АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11 кп /796/952/2016 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 125, ч.1, КК Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченої ОСОБА_7 , її захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши матеріали кримінального провадження № 0007348 відносно ОСОБА_7 , за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 26 лютого 2016 року, -

в с т а н о в и л а :
Цією ухвалою кримінальне провадження № 0007348 відносно ОСОБА_7 , якій повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушенні, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України закрито у зв`язку з відмовою потерпілої від обвинувачення у кримінальному провадженні.

Суд першої інстанції, послався на клопотання, яке надійшло на адресу суду від потерпілої ОСОБА_9 про відмову від обвинувачення за ст. 125, ч.1, КК України та закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_7 , оскільки, згідно ст. 26, ч.4, КПК України, кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення розпочинається лише на підставі заяви потерпілого. Відмова потерпілої від обвинувачення є безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення.

Не погодившись із таким рішенням першої інстанції захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що ухвала районного суду є незаконною, необґрунтованою і такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, та просить призначити новий розгляд у суді першої інстанції по суті пред`явленого обвинувачення.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що вранці 5 жовтня 2013 року ОСОБА_9 , вигадавши дріб`язковий привід, з лайкою і рукоприкладством напала на сусідку по під`їзду ОСОБА_7 . Відразу після нападу до ОСОБА_9 приєднались її донька та племінниця. Групове побиття ОСОБА_7 швидко припинилось після втручання випадкових свідків. Побоюючись кримінальної відповідальності за вчинений хуліганський бешкет, ОСОБА_9 негайно після вчиненого злочину звернулась до Подільського райвідділу міліції з повідомленням про кримінальне правопорушення, зазначивши, що це ОСОБА_7 напала на неї і заподіяла їй легкі тілесні ушкодження.

Отже, підсумовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт вважає, що суд першої інстанції незаконно, необґрунтовано та без будь-яких досліджень доказів у справі, встановив, що ОСОБА_7 вчинила інкримінований їй злочин.

Заслухавши доповідь судді, виступи захисника адвоката ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , які підтримали апеляційні вимоги, акцентували увагу на тому, що суд першої інстанції фактично не починав судового розгляду обвинувального акту по суті, дослідження будь-яких доказів не проводив, але в своїй ухвалі описав як встановлені фактичні обставини кримінального правопорушення та дав юридичну оцінку інкримінованим ОСОБА_7 діям за ч.1 ст. 125 КК України, вважаючи, що тим самим цей суд вийшов за межі своїх повноважень та істотно порушив права ОСОБА_7 на захист і на цих підставах просили оскаржену ухвалу скасувати з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції або, принаймні, внести з неї зміни та виключити з мотивувальної її частини описання фактичних обставин справи як встановлених судом, прокурора, який частково підтримав апеляційні вимоги та вважав за необхідне внести зміни в оскаржену ухвалу і виключити з її мотивувальної частини описання як встановлених фактичних обставин кримінального правопорушення, судова колегія визнає наступне.

Кримінальне провадження за обвинуваченням у здійсненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України може здійснюватися винятково у формі приватного обвинувачення.

Відповідно до ч.4 ст. 26 КПК України, кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення розпочинається лишена підставі заяви потерпілого. Відмова потерпілого від обвинувачення є безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення.

П.7 ч.2 ст. 284 КПК України встановлює, що кримінальне провадження закривається у разі, якщо потерпілий відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Отже ці правові норми не пов`язують обов`язок закрити кримінальне провадження у разі відмови потерпілого від обвинувачення з правовою позицією, яку займає обвинувачений чи його захисник, в тому числі і у зв`язку з їхнім бажанням доводити невинуватість обвинуваченого.

Абзац 2 ч. 7 ст. 284 КПК України передбачає, що якщо обставини, передбачені, зокрема, п.7 ч.2 цієї статті, виявляються під час судового розгляду, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження, а ч.8 цієї ж статті прямо вказує, що закриття кримінального провадження не допускається, якщо підозрюваний, обвинувачений, проти цього заперечує, лише у випадку, передбаченому п. 1 ч.2 цієї статті і лише в цьому випадку кримінальне провадження продовжується в загальному порядку, передбаченому КПК України.

Таким чином, апеляційні вимоги щодо скасування оскарженої ухвали суду першої інстанції про закриття кримінального провадження з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції суперечать чинному кримінальному процесуальному закону і тому задоволенню не підлягають.

П.2 ч. 3 ст. 314 КПК України надає суду право закрити кримінальне провадження на підставах, передбачених, зокрема, ч.2 ст. 284 КПК України, тобто, і у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення у кримінальному провадженні в формі приватного обвинувачення.

Оскільки потерпіла ОСОБА_9 офіційно письмовою заявою (а.с. 57-58) вх. № 10485/166 від 22 лютого 2016 року звернулась до суду першої інстанції про відмову від приватного обвинувачення та просила закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 на підставі п.7 ч. 1 ст. 284 КПК України, остільки по суті ухвала про закриття кримінального провадження зі вказаної підстави ґрунтується на чинному кримінальному процесуальному законі, а тому і в цій частині апеляційні вимоги щодо її скасування задоволенню не підлягають.

При цьому судова колегія також має на увазі, що чинне законодавство не вимагає від потерпілого наводити будь-які підстави для рішення про відмову від підтримання приватного обвинувачення і не пов`язує обов`язку суду закрити кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення з будь-якими обмеженнями права потерпілого на таку відмову.

Втім, як правильно зауважили в апеляційному засіданні і сторона захисту, і прокурор, у цьому конкретному випадку суд першої інстанції фактичні обставини справи і будь-які докази не досліджував, а тому, виходячи із загальних принципів кримінального провадження, відображених у главі 2 КПК України, не мав права в мотивувальній частині ухвали про закриття кримінального провадження описувати як встановлені фактичні обставини цього провадження, а описавши їх, вийшов за межі своєї компетенції, бо порушив, зокрема, принципи безпосередності дослідження доказів, права обвинуваченого на захист, презумпції невинуватості, диспозитивності і ці порушення судова колегія визнає істотними та такими, що вимагають внесення змін в оскаржену ухвалу суду першої інстанції, пов`язаних з виключенням із її мотивувальної частини описання як встановлених фактичних обставин кримінального правопорушення, отже в цій частині апеляційні вимоги належить задовольнити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково.

Ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 26 лютого 2016 року, якою задоволено клопотання потерпілої ОСОБА_9 та закрито кримінальне провадження № 0007348 на підставі п.7 ч.1 ст. 284 КПК України змінити.

Виключити з мотивувальної частини цієї ухвали описання як встановлених судом фактичних обставин кримінального правопорушення.

В решті ухвалу залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після проголошення, може бути оскаржена касаційним порядком до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців від дня проголошення.

Судді: