Справа № 444/1069/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/1022/16 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 жовтня 2016 року м. Львів

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
у кримінальному провадженні № 0001620 по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Боянець Жовківського району Львівської області, мешканця АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

з участю :

секретаря ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

прокурора ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 на вирок Жовківського району Львівської області від 03 серпня 2016 року, яким ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України і засуджено до двох років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на два роки.

На підставі ст. 75 КК ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання у виді обмеження волі з випробуванням та іспитовим строком два роки.

Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 , не оспорюючи фактичні обставини справи й доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, покликається на суворість призначеного покарання в частині призначення судом обвинуваченому додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами, через його невідповідність тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинува-ченого. В обґрунтування зазначає, що при призначенні покарання районний суд не взяв до уваги, що ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності притягується вперше, свою вину у скоєному повністю визнав та активно сприяв розкриттю злочину, частково відшкодував потерпілим заподіяну шкоду, працює на посаді майстра лісу ДП « Жовківський лісгосп » і за своїми обов`язками потребує транспортного засобу, оскільки об`їжджає значні території лісу, і без транспортного засобу не зможе повноцінно виконувати свої обов`язки. Останній позитивно характеризується по місцю праці, а вчинений ним злочин відноситься до злочинів середньої тяжкості. Просить вирок районного суду в частині призначеного покарання змінити та виключити з резолютивної частини вироку вказівку про позбавлення ОСОБА_7 права керувати транспортними засобами.

В судовому засіданні при розгляді апеляційної скарги захисник ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_7 вимоги апеляційної скарги підтримали.

Прокурор з апеляційною скаргою не погодився і просив залишити її без задоволення, а вирок районного суду без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь головуючого про обставини справи, зміст вироку та доводи апеляційної скарги, виступи сторін з приводу поданої апеляції, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, встановила наступне.

Вироком районного суду ОСОБА_7 визнано винним у тому, що він, 18 листопада 2015 року близько 14 години 30 хвилин, керуючи автомобілем « УАЗ 469Б » р.н. НОМЕР_1 на автодорозі сполученням « Львів-Ковель » у межах с. Туринка Жовківського району Львівської області, порушуючи вимоги пунктів 1.2., 1.5., 1.10. ( в частині значення термінів « дати дорогу », « небезпека для руху » ), 2.3. пп. « д » та 10.1., 11.3. Правил дорожнього руху України, які виразились в тому, що перед зміною напрямку руху, маючи намір виїхати на ліве узбіччя, він не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, перед виїздом на зустрічну смугу руху не переконався в безпечності такого маневру, виїхавши на зустрічну смугу руху не дав дорогу автомобілю « Деу Ланос » р.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_10 , який рухався назустріч, і своїми діями створив аварійну обстановку, що призвело до зіткнення транспортних засобів. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля « Деу Ланос » ОСОБА_10 і пасажири, які знаходились у ньому - ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 отримали середньої тяжкості тілесні ушкодження.
При розгляді справи в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні даного кримінального правопорушення визнав повністю. Фактичні обставини справи та правильність кваліфікації дій обвинуваченого надані судом першої інстанції учасниками процесу не заперечуються і під сумнів не ставляться.

Що стосується покарання, то таке було призначено ОСОБА_7 без додержання вимог ст. 65 КК України.

Як вбачається з вироку, обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_7 , судом встановлено не було.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого суд визнав його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне часткове відшкодування потерпілим матеріальної шкоди.

Зважаючи на це та приймаючи до уваги думку потерпілих, які просили суд призначити ОСОБА_7 покарання не пов`язане із реальним відбуттям, суд прийшов до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування ним основного покарання та звільнив його від відбування покарання у виді обмеження волі з випробуванням на підставі ст. 75 КК.

Разом з тим, враховуючи тяжкість скоєного злочину та особу винного, який розкаявся, та враховуючи, що порушення Правил дорожнього руху ОСОБА_7 призвело до ДТП, яким заподіяно середньої тяжкості тілесні ушкодження п`ятьом потерпілим, суд визнав необхідним обрати обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Однак із правильністю цього рішення погодитись не можна.

Так, відповідно до вимог ст. 50 КК, метою покарання є не тільки кара, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно ст. 65 КК, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатнім для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Цих вимог закону при призначенні покарання ОСОБА_7 суд не дотримався.

Як вбачається з вироку, при призначенні основного покарання суд, з врахуванням обставин справи, відсутності обтяжуючих обставин та наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання, призначив таке ОСОБА_7 найбільш суворе, яке передбачене санкцією статті кримінального закону, що передбачає відповідальність за вчинений злочин - у виді обмеження волі, і таке покарання, з врахуванням п`яти потерпілих у справі, не можна визнати несправедливим.

У той же час, вирішуючи питання про призначення обвинуваченому додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами суд не врахував положення ст. 65 КК щодо необхідності і достатності покарання для виправлення особи та попередження нових злочинів.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_7 до відповідальності пов`язаної із порушенням Правил дорожнього руху раніше не притягався, під час дорожньо-транспортної пригоди перебував у тверезому стані та має великий водійський стаж ( з червня 1986 року ), останній працює на посаді лісника і несе відповідальність за охорону та збереження 800 га лісу, у зв`язку з чим у своїй роботі для належного виконання обов`язків використовує автомобіль.

Позбавлення ОСОБА_7 права керування транспортними засобами позбавить його можливості повноцінно й належно виконувати свої обов`язки пов`язані з охороною і збереженням лісу.

Ці обставини не були взяті до уваги судом першої інстанції при вирішенні питання про призначення покарання обвинуваченому.

Враховуючи викладене колегія суддів вважає, що призначення ОСОБА_7 додаткового покарання не є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів в розумінні ст. 65 КК, оскільки ця мета може бути досягнута і за умов призначеного йому обов`язкового покарання у вигляді обмеження волі із застосуванням ст. 75 КК.

За таких обставин призначення йому крім основного, ще й додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами є занадто суворим, яке не можна визнати справедливим.

Згідно ст. 414 КПК, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі встановлені відповідною статтею ( частиною статті ) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Відповідно до ст. 409 КПК, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого є підставою для зміни вироку при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Зважаючи на викладене колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 є обґрунтованими і така підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :
апеляційну скаргу задовольнити. Вирок Жовківського районного суду Львівської області від 03 серпня 2016 року відносно ОСОБА_7 в частині призначеного покарання змінити.

Виключити з резолютивної частини вироку вказівку про призначення ОСОБА_7 додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на два роки.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_15