Ухвала
іменем україни

25 травня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000384, щодо

ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця м. Носівка Чернігівської області, який
мешкає за адресою:

АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України,

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 ,
уродженця м. Єнакієве Донецької області,
який мешкає за адресою:

АДРЕСА_2 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України,

за касаційними скаргами засуджених на вирок Бобровицького районного суду Чернігівської області від 10 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 21 серпня 2015 року,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

засудженого ОСОБА_5

в с т а н о в и л а:

У касаційній скарзі та доповненнях до неї засуджений ОСОБА_5 , не погоджуючись із ухваленими щодо нього судовими рішеннями через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить їх змінити та пом`якшити призначене покарання до 5 років 4 місяців позбавлення волі. Свої вимоги засуджений мотивує тим, що висновки суду першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, ґрунтуються на недопустимих доказах, зокрема судом неправомірно враховано показання, надані ним на досудовому слідстві. Вказує, що при призначенні йому покарання суди першої та апеляційної інстанцій не взяли до уваги усіх пом`якшуючих обставин та належним чином не мотивували своїх рішень, у зв`язку з чим призначене покарання не відповідає вимогам ст.ст. 50, 65-67 КК України, а судові рішення ст.ст. 370, 419 КПК України.

У касаційній скарзі та доповненнях до неї засуджений ОСОБА_6 , не погоджуючись із ухваленими щодо нього судовими рішеннями через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить їх змінити та пом`якшити призначене покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України. Свої вимоги засуджений мотивує тим, що слідчі дії проводились з порушенням кримінального процесуального закону, судом неправомірно був допитаний в якості свідка слідчий ОСОБА_10 , та враховані показання засудженого ОСОБА_5 , надані ним на досудовому слідстві. Вказує, що при призначенні йому покарання суди першої та апеляційної інстанцій не взяли до уваги усіх пом`якшуючих обставин та належним чином не мотивували своїх рішень, у зв`язку з чим призначене покарання не відповідає вимогам ст.ст. 50, 65-67 КК України, а судові рішення ст.ст. 370, 419 КПК України.

Вироком Бобровицького районного суду Чернігівської області від 10 червня 2015 року, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 21 серпня 2015 року, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 визнано винуватими та засуджено за ч. 2 ст. 289 КК України:
- ОСОБА_5 до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків ОСОБА_5 до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання, призначеного вироком Носівського районного суду Чернігівської області від 04 грудня 2013 року, й остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 6 місяців без конфіскації майна;
- ОСОБА_6 до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, з урахуванням призначеного вироком Носівського районного суду Чернігівської області від 02 квітня 2015 року покарання, за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань ОСОБА_6 остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років без конфіскації майна.
За вироком суду ОСОБА_5 та ОСОБА_6 визнано винуватими та засуджено за те, що вони у вересні 2014 року близько 23.30 год., попередньо домовившись про незаконне заволодіння транспортним засобом, прибули до частково огородженого подвір`я господарства ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_3 , звідки шляхом вільного доступу, повторно, незаконно заволоділи транспортним засобом - мопедом «SPUTNIK DELTA» вартістю 4498,14 грн, що належить потерпілому, заподіявши останньому матеріальної шкоди на зазначену суму.

Продовжуючи злочинну діяльність, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 21 жовтня 2014 року близько 23.00 год., попередньо домовившись між собою, з метою незаконного заволодіння транспортним засобом, прибули до надвірних будівель на АДРЕСА_4 , де, зірвавши навісний замок на вхідних дверях дерев`яного господарського приміщення, прибудованого до сараю, яке належить ОСОБА_12 , проникли в середину приміщення та повторно, незаконно заволоділи транспортним засобом - мотоциклом марки «ALPHA ZS 110 F», вартістю 3954,34 грн, що належить потерпілій, заподіявши останній майнової шкоди на зазначену суму.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисників на підтримання скарг засуджених у частині пом`якшення покарання, пояснення засудженого ОСОБА_5 , який просив скасувати судові рішення та призначити новий розгляд провадження у суді першої інстанції, врахувавши доводи, наведені в його скарзі, пояснення прокурора, який заперечив проти скарг засуджених, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у касаційних скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги засуджених підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 438 КПК України неповнота судового слідства, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, про що порушують питання засуджені, перегляду в касаційному порядку не підлягають, а отже, при касаційному розгляді кримінального провадження колегія суддів виходить із фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, встановлених судом.
Разом із цим згідно з положеннями ст. 94 КПК України суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінював кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів із точки зору достатності та взаємозв`язку.

При перевірці матеріалів кримінального провадження касаційним судом установлено, що свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, та кваліфікацію їх дій за даною нормою кримінального закону судом зроблено на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, про що у судовому рішенні наведено докладні мотиви.
Той факт, що засуджені ОСОБА_5 та ОСОБА_6 незаконно заволоділи транспортними засобами, повторно, за попередньою змовою групою осіб, з проникненням у приміщення, підтверджується даними, що містяться у протоколі огляду місця події, господарства, слідчих експериментів та висновках автотоварознавчих експертиз.
Крім того, самі засуджені в судових засіданнях усіх судових інстанцій не заперечували своєї причетності до заволодіння мотоциклами.

На думку колегії суддів, висновки суду першої інстанції щодо оцінки доказів винуватості ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого їм злочину належним чином обґрунтовані та вмотивовані.
Порушень процесуального порядку збирання наведених у вироку доказів за матеріалами кримінального провадження не встановлено та судом правильно вирішено питання про їх допустимість.

З огляду на викладене, доводи касаційних скарг засуджених про їх непричетність до інкримінованого їм діяння за ч. 2 ст. 289 КК України, колегія суддів уважає безпідставними.

Обґрунтовуючи висновок щодо виду й міри покарання та призначаючи ОСОБА_5 та ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на певний строк, суд першої інстанції, як убачається з вироку, врахував ступінь тяжкості вчиненого ними злочину, відсутність обставин, що пом`якшують та наявність обставини, що обтяжує покарання рецидив злочинів.

Таким чином, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_5 та ОСОБА_6 покарання, дотримався вимог ст.ст. 65-67 КК України.

Крім того, доводи засуджених, аналогічні наведеним у їх касаційних скаргах, були ретельно перевірені судом апеляційної інстанції, який, розглядаючи апеляційні скарги на вирок суду першої інстанції, проаналізував їх, дав на них вичерпну відповідь, зазначивши в ухвалі достатні підстави, через які визнав їх необґрунтованими.
Суд апеляційної інстанції, як убачається з матеріалів кримінального провадження, під час перегляду вироку суду першої інстанції щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за апеляційними скаргами обвинувачених та захисників дотримався положень статей 404, 405, 407 КПК України, а ухвала відповідає вимогам ст. 419 цього Кодексу.

Разом із тим, колегія суддів уважає, що з мотивувальної частини вироку та ухвали необхідно виключити посилання на показання свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 як на доказ винуватості засуджених, оскільки це суперечить положенням ч. 7 ст. 97 КПК України.
При цьому, виключення вказаних показань як доказів, на думку колегії суддів, не має вирішального значення для прийняття рішення щодо правильності кваліфікації дій засуджених, оскільки їх вина підтверджується іншими доказами у провадженні, які послідовні, не суперечливі та узгоджуються між собою.
Тих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК України та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, не встановлено.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційні скарги засуджених задовольнити частково.
Вирок Бобровицького районного суду Чернігівської області від 10 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 21 серпня 2015 року щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6 змінити.
Виключити з мотивувальної частини цих судових рішень посилання на показання свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 як на докази винуватості ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3