Справа № 375/815/16-к Провадження № 1-кп/375/68/16
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.11.2016 року Рокитнянський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за частю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_4 , адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Рокитне кримінальне провадження № 0000142, внесеного до ЄРДР 28.04.2016 року по обвинуваченню

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Рокитне Київської області, громадянина України, із професійно-технічною освітою, не працюючого, розлученого, маючого на утриманні одну малолітню дитину, проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за ч.1 ст. 125 КК України, -

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця смт.Рокитне Київської області, громадянина України, із професійно-технічною освітою, не працюючого, не одруженого, проживаючого в АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

за ч.1 ст. 185 КК України, -

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м.Бровари Київської області, громадянина України, із професійно-технічною освітою, не працюючого, розлученого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, проживаючого в АДРЕСА_3 , раніше судимого,

за ч.2 ст.186, ст.198 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Рокитнянського районного суду Київської області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 за ч.1 ст.125 КК України, ОСОБА_7 за ч.1 ст.185 КК України та ОСОБА_8 за ч.2 ст.186 і ст.198 КК України.

Під час судового розгляду захисник ОСОБА_5 заявив клопотання про визнання недопустимими у даному кримінальному провадженні речових доказів та висновку судово-товарознавчої експертизи від 23.06.2016 року № С-149, стверджуючи про порушення порядку їх отримання.
Обвинувачені клопотання захисника підтримали.
На разі, прокурор підтримав клопотання про визнання недопустимим лише висновку судово-товарознавчої експертизи, щодо визнання недопустимим речових доказів заперечив пославшись на відсутність для цього підстав.

Потерпілий проти задоволення клопотання заперечив.

Відповідно до вимог ст. 89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.

Відповідно до ч.1 ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку встановленому КПК України.

Згідно ч.1 ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Коснтитуцією та законами України.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, Конституція України має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції і повинні відповідати їй.

Згідно статті 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. При цьому неприпустимо покладати на підсудного доведення своєї невинуватості. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь останньої. Визнання особи винуватою у вчинені злочину може мати місце лише за доведеності її вини. Обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, а також доказах, одержаних незаконним шляхом.

Згідно із ч. 2 ст. 84 КПК України процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до ч. 2 ст. 86 КПК України недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення, а саме: час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення; винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; при цьому обов`язок доказування зазначених обставин відповідно до частини першої статті 92 вказаного Кодексу покладається на прокурора.

Відповідно до ст. 93 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом. Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, повинен оцінити кожний доказ з точки зору належності (прямо чи непрямо підтверджує існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів ст..85 КПК України), допустимості (отримання у порядку, встановленому цим Кодексом - ст.86 КПК України), достовірності (чи відповідає фактичним обставинам справи), а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

За вимогами ст.100 КПК України речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Положення статті 237 вказаного Кодексу визначають, що усі вилучені речі і документи підлягають негайному огляду і опечатуванню із завіренням підписами осіб, які брали участь у проведенні огляду, а на разі, якщо огляд речей і документів на місці здійснити неможливо або їх огляд пов`язаний з ускладненнями, вони тимчасово опечатуються і зберігаються у такому вигляді доти, доки не буде здійснено їх остаточні огляд і опечатування.

Як вбачається зі змісту протоколу огляду місця події від 27.04.2016 року, хоча насправді мав місце огляд особи, у присутності понятих в одязі обвинуваченого ОСОБА_8 було виявлено з послідуючим вилученням мобільний телефон марки «LENOVO А338 t» та ланцюжок срібний довжиною 60 см. Підстав зазначення саме таких даних, а також інших індивідуальних ознак вказаних вилучених речей слідчий у вказаному процесуальному документі не навів.

Разом з тим, оглядом наявного у матеріалах кримінального провадження висновку судово-товарознавчої експертизи від 23.06.2016 року № С-149 та постанови слідчого про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання зазначено, що предметом експертного дослідження є срібний ланцюжок з хрестиком 925 проби загальною вагою 12.21 г.

Коли і при яких обставинах та в кого чи де було вилучено срібний ланцюжок з хрестиком 925 проби та загальною вагою 12.21 г, ким і коли було визначено такі індивідуальні ознаки вказаних речових доказів матеріали кримінального провадження не містять. Більше того, прокурор у судовому засіданні повідомив, що зважування ланцюжка з хрестиком не проводилося, а довжина ланцюжка була визначена приблизно.

На час проведення огляду у судовому засіданні речового доказу ланцюжка срібного у присутності всіх учасників кримінального провадження судом було проведено замір довжини ланцюжка за допомогою лінійки канцелярської і її довжина за даними вимірювання склала 62.3 см і з чим погодилися всі учасники.

Ця обставина у сукупності з названими вище обставинами вказує на сумнівність представленого на огляд ланцюжка срібного з хрестиком та законність визнання їх речовими доказами у кримінальному провадженні.

За викладеного суд приходить до висновку, що заявлені стороною у кримінальному провадженні речові докази, якими є ланцюжок срібний з хрестиком 925 проби загальною вагою 12.21 г не можуть бути допустимими речовими доказами, а тому у відповідності до ст.ст. 86, 89 КПК України визнає їх недопустимими.

Що стосується визнання недопустимим речовим доказом мобільного телефона марки «LENOVO А338 t», то суд приходить до висновку, що на даній стадії судового розгляду підстави для визнання останнього таким відсутні і вирішення цього питання взагалі визнає передчасним без перевірки відповідності даних щодо IMEI наданого потерпілим для огляду у судовому засіданні телефону«LENOVO А338 t», які зазначені у протоколі огляду місця події від 27.04.2016 року.

Висновком експерта відповідно до положень частини першої статті 101 вказаного Кодексу є докладний опис проведених експертом досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на запитання, поставлені особою, яка залучила експерта, або слідчим суддею чи судом, що доручив проведення експертизи.

Разом з тим, відповідно до положень частин третьої та четвертої статті 101 цього Кодексу законодавець визначив, що висновок експерта повинен ґрунтуватися на відомостях, які експерт сприймав безпосередньо або вони стали йому відомі під час дослідження матеріалів, що були надані для проведення дослідження, поставленні на вирішення експерта питання та власне сам висновок не повинні виходити за межі спеціальних знань експерта, а сам висновок не повинен ґрунтуватися на доказах, які визнані судом недопустимими.

Проте, як вбачається, предметом експертного дослідження названі у постанові слідчого про призначення судово-товарознавчої експертизи від 21.06.2016 року срібний ланцюжок з хрестиком 925 проби загальною вагою 12.21 г та не були. Не був предметом дослідження і мобільний телефон, марка якого відповідно до даних у постанові про призначення експертизи не відповідає даним щодо цього протоколу огляду місця події від 27.04.2016 року.

З огляду на викладене, а також враховуючи на виявлені порушення при призначені та проведенні у кримінальному провадженні вказаної судово-товарознавчої експертизи відповідно до положень Закону України «Про судову експертизу», пунктів 5-7, 11 Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду, затвердженої спільним наказом Генеральної прокуратури України, Міністерства внутрішніх справ України, Державної податкової адміністрації України, Верховного Суду України та Державної судової адміністрації України від 27.08.2010 року № 51/401/649/471/23/125, пунктів 3.1-3.3 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 року № 53/5 та пункту 1.4 розділу ІУ Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, також затверджених наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 року № 53/5, разом з документом про призначення експертизи (залучення експерта) експерту надається об`єкт дослідження, висновок такої експертизи від 23.06.2016 року № С-149 не можливо вважати допустимим доказом у даному кримінальному провадженні, а тому у відповідності до ст.ст. 86, 89 КПК України суд визнає вказаний доказ обвинувачення недопустимим.

При прийнятті такого свого рішення суд керується також висновками рішення Конституційного суду України № 12-рп/2011 від 20.11.2011 року в тім, що перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі. Визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства. Обвинувачення у вчиненні злочину не може бути обґрунтоване фактичними даними, одержаними в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо.

На підставі викладеного, керуючись ст.89 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання захисника ОСОБА_5 задовольнити частково.

Визнати недопустимим речовий доказ у даному кримінальному провадженні срібний ланцюжок 925 проби з хрестиком загальною вагою 12.21 г та письмовий доказ висновок судово-товарознавчої експертизи від 23.06.2016 року № С-149.

У задоволенні решти вимог про визнання доказів недопустимими - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_9