Справа № 179/1478/13-к
№ провадження 1-кп/196/33/2016
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2016 року Царичанський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої - судді ОСОБА_1

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника - адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Царичанка Дніпропетровської області кримінальне провадження №0000508 по обвинуваченню

ОСОБА_5 по ст.121 ч.2 КК України,

в с т а н о в и в:
Прокурор в судовому засіданні заявив клопотання про зміну запобіжного заходу у відношенні обвинуваченого ОСОБА_5 , так як останній, перебуваючи під домашнім арештом, до суду за викликом для участі в судових засіданнях не з`являється, таким чином порушує зобов`язання, встановлені ухвалою Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2016 року про продовження строку домашнього арешту у відношенні ОСОБА_5 . Крім цього, 8 квітня 2016 року та 16 травня 2016 року Царичанський районним судом були винесені ухвали про привід обвинуваченого ОСОБА_5 , у зв`язку з неявкою останнього в судові засідання, а тому враховуючи наявність ризиків, визначених ст.177 ч.1 п.4 КПК України, прохає змінити домашній арешт обвинуваченому на тримання під вартою строком на 60 днів.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечували проти зміни запобіжного заходу обвинуваченому та прохали в клопотанні прокурора відмовити, у зв`язку з закінченням 27 травня 2016 року строку домашнього арешту у відношенні обвинуваченого продовжити строк домашнього арешту, але втсановити заборону залишати місце свого проживання не цілодобово, а з 19.00 год. до 07.00 год. Крім цього, обвинувачений ОСОБА_5 пояснив, що до суду не з`являвся у зв`язку з хворобою, у зв`язку з відсутністю транспорту або у зв`язку із зайнятістю адвоката, проте двічі підряд неявки до суду в нього не було.

Заслухавши думку учасників судового засідання, враховуючи той факт, що рішення про зміну запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту на тримання під вартою, обмежує права і свободи обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу (визначеним у КПК України конкретним підставам і меті), що, незважаючи на презумпцію невинуватості, має перевагу над принципом поваги до свободи особистості, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст.186 ч.1 КПК України клопотання про застосування або зміну запобіжного заходу розглядається слідчим суддею, судом невідкладно, але не пізніше сімдесяти двох годин з моменту фактичного затримання підозрюваного, обвинуваченогоабо з моменту надходження до суду клопотання, якщо підозрюваний, обвинувачений перебуває на свободі, чи з моменту подання підозрюваним, обвинуваченим, його захисником до суду відповідного клопотання.

Частиною 2 статті 184 КПК України встановлено, що копія клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, надається підозрюваному, обвинуваченомуне пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання.

У відповідності до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

При вирішенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги ст.29 Конституції України, ст.9 Загальної Декларації прав людини, ст.5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст.12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.

Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди України при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду як джерела права.

Відповідно до ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

При цьому, відповідно правовій позиції, викладеній у рішенні Європейського суду з прав людини від 01.06.2006 року по справі "Мамедов проти Росії", суд при перевірці законності та обгрунтованості запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, має враховувати не тільки тяжкість обвинувачення, як визначальний чинник при оцінці ймовірності ризиків, і хоча суворість покарання є визначальним, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Таким чином, перевіркою клопотання покурора про зміну запобіжного заходу обвинуваченому встановлено, що як в клопотанні, так і в судовому засіданні прокурором не наведено належних обгрунтувань ризиків, яким слід запобігти, застосувавши запобіжний захід у вигляді тримання обвинуваченого під вартою, не зазначено доводів на підтвердження того, що саме такий, найбільш суворий запобіжний захід має бути застосований для забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, та що це не забезпечать більш м`які запобіжні заходи, а тому в задоволенні даного клопотання слід відмовити.

Проте, відповідно до ухвали Царичанського районого суду Дніпропетровської області від 29 березня 2016 року строк домашнього арешту без застосування електронних засобів контролю обвинуваченого ОСОБА_5 закінчується 27 травня 2016 року.

Суд, враховуючи ті обтставини, що ОСОБА_5 обвинувачується у скоєнні тяжкого злочину (відповідно до ст.12 КК України), раніше судимий, офіційно ніде не працює, не має постійного законного джерела прибутку, при розгляді даного кримінального провадження судом були двічі постановлені ухвали про привід обвинуваченого у зв`язку з безпідставною неявкою останнього до суду, а тому на даному етапі розгляду кримінального провадження суд вважає, що існують ризики порушення процесуальних обов`язків обвинуваченим ОСОБА_5 , уникнення суду та можливість вчинення останнім іншого злочину або перешкоджання кримінальному провадженню в інший спосіб.

Отже, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченим та забезпечення дотримання розумних строків розгляду кримінального провадження, визначених КПК України, суд вважає за необхідне строк домашнього арешту обвинуваченого ОСОБА_5 продовжити на 60 днів, без застосування електронних засобів контролю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.42, 139-143, 184, 186, 318, 370-372 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:
У задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_3 про зміну запобіжного заходу у відношенні обвинуваченого ОСОБА_5 у вигляді домашнього арешту на взяття під варту - відмовити.

Строк домашнього арешту обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Почино-Софіївка Магдалинівського району Дніпропетровської області, за ст.121 ч.2 КК України, продовжити на 60 днів, тобто до 23 липня 2016 року, без застосування електронних засобів контролю, яке полягає в забороні ОСОБА_5 залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , з 19.00 год. до 07.00 год., без дозволу суду залежно від стадії кримінального провадження.

Зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_5 з`являтися до суду за кожним викликом залежно від стадії кримінального провадження.

Строк дії ухвали - до 23 липня 2016 року включно.

Судове засідання по кримінальному провадженню по обвинуваченню ОСОБА_5 по ст.121 ч.2 КК України відкласти на 01 червня 2016 року о 10 год. 00 хв.
Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Головуюча ОСОБА_6