Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/428/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 121 (101) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04.08.2016 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_7 ,

захисників адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кропивницького матеріали кримінального провадження № 0000571 стосовно ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України за апеляційними скаргами прокурора, представника потерпілого адвоката ОСОБА_7 та захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 на вирок Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 04.03.2016 року яким,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, не працюючого, раніше не судимого,

визнано винним та засуджено за ч. 1 ст. 121 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

Стягнуто із обвинуваченого ОСОБА_10 на користь потерпілого ОСОБА_11 40 634 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 100 000 грн. моральної шкоди та 1 000 грн. процесуальних витрат.

ВСТАНОВИЛА:
Вироком суду ОСОБА_10 визнаний винним та засуджений за спричинення умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння. Кримінальне правопорушення вчинено за наступних обставин.

09 жовтня 2015 року, близько 23 години 00 хвилин, ОСОБА_10 , знаходячись біля Федорівського будинку культури, що розташований в селі Федорівка, Добровеличківського району, Кіровоградської області, зустрів ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з яким у нього виник словесний конфлікт. Під час сварки в обвинуваченого виник умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 . Реалізуючи свій протиправний намір, ОСОБА_10 , діючи умисно, з метою заподіяння невизначеної шкоди здоров`ю ОСОБА_11 , кулаком правої руки, наніс останньому удари (загальна кількість яких була не менше десяти ) в ділянку голови та інші частини тіла, від яких потерпілий не втримався на ногах та впав назад, спиною на асфальтне покриття, забившись при цьому головою. Внаслідок протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_11 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно - мозкової травми : множинних саден і гематом голови, гематоми у лівій орбітальній ділянці, гематоми нижньої повіки праворуч , синця верхньої губи, травматичної екстракції 1,2 верхніх зубів праворуч та 1-го верхнього зубу ліворуч, синця нижньої щелепи ліворуч, садна та синця у потиличній ділянці голови, лінійного перелому скроневої та тім`яної кісток черепа ліворуч з переходом на основу черепа, забою головного мозку тяжкого ступеню, субарахноїдального крововиливу, субдуральної базальної гематоми правої скроневої долі головного мозку, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 140 від 01.12.2015 року несуть ознаки тяжких, як небезпечних для життя. Також ОСОБА_11 було спричинено тілесні ушкодження у вигляді гематоми правого плеча, гематоми передньої поверхні правої гомілки та передньої поверхні лівого стегна, які згідно вище вказаного висновку мають ознаки легких.
В апеляційних скаргах:

- прокурор, просить оскаржуваний вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_10 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

Своє прохання апелянт мотивує тим, що районним судом при призначенні покарання із застосуванням ст. 69 КК України належним чином не було враховано тяжкість вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення та наслідки вчинення останнім такого діяння, а саме спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень. Окрім цього, судом першої інстанції належним чином не було вмотивовано рішення про необхідність застосування ст. 69 КК України при призначенні покарання. Також, при призначенні покарання судом, окрім наведених вище фактів, також не було надано належної оцінки особі обвинуваченого, який ніде не працює, збитки, завдані кримінальним правопорушенням, не відшкодував, внаслідок протиправних дій останнього у потерпілого значно погіршився стан здоров`я та йому встановлено 1-шу групу інвалідності, а тому, на думку апелянта, таке покарання, яке визначив суд першої інстанції, через м`якість не може слугувати запорукою виправлення обвинуваченого та не відповідає меті покарання, визначеній у ст. 50 КК України.

- представник потерпілого адвокат ОСОБА_7 , просить вирок суду першої інстанції стосовно обвинуваченого ОСОБА_10 скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_10 призначити більш суворе покарання в межах санкції ч. 1 ст. 121 КК України, з реальним позбавленням волі. Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що призначене районним судом покарання обвинуваченому, не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, з тих підстав, що ОСОБА_10 не визнав себе винним у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, не розкаявся, вчинив тяжке кримінальне правопорушення, привізши потерпілого до місця його проживання залишив його у безпорадному стані, чим поставив під загрозу життя потерпілого, ніде не працює, завдані збитки не відшкодував, а тому на думку апелянта, судом неправомірно застосовано положення ст. 69 КК України, при призначенні покарання ОСОБА_10 і така міра покарання є занадто м`яка.

- захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 , просить вирок суду стосовно ОСОБА_10 за ч. 1 ст. 121 КК України скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції. В обґрунтування своїх вимог, апелянт зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, прийняв до уваги суперечливі висновки експерта, що в свою чергу призвело до неповноти судового розгляду даного кримінального провадження. Так, на переконання апелянта, суд безпідставно відкинув показання свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які підтвердили показання обвинуваченого з приводу того, що останній наніс лише 2 удари кулаком руки в область голови потерпілого, від яких останній впав на асфальтне покриття та забився головою. Також, судом першої інстанції безпідставно було відмовлено в проведенні повторної судово-медичної експертизи для визначення можливості спричинення черепно-мозкової травми від удару головою при падінні об асфальте покриття.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу та апеляційну скаргу представника потерпілого і заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого, представника потерпілого адвоката ОСОБА_7 , який просив задовольнити його апеляційну скаргу та скаргу прокурора, а також заперечив проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту, обвинуваченого ОСОБА_10 та в його інтересах захисників адвокатів ОСОБА_9 і ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу останнього і заперечили проти задоволення апеляційних скарг прокурора і представника потерпілого, дослідивши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до таких висновків.

Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України ґрунтується на достовірних та узгоджуваних між собою доказах, які зібрані у передбаченому кримінально-процесуальним законом порядку, належно оцінені судом і наведені у вироку.
Обвинувачений ОСОБА_10 свою у вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України за встановлених досудовим розслідуванням та судом першої інстанції фактичних обставин, визнав частково, не визнавши лише кількість нанесених ним потерпілому ударів, вказавши, що ОСОБА_11 наніс лише 2 удари кулаком руки в область голови, від яких потерпілий впав та вдарився головою об асфальтне покриття.
Враховуючи те, що фактичні обставини кримінального правопорушення в якому обвинувачується ОСОБА_10 , за виключенням кількості спричинення потерпілому ударів, жодним із учасником судового провадження в апеляційних скаргах не оспорюється та не заперечується самим обвинуваченим, колегія суддів не входить в обговорення вказаного питання.
Разом з цим, колегія суддів вважає необґрунтованими і не підтвердженими належними та допустимими доказами показання ОСОБА_10 щодо нанесення потерпілому лише двох ударів в область голови, виходячи з такого.
З протоколу слідчого експерименту від 08.12.2015 року, встановлено, що підозрюваний ОСОБА_10 добровільно розповів та відтворив обставини нанесення ним ОСОБА_11 двох ударів в ділянку голови, що мало місце 09.10.2015 року (а.п. 94-102).
З протоколу слідчого експерименту від 10.12.2015 року, свідок ОСОБА_13 добровільно розповіла та відтворила обставини нанесення обвинуваченим двох ударів ОСОБА_11 в ділянку голови , що мало місце 09.10.2015 року (а.п. 106-112).
З протоколу слідчого експерименту від 23.12.2015 року, свідок ОСОБА_12 добровільно розповів та відтворив обставини нанесення обвинуваченим двох ударів ОСОБА_11 в ділянку голови, що мало місце 09.10.2015 року (а.п. 116-121).
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 140 від 01.12.2015 року, встановлено, що згідно представленої медичної картки стаціонарного хворого № 4428 відділення інтенсивної терапії Добровеличківської ЦРЛ на ім`я ОСОБА_11 , 1980 року народження, у останнього виявлено тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно - мозкової травми: множинних саден і гематом голови, гематоми у лівій орбітальній ділянці, гематоми нижньої повіки праворуч, синця верхньої губи, травматичної екстракції 1,2 верхніх зубів праворуч та 1-го верхнього зубу ліворуч, синця нижньої щелепи ліворуч, ссадна та синця у потиличній ділянці голови, лінійного перелому скроневої та тімяної кісток черепа ліворуч з переходом на основу черепа, забою головного мозку тяжкого ступеню, субарахноїдального крововиливу, субдуральної базальної гематоми правої скроневої долі головного мозку, які в сукупності мають ознаки тяжких, як небезпечних для життя. Також на тілі ОСОБА_11 маються тілесні ушкодження у вигляді гематоми правого плеча, гематоми передньої поверхні правої гомілки та передньої поверхні лівого стегна, які згідно вище вказаного висновку мають ознаки легких. Вказані тілесні ушкодження утворились від локальної дії тупих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею (не менше 10 ударів) і могли утворитись в термін вказаний у постанові на що вказують дані медичних документів. Характерні-індивідуальні ознаки предмету, яким були заподіяні тілесні ушкодження на тілі потерпілого ОСОБА_11 не відобразились. Ділянки тіла на яких розміщені вказані тілесні ушкодження доступні для дії власної руки, окрім синця та ссадна у потиличній ділянці голови. Враховуючи морфологічний характер, локалізацію та кількість тілесних ушкоджень виявлених у громадянина ОСОБА_11 , експерт вважає, що їх утворення при падінні з висоти власного зросту малоймовірне. Слідів характерних для боротьби чи самооборони, на тілі потерпілого ОСОБА_11 не виявлено. Судово - медичних даних про послідовність нанесення та напрямок ударів, не має. Сила ударів була достатньою для утворення лінійного перелому лівих тім`яних та скроневих кісток з переходом на основу черепа. Судово - медичних даних про взаєморозташування нападника та потерпілого в момент нанесення тілесних ушкоджень, немає, воно могло бути різним та змінюватися у ході нанесення ушкоджень. Зазвичай черепно - мозкова травма з крововиливом під тверду та м`яку мозкові оболонки та забоєм головного мозку тяжкого ступеню супроводжується втратою свідомості. Судово- медичних критеріїв, по яким можна б було судити, що після отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_11 відразу втратив свідомість чи ні, та на який час, не має, тому говорити чи міг потерпілий ОСОБА_11 після отримання травми чинити будь - які самостійні дії (переміщатись, кричати), чи ні, не представляється можливим. Згідно результату токсикологічного дослідження № 158/4 КЗ "Кіровоградський обласний наркологічний диспансер" від 22.10.2015 року у крові ОСОБА_11 , 1980 року народження - етанол не виявлено (а.п.88-93).
З висновку експерта № 159 від 25.12.2015 року, з`ясовано, що ознайомившись з протоколом слідчого експерименту за участю обвинуваченого ОСОБА_10 від 08.12.2015 року, судово - медичний експерт дійшов висновку, що виявлені тілесне ушкодження у потерпілого ОСОБА_11 у вигляді: гематоми у лівій орбітальній ділянці, синця нижньої щелепи зліва та ссадна та синця у потиличній ділянці голови, могли утворитися за обставин на які вказує останній під час проведення даного слідчого експерименту, про те кількість виявлених у потерпілого ОСОБА_11 тілесних ушкоджень не відповідає кількості завданих ушкоджень вказаних підозрюваним під час проведення даного слідчого експерименту. Враховуючи морфологічний характер, локалізацію та кількість тілесних ушкоджень на тілі ОСОБА_11 у вигляді черепно-мозкової травми, вважає, що їх утворення при падінні з висоти власного зросту на тверду плоску поверхню потиличною ділянкою голови , як із заданим прискоренням, так і без прискорення, неможливе, окрім синця та ссадна у потиличній ділянці голови (а.с.104-105).
З висновку експерта № 157 від 25.12.2015 року, з`ясовано, що ознайомившись з протоколом слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_13 , 1994 року народження, від 10.12.2015 року, судово - медичний експерт дійшов висновку, що виявлені тілесне ушкодження у потерпілого ОСОБА_11 у вигляді: гематоми у лівій орбітальній ділянці, синця нижньої щелепи зліва та ссадна та синця у потиличній ділянці голови, могли утворитися за обставин на які вказує остання під час проведення даного слідчого експерименту, про те кількість виявлених у потерпілого ОСОБА_11 тілесних ушкоджень не відповідає кількості завданих ушкоджень вказаних свідком під час проведення даного слідчого експерименту. Враховуючи морфологічний характер , локалізацію та кількість тілесних ушкоджень на тілі ОСОБА_11 у вигляді черепно-мозкової травми, вважає , що їх утворення при падінні з висоти власного зросту на тверду плоску поверхню потиличною ділянкою голови , як із заданим прискоренням , так і без прискорення , неможливе , окрім синця та ссадна у потиличній ділянці голови (а.с. 114-115).
З висновку експерта № 158 від 25.12.2015 року, з`ясовано, що ознайомившись з протоколом слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_12 від 23.12.2015 року, судово - медичний експерт дійшов висновку, що виявлені тілесне ушкодження у потерпілого ОСОБА_11 у вигляді: гематоми у лівій орбітальній ділянці, синця нижньої щелепи зліва та ссадна та синця у потиличній ділянці голови, могли утворитися за обставин на які вказує останній під час проведення даного слідчого експерименту, про те кількість виявлених у потерпілого ОСОБА_11 тілесних ушкоджень не відповідає кількості завданих ушкоджень вказаних свідком під час проведення даного слідчого експерименту. Враховуючи морфологічний характер, локалізацію та кількість тілесних ушкоджень на тілі ОСОБА_11 у вигляді черепно-мозкової травми, вважає, що їх утворення при падінні з висоти власного зросту на тверду плоску поверхню потиличною ділянкою голови , як із заданим прискоренням, так і без прискорення, не можливе, окрім синця та ссадна у потиличній ділянці голови ( а.с. 123-124 ).
Допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції як експерт ОСОБА_14 , повідомив, що він є судовим медичним експертом міжрайонного Новоархангельського віділення Кіровоградського бюро СМЕ. Пояснив, що перелом скроневої та тімяної кісток черепа зліва з переходом на основу черепа могло бути спричиненно одним сильним ударом, або декількома несильними ударами. Можливість спричинення відкритого перелому скроневої та тімяної кісток черепа ударом кулака руки залежить від сили удару та характеристик кісток черепа потерпілого . У ОСОБА_11 також була травматична екстракція 1,2 верхніх зубів праворуч та 1 верхнього зуба ліворуч. Вказані ушкодження могли бути спричинені не менше ніж двома ударами в ділянку щелепи, де були локалізовані вибиті зуби . Забій головного мозку, це ділянка головного мозку на яку здійснено прикладення сили з пошкодженням головного мозку. Субдуральна гематома є окремим пошкодженням, яке утворюється внаслідок виливання крові із пошкоджених судин на кістки в окружності. Субарахноїдальний крововилив також є окремим видом пошкодженням та являє собою крововилив під м`якою мозковою оболонкою. Лише від падіння потерпілого на асфальтне покриття потиличною ділянкою, серед всіх тілесних ушкоджень, які виявлені на його тілі, могли утворитися лише синець та садна у потиличній ділянці голові. На тілі ОСОБА_11 є тілесні ушкодження, які відповідають показанням ОСОБА_10 та свідків. Проте на тілі потерпілого виявлено і інші ушкодження, механізм утворення яких на слідчому експерименті не відтворено. Забій головного мозку тяжкого ступеню, субарахноїдальний крововилив, субдуральної базальна гематома правої скроневої долі головного мозку не могли утворитися лише від падіння із висоти власного зросту, оскільки у них різна локалізація. Були нанесені удари у скроневу ділянку, які могли потягнути за собою крововиливи. Висновок складався по даних медичних документів в яких було описано, що в потерпілого мав місце забій головного мозку, крововиливи, а також описана операція під час якої видаляли субдуральну гематому.
Як встановлено із показань обвинуваченого ОСОБА_10 , які він надав суду першої інстанції, та які підтвердили свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , після нанесення потерпілому тілесних ушкоджень, останній втратив свідомість. ОСОБА_10 разом із ОСОБА_12 намагалися привести потерпілого до тями, а тому стали поливати його водою. Коли їх дії не дали позитивного результату, вони разом, через задню ліву дверку посадили ОСОБА_11 на заднє сидіння його ж автомобіля таким чином, що він знаходився позаду сидіння водія, а його ноги знаходилися між передніми сидіннями. В цей час на задньому сидінні, поруч з потерпілим, відпочивав ОСОБА_15 . Після цього, потерпілого привезли до його домоволодіння та залишили у машині.

Із показань свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , які є працівниками Добровеличківської ЦРЛ, наданих ними в судовому засіданні суду першої інстанції слідує, що 10.10.2015 року, близько 11 годині 30 хвилин від ОСОБА_13 надійшов терміновий виклик. Остання повідомила, що у неї на подвір`ї, в автомобілі, без свідомості лежить ОСОБА_11 . Через три хвилини свідки прибули на місце виклику. Зайшовши на подвір`я, помітили автомобіль ОСОБА_11 , у якому на задньому сидінні був потерпілий. Останній лежав по середині салону з підігнутими ногами та на той момент був без свідомості, у стані "коми". Його обличчя було закривавлене, одяг був мокрий. Оскільки обидві задні дверки не відчинялися, свідки дістали ОСОБА_11 через багажне відділення автомобіля.

Аналіз вище наведених доказів свідчить про те, що 09 жовтня 2015 року між обвинуваченим та потерпілим виник конфлікт, внаслідок якого ОСОБА_10 наніс потерпілому ОСОБА_11 не менше 10 ударів, чим спричинив останньому тяжкі тілесні ушкодження. На кількість нанесених ударів вказують наведені вище висновки судово-медичних експертиз, які в повному обсязі спростовують показання як обвинуваченого, так і свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .
Колегією суддів також встановлено, що після спричинення ОСОБА_10 потерпілому тілесних ушкоджень, останнього помістили на заднє сидіння автомобіля та відвезли до домоволодіння ОСОБА_11 і залишили в автомобілі, де в подальшому 10 жовтня 2015 року останній був виявлений. Із наведеного вище слід зробити висновок, що з моменту спричинення потерпілому тілесних ушкоджень і до того, як останнього було виявлено працівниками ЦРЛ, ОСОБА_11 знаходився в автомобілі в одному й тому ж положенні, а тому можливість спричинення йому тілесних ушкоджень іншими особами, виключається.
Таким чином, з урахуванням наведених вище доказів та фактів, колегія судів вважає встановленим нанесення ОСОБА_10 не менше 10 ударів потерпілому ОСОБА_11 , внаслідок яких останньому було спричинено тяжкі тілесну ушкодження, а тому дії ОСОБА_10 правильно кваліфіковані судом першої інстанції за ч. 1 ст. 121 КК України, як спричинення тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.
Апеляційні доводи захисника адвоката ОСОБА_8 з приводу того, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги показання свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_12 з приводу кількості нанесених ОСОБА_10 , ударів потерпілому ОСОБА_11 є безпідставними та спростовуються наведеними вище обставинами.
Також, є необґрунтованими доводи захисту з приводу безпідставної відмови в задоволенні клопотання про проведення повторної судово-медичної експертизи, так як вказане рішення суду є належним чином вмотивоване, та при цьому захист під час апеляційного розгляду кримінального провадження не заявляв клопотання щодо необхідності призначення повторної експертизи.
Колегія суддів вважає, що поставлені в апеляційній скарзі захисника вимоги щодо необхідності скасування вироку суду першої інстанції та призначення нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції є необґрунтованими та не можуть бути задоволеними, виходячи з такого.
Підстави, які дають можливість суду апеляційної інстанції скасувати судове рішення суду першої інстанції та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції, визначені у ст. 415 КПК України і вони є вичерпними. Неповнота судового розгляду, як причина для скасування рішення суду першої інстанції та призначення нового розгляду, як про це просить захисник в своїй апеляційній скарзі, не входить до переліку підстав, визначених у ст. 415 КПК України, а тому суд апеляційної інстанції позбавлений можливості прийняти запропоноване захисником рішення, у зв`язку із чим апеляційну скаргу захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 , колегія суддів залишає без задоволення.
Перевіркою матеріалів кримінального провадження не було встановлено таких порушень вимог кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування чи зміни вироку суду.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_10 покарання, суд першої інстанції в повній мірі дотримався загальних засад призначення покарання, які визначені у ст. 65 КК України. Так, судом першої інстанції належним чином було враховано тяжкість кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином; особу винного, який по місцю навчання та проживання характеризується позитивно. Обставини, які пом`якшують покарання є вчинення кримінального правопорушення вперше та молодий вік обвинуваченого, обставини, які обтяжують покарання, відсутні. З огляду на викладені обставини, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що виправлення, перевиховання обвинуваченого, а також запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень, можливе виключно в умовах ізоляції його від суспільства. Такий висновок суду першої інстанції не був оскаржений жодним учасником судового провадження.

Що стосується апеляційних доводів прокурора та представника потерпілого щодо безпідставного застосування судом першої інстанції вимог ст. 69 КК України при призначенні строку покарання обвинуваченому колегія суддів знаходить їх безпідставними, виходячи з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивуваши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Так, приймаючи рішення з приводу необхідності застосування до обвинуваченого положень ч. 1 ст. 69 КК України, суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи наявність двох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, на що вказує також віктимна поведінка потерпілого, який спровокував конфлікт, відсутність обставин, які обтяжують покарання, а також позитивні характеристики за місцем проживання та навчання ОСОБА_10 , дають підстави для призначення останньому основного покарання у виді позбавлення волі на строк нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч. 1 ст. 121 КК України.

Із таким висновком суду першої інстанції погоджується судова колегія та вважає за необхідне зазначити, що районним судом хоча і не було зазначено у вироку, однак враховано той факт, що обвинувачений свою вину у вчиненому визнав частково, на що вказує визнання останнім фактичних обставин кримінального правопорушення, а саме факту конфлікту із потерпілим та спричинення йому тілесних ушкоджень, за винятком кількості нанесених ударів. Така позиція обвинуваченого є його правом на захист від пред`явленого обвинувачення і не може вказувати на повне не визнання своєї вини, як про це зазначають в апеляційних скаргах прокурор та представник потерпілого. Окрім цього, в ході судового розгляду кримінального провадження обвинувачений повністю визнав заявлений потерпілим цивільний позов.

Обставини, які наведені в апеляційних скаргах сторони обвинувачення, а саме те, що ОСОБА_10 , ніде не працює, збитки в добровільному порядку не відшкодував і внаслідок дій останнього у потерпілого значно погіршився стан здоров`я, на переконання судової колегії не впливають на правильність прийнятого судом першої інстанції рішення щодо необхідності призначення ОСОБА_10 , покарання із застосуванням ст. 69 КК України, однак вказують на неможливість звільнення останнього від призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України, при цьому таке звільнення до обвинуваченого застосовано не було.

Також, не може бути враховано при призначенні обвинуваченому покарання те, що останній залишив потерпілого в небезпеці, так як не викликав швидку медичну допомогу, оскільки такі дії особи підлягають кваліфікації як кримінальне правопорушення, передбачене 135 КК України, однак органом досудового розслідування ОСОБА_10 не ставились в провину такі дії.

З урахуванням наявності обставин, які пом`якшують покарання, відсутності обставин, які його обтяжують, віктимної поведінки потерпілого, особи обвинуваченого, який частково визнав свою вину, в повному обсязі визнав цивільний позов потерпілого, має позитивні характеристики за місцем проживання та навчання, колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції покарання ОСОБА_10 у виді позбавлення волі строком на 4 роки, відповідає його меті, яка визначена у ст. 50 КК України та в повній мірі буде сприяти виправленню і перевихованню обвинуваченого.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги прокурора, представника потерпілого адвоката ОСОБА_7 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Вирок Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 04.03.2016 року стосовно ОСОБА_10 за ч. 1 ст. 121 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4