АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду міста Києва матеріали кримінального провадження №0000659 відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мачухи Полтавської обл., громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Кузнецовська Рівненської обл., громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 ,

обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, за апеляційною скаргою з доповненнями захисника обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_8 на вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 30 травня 2016 року,

за участю сторін у кримінальному провадженні:

прокурора ОСОБА_9 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 30 травня 2016 року ОСОБА_6 , ОСОБА_7 визнано винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, та призначено покарання:

ОСОБА_6 у виді арешту на строк 4 (чотири) місяці;

ОСОБА_7 у виді арешту на строк 5 (п`ять) місяців.

Запобіжний захід ОСОБА_6 у вигляді застави змінено на тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Строк відбування ОСОБА_6 призначеного даним вироком покарання відраховано з дня фактичного затримання, враховано також період його затримання з 22.01.2015 по 23.01.2015, а також період його перебування під вартою з 27.11.2015 по 27.01.2016.

Запобіжний захід ОСОБА_7 у вигляді застави змінено на тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Строк відбування ОСОБА_7 призначеного даним вироком покарання відраховано з дня фактичного затримання, враховано також період його затримання з 22.01.2015 по 23.01.2015.

Внесену ОСОБА_7 заставу у сумі 3 654 (три тисячі шістсот пятдесят чотири) грн. повернуто обвинуваченому.
Внесену ОСОБА_6 заставу у розмірі 18 270 (вісімнадцять тисяч двісті сімдесят) грн. повернуто заставодавцеві.

В апеляційній скарзі, захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , просить вирок суду змінити в частині правової кваліфікації кримінального правопорушення з ч. 2 ст. 185 КК України на ч. 1 ст. 185 КК України, а в доповненнях до апеляційної скарги просить змінити вирок суду в частин пом`якшення призначеного покарання; визнати як обставини, що пом`якшують покарання фактичні дані, викладені в апеляційній скарзі; застосувати при призначенні покарання ОСОБА_7 положення ст. 69 КК України, обравши більш м`який вид основного покарання, ніж передбачений в ст. 185 КК України.
На обґрунтування доводів щодо суворості покарання посилається на те, що потерпілий цивільного позову не заявляв, матеріальну шкоду йому відшкодовано шляхом повернення викраденого майна; претензій до обвинуваченого не має, а тому просив призначити мінімально можливе покарання. На думку захисника, вказану обставину суд міг визнати пом`якшуючою. Окрім того, не враховано особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який позитивно характеризується, визнав вину, щиро розкаявся, активно сприяв слідству, відсутні тяжкі наслідки; піклується про родину своєї сестри. Вказує, що ОСОБА_7 зробив для себе належні висновки, став на шлях виправлення, а тому є підстави призначити більш м`який вид основного покарання, а саме штраф.
Вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим.
Зазначає, що суд не надав правової оцінки більшості досліджених в судовому засіданні доказів, при цьому поклавши в основу вироку виключно показання свідків працівників поліції.
Посилається на те, що поза увагою залишилися докази, які сторона захисту в своєму клопотанні вважала недопустимими, а саме: протокол затримання обвинуваченого ОСОБА_7 в порядку ст. 208 КПК України (а.с.121-124 т.1)
Окрім того, в частині доказів, які підтверджують помилковість правової кваліфікації, суд не надав правової оцінки висновку експерта за результатами проведення дослідження комп`ютерної техніки та програмних продуктів, та дослідження телекомунікаційних систем та засобів від 26 березня 2015 року.
Вказує на те, що мотивація судового рішення ґрунтується на припущеннях, зокрема це стосується показань обвинувачених, які суд вважає нелогічними, суперечливими та непослідовними.
Судом визнано доведеним, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , реалізуючи раніше розроблений злочинний план, спрямований на таємне викрадення з автомобілів чужого майна, діючи за попередньою змовою групою осіб, 22 січня 2015 року близько о 15 год. не автомобілі, який належав ОСОБА_7 , прибули з м. Полтава до м. Києва.

Перебуваючи у вказаний час на площі Перемоги, 3, у м. Києві, поблизу ТЦ «Україна», ОСОБА_7 звернув увагу на автомобіль «Мітсубісі» д.н.з. НОМЕР_1 , який зупинився на стоянці. Використовуючи спеціальний пристрій для сканування коду сигналізації, ОСОБА_7 зчитав на даний пристрій код сигналізації вказаного транспортного засобу. Дочекавшись, коли водій «Мітсубісі» - потерпілий ОСОБА_10 відійде від свого автомобіля, обвинувачені, виконуючи наперед відведену кожному з них роль, ОСОБА_6 прослідував за водієм до ТЦ «Україна», а ОСОБА_7 за допомогою вказаного пристрою відімкнув двері автомобіля потерпілого, та, діючи таємно, з салону машини викрав пристрій для вистрілу гумових куль «Вій», вартістю 2800 грн., який знаходився у шкіряній кобурі, вартістю 186 грн.

Закінчивши вказані дії, ОСОБА_7 викрадені предмети сховав до своєї кишені, зачинив двері та покинув місце вчинення кримінального правопорушення.

У цей же час ОСОБА_6 вийшов з ТЦ «Україна» та направився до автомобіля ОСОБА_7 .

У подальшому обвинувачені були затримані працівниками поліції, викрадене ними вилучене.

Своїми злочинними діями ОСОБА_6 та ОСОБА_7 спричинили потерпілому майнову шкоду на загальну суму 2 986 грн.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі з доповненнями доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, відповідають фактичним обставинам справи, є обґрунтованими, підтверджуються доказами, зібраними на досудовому слідстві, перевіреними та належно оцінені судом.

На підтвердження вини ОСОБА_7 , суд обґрунтовано послався на досліджені докази, зокрема: показання свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які зазначили, що 22 січня 2015 року перебували на стоянці транспорту навпроти торцевого входу до Торгового центру з боку магазину «Велика кишеня» і бачили як один з молодиків, як потім з`ясувалось ОСОБА_6 , пішов за водієм припар кованого автомобіля «Мітсубісі», а ОСОБА_7 , використовуючи тим часом пристрій для розблоковування сигналізації, відчинив праві пасажирські двері вказаної машини та узявши щось з салону зачинив їх; показаннями потерпілого ОСОБА_10 , який зазначив, що залишивши 22 січня 2015 року на стоянці поблизу ТЦ «Україні» свій автомобіль та повернувшись після нетривалого часу виявив відсутність пристрою для відстрілу гумових куль та шкіряної кобури, після чого повідомив про даний факт за телефоном «102»; а також письмові докази, протоколом огляду місця події від 22.01.2015 року, у якому зафіксовано вилучення з кишені куртки ОСОБА_7 предмета, схожого на пістолет, який знаходився у кобурі; показаннями самого обвинуваченого, який визнав вину частково, крім попередньої домовленості між ним та ОСОБА_6 .
Наведені докази перевірено судом першої інстанції із дотриманням вимог кримінального процесуального закону, є належними, допустимими, достовірними та обґрунтовано покладено їх в основу вироку суду.
Всупереч доводам захисника обвинуваченого, суд першої інстанції обґрунтовано та правомірно посилається у вироку на показання свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , оскільки вони були безпосередніми очевидцями наведених у вироку подій.
Доводи захисника обвинуваченого про відсутність будь-якої попередньої домовленості між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 на вчинення злочину та необхідності перекваліфікації дій ОСОБА_7 з ч. 2 ст. 185 КК України на ч. 1 ст. 185 КК України не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються встановленими судом фактичними обставинами справи, відповідно до яких дії обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 були узгодженими, спрямованими на досягнення єдиного результату, що вказує на їх попередню змову. Як вбачається з матеріалів кримінального провадження показання обвинувачених є непослідовними, нелогічними та такими, що направлені на уникнення відповідальності.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що непослідовна позиція обвинуваченого свідчить про його намагання у будь-який спосіб уникнути відповідальності. За таких підстав, доводи захисника обвинуваченого у апеляційній скарзі є надуманими та не ґрунтуються на доказах, що містяться в матеріалах справи.
Таким чином, суд вірно визнав ОСОБА_7 винним у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжці), вчиненого за попередньою змовою групою осіб і правильно кваліфікував його дії за ч.2 ст.185 КК України.
Призначаючи обвинуваченому покарання, суд, у відповідності до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який на обліках лікарів нарколога та психіатра не перебуває, обставину, яка пом`якшує покарання, зокрема, каяття, та відсутність обставин, що обтяжують покарання.
Колегія погоджується з тим, що суд вірно прийшов до обґрунтованого висновку про неможливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства. Також судом першої інстанції при винесенні вироку ОСОБА_7 дотримано вимоги ст.ст. 50, 65 КК України, призначене покарання відповідає особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчиненого ним злочину в межах санкції статті обвинуваченого, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Колегія суддів не вбачає підстав для застосування положень ст. 69 КК України для призначення ОСОБА_7 більш м`якого покарання, ніж передбачено ч. 2 ст. 185 КК України, оскільки судом першої інстанції встановлено лише одну пом`якшуючу обставину каяття обвинуваченого.
Наведені захисником в апеляційній скарзі обставини самі по собі не спростовують висновки суду та істотно не знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, як це вимагає ст. 69 КК України, а відтак не дають підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`якого покарання, ніж передбачено у санкції ч. 2 ст. 185 КК України, зокрема, штрафу.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не встановлено, вирок суду відносно ОСОБА_7 є законним і обґрунтованим, а тому колегія суддів не вбачає підстав для його зміни чи скасування.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу з доповненнями захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 30 травня 2016 року, щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_6 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
На ухвалу може бути подано касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ упродовж трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3