Будучи допитаним в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, визнав повністю, дав покази,якими підтвердив обставини скоєння кримінального правопорушення, викладені в установочній частині вироку, зокрема в частині часу, місця та способу вчинення та щиро розкаявся у вчиненому. Цивільний позов визнав повністю.

Крім повного визнання своєї вини у вчинені кримінального правопорушення ОСОБА_5 просив суд визнати недоцільним дослідження доказів, так як повністю погоджується з досудовим розслідуванням справи.

Покази обвинуваченого ОСОБА_5 під час досудового слідства і в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

За таких обставин, суд переконавшись, що учасники процесу, вірно розуміють зміст обставин провадження, відсутності сумнівів в добровільності їх позицій, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження та інших з метою правильної кваліфікації дій обвинуваченого у відповідності до положень Кримінального Кодексу України.

Тож, враховуючи наведене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах ч. 3 ст. 349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, за обставин, встановлених судом.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 185 КК України, оскільки він своїми умисними діями вчинив повторне таємне викрадення чужого майна (крадіжку).
Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Так, обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_5 є щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.

Також, суд враховує, що обвинувачений на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, має постійне місце проживання, спосіб життя (офіційно не працює, раніше судимий, одружений); позицію сторони обвинувачення, а саме прокурора про те, що обвинуваченому слід призначити покарання у виді арешту, відношення обвинуваченого до вчиненого, а саме наявність у нього розуміння неприйнятності вчинених ним дій у цивілізованому суспільстві; ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), а саме: його класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; його поведінку під час та після вчинення злочинних дій та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції статті 185 КК України у виді арешту.

Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст. 69 КК України, чи норм ст. 69-1 КК України до обвинуваченого, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов, за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані, фактичного їх обґрунтовування обставинами, які відповідно до норм КК України є не припустимим, оскільки не дають підстав для звільнення цих осіб від відбування покарання або ж його призначення із застосуванням ст. 69 цього Кодексу, характер вчинення злочину, його спосіб, які вказують в своїй сукупності, у даному конкретному випадку, на те, що тяжкість вчиненого ним злочину та його особа з іншими вищезазначеними обставинами встановленими у цьому провадженні не свідчать про можливість виправлення останнього без відбування покарання чи за допомогою призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом враховуючи відсутність декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, апріорі не кореспондуються з положеннями п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судом кримінального покарання» та оскільки суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання, а саме у виді арешту у межах санкції ст. 185 КК України, є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, обвинуваченому ОСОБА_5 у вигляді домашнього арешту, враховуючи вимоги ст.ст. 131-132, 177, 178 КПК України, та даних про його особу слід залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Стосовно цивільного позову, заявленого потерпілою, суд приходить до наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.
Відповідно до ст. 1166 ЦК України, що кореспондується з нормами ст. 1177 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Так, у судовому засіданні потерпіла/цивільний позивач пояснила, що матеріальна шкода в сумі 1521 грн. 00 коп. складається з вартості викраденого майна.
Цивільний відповідач у судовому засіданні позов про відшкодування матеріальної шкоди визнав повністю, підтвердив готовність її відшкодувати.
Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Так, частиною першою статті 61 ЦПК України визначено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню, у зв`язку з чим, суд вважає доведеним завдання цивільному позивачеві матеріальної шкоди у зазначених вище розмірах, та вважає за можливе стягнути її з обвинуваченого/цивільного відповідача.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст. ст. 100, 124, 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 6 (шести) місяців арешту.

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Строк відбування покарання рахувати ОСОБА_5 з моменту його затримання в зв`язку з виконанням вироку.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 1521 грн. 00 коп. на відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином.
Вирок може бути оскаржено протягом 30 днів з дня проголошення до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва.
Копію судового рішення негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору.

Суддя ОСОБА_1