В И Р О К
Іменем України

29.08.2016 року м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретаря - ОСОБА_2 ,

за участю прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одеса обвинувальний акт разом із долученими до нього документами по матеріалам кримінального провадження №0004591 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Дністровськ Республіки Молдова, громадянина України, українця, маючого середню освіту, офіційно неодруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, останній раз:

-01.11.2011 року Бориспільським міським судом Київської області за ст.ст.186 ч.2, 304 ч.1, 70, 71 КК України до 5 років позбавлення волі, 13.06.2014 року звільнився за ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 06.06.2014 року умовно-достроково, не відбутий строк 1 рік 6 місяців 12 днів,

в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.186 ч.2 КК України,

ВСТАНОВИВ:
14.07.2016 року приблизно о 14 годині 20 хвилин, ОСОБА_4 , перебуваючи по вул..Десантний провулок, 1 в м.Одесі, діючи з корисливих мотивів, умисно, з метою відкритого викрадення чужого майна, побачив раніше незнайому йому ОСОБА_5 , на шиї якої знаходились золоті вироби, а саме: золотий ланцюжок, вартістю 8000 грн, золотий хрестик, вартістю 5000 грн, та золота каблучка, вартістю 3000 грн, які він визначив предметом свого протиправного умислу.
Далі ОСОБА_4 , реалізуючи свій протиправний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, підійшов до потерпілої з правого боку та ривком правої руки зірвав з шиї золоті вироби та з місця правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на свій розсуд. Спричинивши матеріальну шкоду потерпілій на загальну суму 16000 грн.
Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину в скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення, за викладених в обвинувальному акті обставин визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся, не оспорював обставин скоєння кримінального правопорушення, та пояснив, що дійсно в липні місяці 2016 року, перебуваючи на вул.Десантний провулок в м.Одесі, він побачив раніше незнайому жінку, як потім виявилось нею була ОСОБА_5 , з якої зірвав золоті прикраси. В послідуючому його було затримано, та він віддав працівникам поліції все викрадене майно.
Крім того, обвинувачений зазначив, що дуже шкодує про скоєне, а протиправне діяння вчинив у зв`язку із тим, що не мав грошей, а йому потрібно було поїхати до м.Києва.
Так як, ОСОБА_4 свою вину визнав повністю, підтвердив обставини скоєння злочину, погодився на спрощену форму судового розгляду, а саме просив не досліджувати докази, які він не оспорює, що передбачено ст.349 ч.3 КПК України, наслідки застосування якої роз?яснені учасникам розгляду справи, суд, з?ясувавши думку учасників процесу, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та вивченням характеризуючих матеріалів кримінального провадження.
Аналіз всіх даних, покладених в обґрунтування обвинувального акту, дозволяє суду дійти висновку про винність обвинуваченого ОСОБА_4 у скоєнні інкримінованого йому злочинного діяння, і зазначені докази суд вважає належними, допустимими, достовірними і достатніми для постановлення вироку.

Давши оцінку і проаналізувавши всі дані, здобуті в ході судового слідства, та надані стороною обвинувачення матеріали в судовому засіданні, суд, приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_4 у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення і кваліфікує його дії за ст.186 ч.2 КК України за ознаками відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд, у відповідності зі ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його суспільну небезпеку, особу обвинуваченого, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини.

Обставин, які згідно ст.67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

До обставин, які згідно ст.66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд відносить повне визнання своєї провини обвинуваченим, щире каяття у вчиненні злочину і сприяння в його розкритті.

Крім того, при призначенні обвинуваченому покарання суд враховує думку потерпілої ОСОБА_5 , яка звернулася до суду із заявою, в якій зазначила, що матеріальних претензій до обвинуваченого не має, оскільки викрадене майно їй повернуто, претензій щодо моральної шкоди також не має, міру покарання вважала можливим визначити на розсуд суду.

Однак, в той же час при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , судом приймається до уваги і те, що згідно, долученої прокурором постанови слідчого Бориспільського ВП ГУНП в Київській області капітану міліції ОСОБА_6 від 25.06.2016 року, ОСОБА_4 було оголошено у розшук по матеріалам кримінального провадження №0000725 від 04.04.2016 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст.185 ч.3 КК України. Також судом враховується, що ОСОБА_4 будучи раніше неодноразово судимою особою за злочини проти власності, маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість за корисливі злочини, звільнившись умовно-достроково 13.06.2014 року з місць позбавлення волі, відповідних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, і по сплину короткого проміжку часу знову скоїв кримінальне правопорушення.

Крім того, суд враховує, що скоєння обвинуваченим, який офіційно не працевлаштований, кримінального правопорушення у зв`язку із відсутністю, згідно його показів, грошових коштів, не може виправдовувати скоєння ним суспільно небезпечного діяння та посягання на право власності інших осіб.
При призначенні покарання судом також враховується, що відповідно до вимог ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Таким чином, давши оцінку всім обставинам даного кримінального провадження, при призначенні покарання, враховуючи суспільну небезпеку скоєного, дані про особу обвинуваченого, його вік, стан здоров`я, характеризуючі матеріали, обставини кримінального провадження, повернення викраденого майна, відсутність цивільного позову щодо наявності матеріального чи морального збитку, суд, керуючись вимогами кримінального закону і передбачених цим законом санкцій, проаналізувавши докази кримінального провадження, беручи до уваги постанову Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», приходить до висновку, що цілі виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 будуть досягнуті тільки в умовах ізоляції його від суспільства в місцях позбавлення волі з призначенням покарання в межах санкції статті.

Відповідно до ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Згідно п.1 ст.5 Конвенції зазначено, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

У рішенні від 18 грудня 2008 року у справі «Новік проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що коли йдеться про позбавлення свободи, надзвичайно важливою умовою є забезпечення загального принципу юридичної визначеності. Вимога "якості закону" у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції означає, що коли національний закон передбачає можливість позбавлення свободи, такий закон має бути достатньо доступним, чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні для того, щоб виключити будь-який ризик свавілля".

Питання про долю речових доказів по даним матеріалам кримінального провадження, суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України.

На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги постанову Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», та керуючись ст.ст. 369-371, 373-374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.186 ч.2 КК України, та призначити покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ст.72 ч.5 КК України (в редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 року «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання») зарахувати ОСОБА_4 в строк відбування основного покарання час його попереднього ув`язнення в період із 14.07.2016 року по 29.08.2016 року, з розрахунку одного дня попереднього ув`язнення двом дням позбавлення волі.

Термін відбування покарання засудженому ОСОБА_4 обчислювати з моменту фактичного затримання, тобто з 14.07.2016 року.

Міру запобіжного заходу засудженому ОСОБА_4 залишити незмінною - тримання під вартою.

Речові докази по матеріалам кримінального провадження - ланцюжок з металу жовтого кольору, каблучку з металу жовтого кольору, хрестик з металу жовтого кольору - вважати повернутими за належністю потерпілій ОСОБА_5 .

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Одеської області протягом 30 днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя: ОСОБА_1