АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/546/16 Справа № 202/4887/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
Головуючого: ОСОБА_2
Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську матеріали кримінальних проваджень № 0000838 від 10.05.2015 року та № 000980 від 21.05.2015 року за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 листопада 2015 року, ухвалений стосовно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у с. Веселе Близнюківського району Харківської області, громадянина України, не працюючого, освіта середня, неодруженого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

-04.12.2007 року Петропавлівським районним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185, ст.. 304, ч. 1 ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст.. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки, Постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18.11.2009 року відмінено іспитовий строк та направлено для відбування покарання, 17.04.2014 року звільнений по відбуттю строку покарання,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Дніпропетровська, не працюючого, освіта середня, неодруженого, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , раніше судимого:

-17.05.2013 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 186 КК України до 4-х років позбавлення волі, на підставі ухвали Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16.04.2015 року звільнений умовно-достроково із невідбутим строком покарання 8 місяців та 15 днів,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 125 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 листопада 2015 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186 КК України, та призначено йому покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі.

Також, ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 125 КК України, та призначено йому покарання:

-за ч. 1 ст. 125 КК України у виді 200 годин громадських робіт

-за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України ОСОБА_8 призначено покарання за сукупністю злочинів, обравши принцип поглинання менш суворого покарання більш суворим, визначив остаточне покарання у виді 4 років позбавлення волі.

У відповідності з ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково (у вигляді 1 місяця) приєднано не відбуту частину покарання за попереднім вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17.05.2013 року, остаточно призначивши ОСОБА_8 покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_7 (ІПН НОМЕР_1 ) та ОСОБА_8 (ІПН НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду в розмірі 3235 грн.

Стягнуто в рівних частках з ОСОБА_7 (ІПН НОМЕР_1 ) та ОСОБА_8 (ІПН НОМЕР_2 ) на користь держави витрати за проведення експертизи № 2291-15 від 19.05.2015 р. у розмірі 61,50 грн. Стягнуто з ОСОБА_7 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь держави витрати за проведення експертизи № 562/38 від 28.05.2015 р. у розмірі 184,14 грн.

Вирішено долю речових доказів.

Судом 1 інстанції обвинувачених визнано винними у тому, що ОСОБА_7 , 09 травня 2015 року приблизно о 21:30 годині, знаходячись біля буд. АДРЕСА_4 , разом з невстановленою слідством особою, зустрів потерпілу ОСОБА_10 . В цей час у ОСОБА_7 в групі з невстановленою слідством особою раптово виник єдиний злочинний умисел направлений на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насиллям, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, вчинений повторно, за попередньою змовою групою осіб. Далі ОСОБА_7 реалізуючи злочинний умисел, направлений на повторне, відкрите викрадення чужого майна (грабіж), яке належить ОСОБА_10 , поєднане із застосуванням насилля, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, вступивши в злочинну змову з невстановленою в ході досудового розслідування особою, діючи повторно, за попередньою змовою групою осіб, близько 21:35 години підбіг до потерпілої ОСОБА_10 та застосовуючи фізичне насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, з метою подавлення волі потерпілої до здійснення опору, діючи умисно, утримуючи за шию потерпілу передпліччям руки, заподіяв останній фізичну біль.

Далі ОСОБА_7 , продовжуючи реалізовувати злочинний умисел, діючи відкрито, умисно, повторно, за попередньою змовою в групі з невстановленою слідством особою з корисливих мотивів забрав з кишені штанів потерпілої ОСОБА_10 , тим самим незаконно відкрито викрав чуже майно, яке належить останній, а саме: мобільний телефон «Samsung» «АСЕ G 313 Н», вартість якого складає 1800 грн., та гроші в сумі 100 грн., тим самим заподіявши потерпілій ОСОБА_10 матеріальний збиток на загальну суму 1900 грн.

Після чого ОСОБА_7 в групі з невстановленою слідством особою, утримуючи викрадене майно при собі з місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

09 травня 2015 року близько 23 год. 00 хв., ОСОБА_8 та ОСОБА_7 знаходились на перехресті вул. Калинової та пр.ім. Газети "Правда" в м.Дніпропетровську, де у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений повторно, за попередньою змовою групою осіб, при цьому, ОСОБА_8 запропонував ОСОБА_7 відкрито викрасти майно будь-якої жінки, на що останній погодився. Після чого, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 розподілили ролі, які кожен з них повинен виконувати, а саме ОСОБА_7 повинен стояти та спостерігати, щоб ніхто сторонній до місця скоєння злочину не підходив, та у визначений час на умовний жест ОСОБА_8 відкрито заволодіти особистим майном потерпілої. Так, продовжуючи реалізовувати єдиний злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, 09 травня 2015 року близько 23 год. 30 хв., прибувши до будинку АДРЕСА_5 , де ОСОБА_8 та ОСОБА_7 побачили раніше незнайому ОСОБА_9 , яка сиділа на лавці вказаного подвір`я.

Далі, ОСОБА_7 згідно раніше відведеної йому ролі, підійшов до потерпілої ОСОБА_9 , де побачив на лавці біля потерпілої жіночу сумку та мобільний телефон, які він визначив як об`єкт свого злочинного посягання. Після чого ОСОБА_7 почав спілкуватися з потерпілою, в цей час до них підійшов ОСОБА_8 , та, згідно раніше відведеної йому ролі, усвідомлюючи протиправність своїх дій, відкрито, повторно, застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, знаходячись позаду потерпілої, обхопив її обличчя обома своїми руками, та притиснув до свого тіла, не даючи таким чином можливості чинити опір та, спричинивши фізичну біль ОСОБА_9 , діючи за раніше спланованим ними сценарієм, ОСОБА_8 скориставшись тим, що ОСОБА_9 не могла чинити опір, оскільки він силою її утримував, вихопив з рук потерпілої мобільний телефон «Lenovo S 650», а ОСОБА_7 діючи за раніше спланованим сценарієм, вихопив жіночу сумку чорного кольору, яка знаходилась біля потерпілої ОСОБА_9 , тим самим відкрито, повторно, застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 викрали чуже майно, яке належить ОСОБА_9 , а саме: сумка жіноча чорного кольору із шкірозамінника марки "Gingi" китайського виробництва вартістю 360 грн.; мобільний телефон «Nokia С5-03», вартістю 468 грн., мобільний телефон «Lenovo S 650», вартістю 2 337 грн.; гроші в сумі 70 грн., а всього на загальну суму 3235 грн. Після цього ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , з викраденим майном з місця скоєння злочину втекли, вподальшому розпорядившись ним на власний розсуд.

Також, ОСОБА_8 , маючи намір втекти від переслідування, в тому числі від потерпілої ОСОБА_11 , реалізуючи злочинний умисел, який раптово виник, спрямований на спричинення легких тілесних ушкоджень потерпілій, кулаком правої руки наніс один удар в ліве око потерпілій ОСОБА_11 , після чого, з причин незалежних від його волі, ОСОБА_8 був затриманий на місці скоєння кримінального правопорушення і, вчиняючи опір, неодноразово хапав потерпілу ОСОБА_9 за голені обох її ніг та праве плече, при цьому силою тиснув на них двома руками.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 подали апеляційні скарги. Обвинувачений ОСОБА_8 просить змінити вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30.11.2015 року та призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України.

В обґрунтування свої вимог обвинувачений ОСОБА_7 посилається на те, що з вироком суду не згоден з огляду на те, що в ході судового провадження було допущено ряд грубих порушень КПК України. Вказує, що на момент судового розгляду та під час всіх судових засідань не отримав копію обвинувального акту. Зазначає, що доповнення до апеляційної скарги надасть після ознайомлення з матеріалами кримінальної справи та протоколами судового засідання.

В обґрунтування свої вимог обвинувачений ОСОБА_8 вказує, що покарання, призначене судом 1 інстанції, є суворим та таким, що не відповідає тяжкості скоєного злочину, оскільки під час досудового слідства та судових засідань своїми показаннями сприяв розслідуванню кримінального провадження, визнав свою вину, щиро розкаявся, що відповідно до ст. 66 КК України є обставинами, що пом`якшують покарання. Зазначає, що має постійне місце проживання та своєю поведінкою під час судових засідань довів своє бажання виправитися, що є підставою для застосування ст. 69 КК України та буде достатнім для виправлення та недопущення в майбутньому його неправомірної поведінки.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав доводи своєї апеляційної скарги, уточнивши, що він винним себе за епізодом заволодіння майном потерпілої ОСОБА_10 не визнає, зазначеного злочину не скоював та просить в цій частині вирок скасувати та направити справу на новий судовий розгляд, також зазначив, що був затриманий 11.05.2015 року в Петропавлівському районі та з цього часу вважає за необхідне відраховувати йому строк відбування покарання; обвинуваченого ОСОБА_8 , який підтримав доводи своєї апеляційної скарги, просив призначити йому покарання із застосуванням положення ст.69 КК України, дослідивши матеріали кримінального провадження у сукупності з доводами апеляційних скарг, колегія суддів вважає апеляційні скарги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про винуватість обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні злочину за викладених у вироку обставинах що стосується відкритого заволодіння майном потерпілої ОСОБА_9 та про винуватість ОСОБА_8 у нанесенні потерпілій ОСОБА_9 легких тілесних ушкоджень, правильно встановивши фактичні обставини справи та правильно кваліфікувавши в цій частині дії ОСОБА_7 за ч.2 ст.186, а дії ОСОБА_8 за ч.1 ст.125 та ч.2 ст.186 КК України, що в апеляційних скаргах засуджених не оспорюється та в судовому засіданні апеляційного суду не заперечується.

Висновки суду про винність ОСОБА_7 у вчиненні відкритого заволодіння майном потерпілої ОСОБА_10 при викладених у вироку обставинах, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються наявними у матеріалах провадження доказами, які суд всебічно та повно дослідив, правильно оцінив та послався на них у вироку.

Зазначені висновки зокрема підтверджуються:

Поясненнями в судовому засіданні в режимі відеокоференцзв`язку потерпілої ОСОБА_10 , яка суду пояснила, що 09.05.2015 року близько 21 години 30 хвилин вона проходила біля гуртожитку по вул..Артеківській в м.Дніпропетровську, сзаду до неї підійшов ОСОБА_7 , схопив, закрив рота та тримаючи за шию, повалив на землю. Також був інший чоловік, якого вона не бачила. Вони вдвох обшукали її та забрали мобільний телефон Самсунг та грошові кошти в сумі 100 грн.

Місце та обставини скоєного ОСОБА_7 злочину відносно потерпілої ОСОБА_10 підтверджується й дослідженими судом першої інстанції письмовими доказами, а саме:

Протоколом пред`явлення особи за фотознімками від 29.05.2015 року, відповідно до якого потерпіла ОСОБА_10 впізнала ОСОБА_7 , як особу, що пограбувала її 09.05.2015 року.

Протоколом огляду від 29.05.2015 року, відповідно до якого оглянуто вилучену у ОСОБА_7 карту пам`яті з телефону потерпілої ОСОБА_10 , на якій містяться зображення потерпілої. При цьому обвинувачений ОСОБА_7 не заперечував в судовому засіданні апеляційної інстанції факт вилучення в нього зазначеної карти пам`яті та пояснив, що ця картка пам`яті в нього з телефону, який він купив, а потім продав по АДРЕСА_3 .

Протоколом проведення слідчого експерименту від 29.05.2015 року, відповідно до якого ОСОБА_7 вказав місце та обставини скоєння відкритого заволодіння майном потерпілої ОСОБА_10 .

Відповідно до висновку експерта №562/38 від 28.05.2015 року, залишкова вартість мобільного телефону марки Самсунг моделі АСЕ G313Y станом на 09.05.2015 року становить 1800 грн.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає доводи, викладені в апеляції обвинуваченого ОСОБА_7 та ті, що він навів в судовому засіданні щодо своєї непричетності до скоєння злочину відносно потерпілої ОСОБА_10 такими, що не заслуговують на увагу.

Так, відповідно до розписок, що містяться в матеріалах кримінального провадення№0000838 (а.с.15) та матеріалах кримінального провадження №000980 (а.с.6), обвинувачений ОСОБА_7 отримав при завершенні досудового розслідування копії обвинувальних актів у вчиненні інкримінованих йому злочинів та відповідно мав достатньо часу для підготовки свого захисту в суді першої інстанції, що відповідає положенням п.п.а,b п.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Доводи щодо невинуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні відкритого заволодіння майном, а саме мобільним телефоном потерпілої ОСОБА_10 спростовуються викладеними вище доказами по справі, які узгоджуються між собою, є належними та допустимими. Обвинувачений ОСОБА_7 не заперечує, що саме в нього вилучено картку пам`яті з телефону потерпілої ОСОБА_10 , але зазначає, що цей телефон він купив, а потім продав. Такі пояснення обвинуваченого розцінюються колегією суддів як спосіб уникнути відповідальності за скоєне, оскільки вони суперечать зазначеним вище доказам в своїй сукупності, поясненням потерпілої ОСОБА_10 , яка впізнала ОСОБА_7 , як особу, що вчинила відносно неї зазначений злочин. З моменту, як телефон Самсунг, що є предметом злочину вибув з володіння потерпілої ОСОБА_10 до моменту фактичного затримання обвинуваченого ОСОБА_7 , в якого вилучено картку пам`яті з зазначеного телефону пройшло доволі мало часу.

Не приймаються до у ваги і зауваження обвинуваченого ОСОБА_12 щодо часу його затримання в ході досудового слідства 11.05.2015 року, оскільки вони не знайшли свого підтвердження. Матеріали кримінального провадження не містять процесуальних документів про проведення слідчих дій з обвинуваченим ОСОБА_12 з зазначеного ним часу. Відповідно до змісту ухвали Індустріального районного суду від 16 травня 2015 року, ОСОБА_7 повідомлено про підозру 15.05.2015 року та з цього часу слід відраховувати строк його тримання під вартою та строк відбування покарання, що й знайшло своє відображення у вироку суду.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, судом першої інстанції були досліджені у повному обсязі всі надані сторонами докази, які зібрані в межах діючого кримінального процесуального кодексу, є належними та допустимими і їм дана належна оцінка у вироку.

Висновки суду першої інстанції, викладені у вироку, не містять протиріч.

Порушень процесуального закону, які тягнуть за собою скасування вироку, судом 1-ї інстанції допущено не було.

Що стосується доводів апеляції обвинуваченого ОСОБА_8 щодо міри призначеного судом покарання, то судова колегія вважає, що при призначенні як обвинуваченому ОСОБА_8 , так і обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд, як вбачається з вироку, врахував характер і ступень суспільної небезпеки, скоєного кримінального правопорушення, дані про особу обвинувачених, а саме те, що ОСОБА_8 не працює, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, ОСОБА_7 не працює, за місцем проживання характеризується посередньо, за місце роботи позитивно, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, врахував обставини, що пом`якшують покарання та призначив покарання у вигляді позбавлення волі, яке є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, відповідає вимогам ст.65 КК України, правомірно зазначивши при цьому, що підстав для застосування положень ст.69 КК України судом не встановлено. За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для пом`якшення покарання обвинуваченим, а вироку суду підлягає залишенню без змін.

Залишаючи вироку суду без змін, слід відповідно до ч.5 ст.72 КК України у строк відбування покарання, зарахувати строк попереднього ув`язнення обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з розрахунку однин день попереднього ув`язнення за два дня позбавлення волі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, судова колегія,-

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 30 листопада 2015 року, ухвалений стосовно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , - залишити без змін.

На підставі ч.5 ст.72 КК України, зарахувати ОСОБА_8 в строк відбування покарання, строк попереднього ув`язнення з 10 травня 2015 року по 28 квітня 2016 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення дорівнює двом дням позбавлення волі.

На підставі ч.5 ст.72 КК України, зарахувати ОСОБА_7 в строк відбування покарання, строк попереднього ув`язнення з 15 травня 2015 року по 28 квітня 2016 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення дорівнює двом дням позбавлення волі.

На ухвалені рішення судів першої та апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а обвинуваченим, який тримається під вартою в той самий строк з моменту отримання копії судового рішення.

Судді: