Справа № 163/1891/15-к Провадження № 11-кп/773/572/16 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст. 286 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 листопада 2016 року м. Луцьк

Апеляційний суд Волинської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
потерпілого ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Любомльського районного суду Волинської області від 01 серпня 2016 року,

ВСТАНОВИВ:
Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Бірки Любомльського району Волинської області, житель АДРЕСА_1 , громадянин України, одружений, не працює, раніше не судимий,

засуджений за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Початок строку відбуття покарання обвинуваченому визначено обчислювати з часу звернення вироку до виконання.

Стягнуто з ОСОБА_7 в користь ОСОБА_9 145000 (сто сорок п`ять тисяч) гривень моральної шкоди та 3000 (три тисячі) гривень витрат за надання правової допомоги, в користь ОСОБА_10 130000 (сто тридцять тисяч) гривень моральної шкоди та 3000 (три тисячі) гривень витрат за надання правової допомоги.

Стягнуто з обвинуваченого в дохід держави 614 (шістсот чотирнадцять) гривень 40 копійок процесуальних витрат за залучення експертів.

До вступу вироку в законну силу залишено ОСОБА_7 захід забезпечення кримінального провадження у виді тимчасового обмеження спеціальним правом правом керування транспортним засобом та запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

В порядку ст. 100 КПК України вироком вирішено долю речових доказів.

ОСОБА_7 визнаний винним і засуджений за те, що 24 квітня 2015 року близько 19 год 30 хв він, керуючи технічно справним автомобілем марки «Toyota Starlet», р.н. НОМЕР_1 , на 490 км +97 м. дороги сполученням «Київ Ковель Ягодин» зі сторони с. Ягодин Любомльського району, Волинської області у напрямку м. Любомль Волинської області, в порушення вимог п. 2.3 б), п. 12.3 Правил дорожнього руху України проявив безпечність, не уважно стежив за дорожньою обстановкою, відповідним чином не зреагував на її зміну, а саме момент виявлення руху малолітніх пішоходів, які перетинали проїзну частину дороги з права на ліво у напрямку руху автомобіля, не зменшив швидкість аж до зупинки транспортного засобу, продовжив рух та скоїв наїзд на ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , спричинивши останньому тілесні ушкодження, які за ступенем тяжкості належать до тяжких, небезпечних для життя в момент їх заподіяння, які спричинили смерть потерпілого.

У поданій апеляційній скарзі захисник оскаржує рішення суду з мотивів невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі. Вказує, що його підзахисний не передбачив можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, які настали, не бажав їх настання. Посилається на те, що ОСОБА_7 вину визнає повністю, добровільно відшкодував заподіяну шкоду, взяв на себе зобов`язання матеріально допомагати сім`ї потерпілих, тому ізоляція його від суспільства унеможливить виконання зазначених зобов`язань. Стверджує, що потерпілі у суді першої інстанції не наполягали на суворій мірі покарання і просили обвинуваченого суворо не карати. З огляду на вищенаведене просить вирок суду в частині призначеного покарання змінити, призначивши йому покарання із застосуванням ст. 75 КК України.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та доводи апеляційної скарги, обвинуваченого, його захисника та потерпілого ОСОБА_9 , які підтримали апеляцію у повному обсязі, прокурора, який її заперечив, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

В силу ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обгрунтованим і вмотивованим.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 та кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 286 КК України ґрунтуються на зібраних у передбаченому кримінальним процесуальним законом порядку та перевірених у судовому засіданні доказах, яким суд дав належну юридичну оцінку, і які ніким з учасників судового процесу не оспорюються.

Згідно вимог ст. 65 КК України суд, призначаючи покарання, враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Посилання, наведені в апеляційній скарзі про невідповідність призначеного покарання особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчиненого ним злочину, на думку апеляційного суду, не заслуговують на увагу.

Призначаючи ОСОБА_7 міру покарання, суд першої інстанції врахував його позитивну характеристику за місцем проживання, наявність на утриманні малолітньої дитини, позицію потерпілих та їх представника щодо міри покарання обвинуваченому та обрав покарання у межах санкції інкримінованої першому статті ближче до мінімальної межі.

Судом взято до уваги незначне відшкодування останнім моральної шкоди потерпілим.

При призначенні покарання судом першої інстанції враховано особу винного, який вчинив тяжкий злочин, наслідком якого стала смерть людини, та визнання ним вини лише у судових дебатах, що свідчить про суб`єктивну оцінку останнім вчиненого ним діяння.

З достатньою повнотою судом взято до уваги обставину, яка обтяжує покарання, вчинення злочину щодо малолітньої особи, пом`якшуючих покарання обставин судом не встановлено.

3 огляду на вищенаведене підстав для застосування до ОСОБА_7 інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням апеляційний суд не вбачає.

Порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.

Законних підстав для скасування чи зміни вироку та задоволення апеляційної скарги з наведених у ній мотивів, апеляційний суд не вбачає.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Любомльського районного суду Волинської області від 01 серпня 2016 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий Судді