УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №295/4176/16-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст.186 КК Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 червня 2016 року м. Житомир
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря: ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6 ,
обвинуваченого: ОСОБА_7 ,
захисника: ОСОБА_8
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Болячів Брусилівського району Житомирської області, проживаючого по АДРЕСА_1 ,
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначено покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.
Відповідно до ст. ст. 75, 76 КК України ОСОБА_7 звільнено від
відбування призначеного покарання з встановленням іспитового строку - три роки. Покладено на нього обов`язки: періодично з`являтися на реєстрацію в органи кримінально-виконавчої інспекції; не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи.
Запобіжний захід тримання під вартою змінено на підписку про невиїзд.
Звільнено з-під варти в залі суду.
Зараховано ОСОБА_7 в строк відбування покарання час знаходження під вартою з 01 лютого 2016 року по 31 березня 2016 року відповідно до вимог ст. 72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Згідно вироку суду, ОСОБА_7 визнаний винний та засуджений за те, що близько 21 години 30 хвилин 31 січня 2016 року перебуваючи поблизу будинку №108-а по вул. Черняховського в м. Житомирі підбіг до ОСОБА_10 та діставши з правої кишені куртки аерозольний балон «Терен 4» розпилив його в обличчя потерпілого, подолавши таким чином волю останнього до опору. Вихопив з плеча останнього сумку, в якій знаходився гаманець з 50 гривнями та посвідчення, видане на ім`я ОСОБА_10 . В подальшому розпорядився викраденим на власний розсуд.
В апеляційній скарзі прокурор не заперечуючи фактичних обставин справи та доведеності вини обвинуваченого, правильної кваліфікації його дій просить вирок скасувати. Постановити новий вирок. Визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст. 186 КК України та призначити покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі. Посилається на те, що призначене покарання не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого, оскільки воно за своїм розміром є явно несправедливим внаслідок м`якості. ОСОБА_7 чотири рази притягувався до кримінальної відповідальності та знову вчинив умисний, закінчений тяжкий злочин проти власності, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого. При призначені покарання судом не враховано вимоги п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року, з послідуючими змінами.
Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченого, його захисника, які просили рішення суду першої інстанції залишити без зміни, перевіривши судове рішення відповідно до вимог ст. 404 КПК України в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Згідно ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , призначено судом першої інстанції з врахуванням вимог ст.ст. 50, 65 КК України, в межах санкції ч.2 ст. 186 КК України. Як вбачається з матеріалів провадження судом враховано: ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 злочину, який відноситься до тяжких, обставини, що пом`якшують покарання щире каяття, сприяння розкриттю злочину та часткове відшкодування шкоди, обставину, що обтяжує покарання рецидив злочину, особу винного, який за місцем проживання характеризується посередньо, його молодий вік, на утриманні має двох малолітніх дітей, дружина на час розгляду провадження перебувала в пологовому будинку, позицію потерпілого, який не наполягав на суворості покарання. ОСОБА_7 з сім?єю проживає на території, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи. Від вчиненого ОСОБА_7 правопорушення тяжких наслідків ненаступило. Встановлені судом обставини, свідчать про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 без відбування покарання та давали суду підстави для призначення йому покарання з випробуванням. Призначене покарання за своїм видом і розміром не є м?яким. У даному випадку висновок суду першої інстанції відповідає правовій позиції Верховного Суду України висловленій в п.1 Пленуму Верховного Суду України №22 від 22 грудня 1995 року Про практику призначення судами кримінального покарання. Наявність у ОСОБА_7 судимостей не є обставиною, яка забороняє суду при призначенні покарання у виді позбавлення волі, прийняти рішення про звільнення від покарання з випробуванням.
За наведених обставин, суд правильно дійшов висновку, що справедливим за своїм розміром, видом, необхідним та достатнім для виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів є покарання у вигляді позбавлення волі із застосування ст. 75 КК України.
Враховуючи наведене та те, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, доводи прокурора, що призначене покарання не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого, є м?яким, оскільки ОСОБА_7 чотири рази притягувався до кримінальної відповідальності та знову вчинив умисний, закінчений тяжкий злочин, злочин проти власності, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я, є безпідставними.
Колегією суддів підстав для зміни чи скасування вироку суду не встановлено.
Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -
п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Богунського районного суду м. Житомира від 31 березня 2016 року щодо ОСОБА_7 без зміни.
Ухвала може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.
Судді: