АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1044/16 Справа № 204/1206/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 травня 2016 року м. Дніпропетровськ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_8 ,
потерпілого ОСОБА_9 ,
Встановила:
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить змінити вирок суду щодо ОСОБА_6 , яким він засуджений за ч. 2 ст. 289 КК України до п`яти років позбавлення волі без конфіскації майна та пом`якшити покарання з застосуванням щодо нього вимог ст.ст. 75, 76 КК України, звільнивши від відбування покарання з випробуванням. Посилається на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Вказує на те, що обвинувачений повністю визнав свою вину в інкримінованому йому діянні та щиро розкаявся у своїх діях. Стверджує, що обвинувачений відшкодував потерпілому ОСОБА_9 в повному обсязі спричиненні йому збитки, як матеріального, так і морального характеру, що підтверджується відповідною розпискою потерпілого. Вважає, що судом не в повній мірі враховані пом`якшуючі обставини, а саме те, що він має на утриманні трьох малолітніх дітей. А також не враховано позитивну характеристику обвинуваченого з місця проживання. Зазначає, що обвинувачений на час слухання кримінального провадження мав постійне місце роботи і працював у приватної особи, хоча офіційно оформлений за трудовою угодою не був.
Вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 березня 2016 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років без конфіскації майна.

Вирішено питання щодо речових доказів у провадженні.
Як установив суд, 06 лютого 2016 року близько 09.00 год. обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи на території ТОВ «Битпром», розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Краснозаводська, 23-а, будучи в стані алкогольного сп`яніння, повторно реалізуючи раптово виниклий умисел, незаконно заволодів автомобілем ВАЗ-21063, д.н.з. НОМЕР_1 , світло-бежевого кольору, 1992 року випуску, який він пошкодив під час експлуатації, спричинивши потерпілому ОСОБА_9 матеріальні збитки, внаслідок пошкодження транспортного засобі на суму 10144 грн. 27 грн., а всього на загальну суму 41312 грн. 28 грн.
Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду Дніпропетровської області, пояснення захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_6 на підтримання апеляційної скарги захисника, які просили в судових дебатах змінити вирок суду та призначити покарання із застосуванням ст. 75 КК України, міркування прокурора ОСОБА_7 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 та просила в судових дебатах відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисника, думку потерпілого ОСОБА_9 , який підтримав апеляційну скаргу захисника та просив в судових дебатах призначити ОСОБА_6 покарання, не пов`язане з позбавленням волі, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційних скаргах доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи, які не оспорювалися в апеляційних скаргах, не перевіряються. Тому суд апеляційної інстанції виходить з того, що було встановлено вироком районного суду.

Висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_6 у скоєнні кримінального правопорушення, за який його засуджено, грунтується на досліджених у судовому засіданні та викладених у вироку доказах, яким суд дав правильну оцінку. При цьому відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового провадження суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, потерпілого ОСОБА_9 , дослідженням письмових документів, висновків експертів.

Так, суд на підтвердження винуватості ОСОБА_6 та доведеності його вини послався на показання самого ОСОБА_6 , який під час розгляду провадження в суді визнав свою вину повністю, не оспорював фактичні обставини провадження, зазначивши, що суму завданих потерпілому збитків він не заперечує, завдану шкоду відшкодував.

В апеляційній скарзі висновки суду щодо винуватості ОСОБА_6 та юридичної кваліфікації дій засудженого за ч. 2 ст. 289 КК України не оспорюються.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, не виявлено.

Що стосується доводів в апеляційній скарзізахисника обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що суд не в повній мірі врахував пом`якшуючих обставин та необгрунтовано призначив йому суворе покарання, заслуговують на увагу.

Виходячи з положень ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення до своїх дій, інші обставини кримінального провадження, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості вчиненого злочину.

Відповідно до вимог ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання, зокрема, у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи ступінь тяжкості злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Так, суд, вирішуючи питання про покарання, зазначив у вироку, що він враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про його особу, який скоїв тяжке кримінальне правопорушення, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, позитивної соціальної характеристики не має. При цьому суд визнав повне визнання вини, прийняття заходів щодо відшкодування завданої шкоди, має на утриманні трьох малолітніх дітей, обставинами, що пом`якшують покарання. До обставини, що обтяжує покарання, суд відніс вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що призначаючи обвинуваченому за ч. 2 ст. 289 КК України п`ять років позбавлення волі, суд недостатньо обгрунтував висновок про можливість виправлення обвинуваченого лише в умовах ізоляції від суспільства.

Так, суд хоч і послався при обранні міри покарання на наведені обставини, однак фактично не врахував даних про особу ОСОБА_6 , а саме: наявність на утриманні трьох малолітніх дітей.

До суду апеляційної інстанції звернулась з заявою ОСОБА_10 , в якій просить врахувати при визначенні міри та виду покарання її колишньому чоловіку, ОСОБА_6 , факт систематичної сплати ним аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей та не позбавляти його волі.

Крім того, суд не взяв до уваги щире каяття ОСОБА_6 та подальшу поведінку обвинуваченого, який добровільно усунув заподіяну потерпілому шкоду шляхом відшкодування заподіяної як матеріальної, так і моральної шкоди, що свідчить про те, що він дає своїй поведінці належну оцінку і дійсно готов нести передбачену законом відповідальність, думку потерпілого ОСОБА_9 , який просив задовольнити апеляційну скаргу захисника обвинуваченого та призначити йому покарання, не пов`язане з позбавленням волі, про що заявив і під час апеляційного розгляду провадження.

Не врахувавши наведені обставини у вироку в достатній мірі, суд призначив ОСОБА_6 надто суворе покарання з порушенням вимог ст. 65 КК України.

Крім того, ст. 75 КК України не містить застережень щодо неможливості звільнення від відбування покарання з випробуванням осіб, засуджених за тяжкий злочин, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання при призначенні його у виді позбавлення волі на строк не більше 5 років.

За наявності у провадженні не в повній мірі врахованих та додаткових підстав, що пом`якшують покарання й істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи ОСОБА_6 , дають підстави колегії суддів вважати, що виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів можливо досягти без ізоляції ОСОБА_6 від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. Таке покарання буде справедливим та відповідатиме вимогам ч. 2 ст. 50 КК України, згідно з якими покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Таким чином, вирок суду щодо ОСОБА_6 на підставі ч. 1 ст. 409 КПК України підлягає зміні.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

Постановила:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 березня 2016 року щодо ОСОБА_6 змінити.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнити від відбування призначеного судом покарання з випробуванням із іспитовим строком два роки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Звільнити ОСОБА_6 з-під варти в залі судового засідання.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення.

На судові рішення першої та апеляційної інстанцій може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді
______________ _________________ ______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4