ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
Ухвала
іменем україни
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю прокурора ОСОБА_4 ,

розглянула у судовому засіданні у м. Києві 20 жовтня 2016 року кримінальну справу за касаційними скаргами прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, та засудженого ОСОБА_5 на вирок Краснокутського районного суду Харківської області від 01 липня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 26 січня 2016 року.

За вказаним вироком
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
громадянина України,
неодноразово судимого, останнього разу вироком
Богодухівського районного суду Харківської
області від 27 листопада 2006 року за ч. 1 ст. 187, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, звільненого 05 серпня 2010 року умовно-достроково на 3 місяці 30 днів,
засуджено:
- за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років;
- за ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки;
- за ч. 2 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років із конфіскацією майна.
На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_5 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років із конфіскацією майна.
Постановлено стягнути із засудженого ОСОБА_5 на відшкодування матеріальної шкоди на користь потерпілих ОСОБА_6 500 грн, ОСОБА_7 2 919 грн 08 коп.
Вирішено питання про речові докази.

Ухвалою апеляційного суду вирок щодо ОСОБА_5 залишено без зміни.

За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено за вчинення злочинів за таких обставин.
У лютому 2011 року ОСОБА_5 за попередньою змовою з ОСОБА_8 з метою заволодіння грошима ОСОБА_9 шляхом шахрайства зателефонував до останньої і повідомив їй завідомо неправдиві відомості про те, що йому відомо, де саме знаходиться викрадена у неї каблучка, а також що він може викупити її. З метою реалізації свого плану ОСОБА_5 та ОСОБА_8 зустрілися із ОСОБА_9 біля станції метро «Студентська» у м. Харкові й отримали від останньої 850 грн для викупу каблучки. Після чого, діючи за заздалегідь розробленим планом, під різними приводами залишили потерпілу і з місця вчинення злочину пішли.
Крім того, в період із 20 по 25 березня 2011 року, точна дата в ході досудового та судового слідства не встановлена, ОСОБА_5 у під`їзді будинку АДРЕСА_1 підбіг до ОСОБА_6 та, застосовуючи насильство, що не є небезпечним для життя і здоров`я, повторно відкрито викрав належні останній гроші у розмірі 500 грн, після чого з місця вчинення злочину втік.
Також близько 14 год. 02 квітня 2011 року ОСОБА_5 , застосовуючи насильство, небезпечне для життя та здоров`я ОСОБА_7 , а саме закрив обличчя потерпілої подушкою, обмеживши доступ кисню, та подолав таким чином опір останньої. Після чого вона вказала, де зберігає ювелірні вироби. ОСОБА_5 повторно заволодів належним ОСОБА_7 майном на загальну суму 2 919 грн 08 коп. і з місця вчинення злочину втік.

У касаційних скаргах:
- прокурор порушує питання про скасування судових рішень і направлення справи на новий судовий розгляд у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону та невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину й особі засудженого. Вважає, що судом не враховано зухвалої поведінки засудженого в судовому засіданні, а також того, що ОСОБА_5 , будучи раніше неодноразово судимим за вчинення аналогічних злочинів, належних висновків для себе не зробив і знову вчинив корисливі злочини. Стверджує про невідповідність ухвали суду апеляційної інстанції вимогам ст. 377 КПК України 1960 року;
- засуджений ОСОБА_5 порушує питання про незаконність судових рішень. Зазначає, що в основу вироку безпідставно покладено показання, надані ним на досудовому слідстві внаслідок застосування до нього фізичного та психічного насильства працівниками міліції, а докази зібрано з порушенням вимог кримінально-процесуального закону. Посилається також на порушення у ході досудового слідства його права на захист. Вважає, що апеляційний суд розглянув справу всупереч вимогам статей 54, 55 КПК України 1960 року незаконним складом суду, не ознайомив його з матеріалами кримінальної справи та технічними засобами судового засідання.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав касаційну скаргу прокурора та зазначив про необґрунтованість касаційної скарги засудженого, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів дійшла такого висновку.

З урахуванням положень ст. 395 КПК України 1960 року суд касаційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість судових рішень в тій частині, в якій вони були оскаржені.
Відповідно до ч. 1 ст. 398 КПК України 1960 року підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є лише істотне порушення вимог кримінально-процесуального закону, неправильне застосування кримінального закону та невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину і особі засудженого.
Як убачається зі змісту касаційної скарги засудженого, він з-поміж іншого фактично посилається на однобічність і неповноту досудового та судового слідства, а також на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та наявним у справі доказам, визначення яких дано у статтях 368 та 369 КПК України 1960 року, тоді як перевірка цих обставин до повноважень касаційного суду законом не віднесена. Отже, касаційний суд при касаційному розгляді виходить із обставин справи, встановлених судом.
При перевірці матеріалів справи касаційним судом установлено, що свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України та кваліфікації його дій за даними нормами кримінального закону судами зроблено на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності із дотриманням вимог кримінально-процесуального закону, у тому числі з точки зору їх належності, допустимості та достатності для вирішення питань, визначених ст. 324 КПК України 1960 року, про що у вироку суду наведено докладні мотиви.
Висновки місцевого суду, у тому числі щодо оцінки доказів, належним чином обґрунтовані, мотивувальна частина вироку за змістом відповідає вимогам ст. 334 КПК України 1960 року.
В основу вироку обґрунтовано покладені дані, установлені, зокрема, із показань: потерпілої ОСОБА_9 , яка під час досудового та судового слідства послідовно зазначила про обставини вчинення щодо неї шахрайських дій ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , який засуджений вироком Богодухівського районного суду Харківської області від 25 червня 2012 року; потерпілої ОСОБА_6 , яка повідомила, що в березні 2011 року до неї підбіг ОСОБА_5 та, обхвативши її за шию лівою рукою, відкрито викрав 500 грн; потерпілої ОСОБА_7 , яка повідомила, що у квітні 2011 року ОСОБА_5 , перебуваючи у неї вдома, накинув на її обличчя подушку, не даючи змоги дихати, вимагав віддати йому ювелірні вироби, заволодівши якими пішов.
Показання потерпілих, покладені в основу вироку, досліджені судом як безпосередньо у судовому засіданні, так і у порядку, передбаченому ст. 306 КПК України 1960 року після отримання інформації про неможливість їх явки у судове засідання з об`єктивних причин, що відповідає вимогам кримінально-процесуального закону.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочинів підтверджуються також даними, установленими із аналізу письмових доказів по справі, результати оцінки яких детально мотивовані судом. При цьому, при обґрунтуванні своїх висновків суд врахував дані, що містяться у договорах застави від 22, 25 і 29 січня 2011 року, висновках судово-товарознавчих експертиз, протоколах очної ставки між ОСОБА_5 та потерпілими ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , протоколі пред`явлення осіб для впізнання, протоколі відтворення обстановки і обставин події за участю ОСОБА_5 тощо.
Зібраним по справі доказам суд дав належну оцінку, повно, всебічно та об`єктивно дослідив обставини справи і дійшов обґрунтованого висновку про вчинення ОСОБА_5 злочинів, у яких він обвинувачувався.
Кваліфікація дій ОСОБА_5 за обставин, установлених судом, є правильною.
Твердження засудженого про порушення органами досудового слідства його права на захист не знайшли свого підтвердження під час вивчення матеріалів справи.
Також колегія суддів вважає непереконливими посилання ОСОБА_5 як на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які свідчать про незаконність чи необґрунтованість судових рішень, його твердження про застосування щодо нього незаконних методів слідства.
З матеріалів провадження вбачається, що під час судового розгляду ОСОБА_5 звернувся із заявою про застосування щодо нього незаконних методів слідства, у зв`язку з чим ці обставини були предметом перевірки суду і обґрунтовано відхилені.
При цьому, як видно із вироку в його основу не покладено доказів, відповідно до яких ОСОБА_5 під час досудового розслідування визнав би свою винуватість у вчиненні злочинів, щодо яких могло б постати питання про перевірку допустимості доказів відповідно до положень ст. 87 КПК України на предмет його отримання внаслідок недозволених методів слідства.

Не містять матеріали справи даних про неналежне ознайомлення ОСОБА_5 з матеріалами справи, оскільки зі справи вбачається, що останньому неодноразово надавалась можливість ознайомитись з матеріалами справи, з якими він був ознайомлений у повному обсязі, про що свідчать його розписки. Вимоги ст. 218 КПК України 1960 року були виконані. 01 липня 2015 року засудженому ОСОБА_5 було вручено копії протоколів судових засідань суду першої інстанції. Однак він не скористався своїм правом подати на них зауваження.

Не знайшли свого підтвердження і доводи касаційної скарги засудженого про постановлення оскаржуваної ухвали суду апеляційної інстанції незаконним складом суду. Так, ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 01 жовтня 2016 року, постановленою за участю судді ОСОБА_10 та прокурора ОСОБА_11 було скасовано ухвалу Краснокутського районного суду Харківської області від 15 червня 2015 року про повернення кримінальної справи щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_12 обвинувачених за ч. 3 ст. 152 КК України для додаткового розслідування прокурору Харківської області із направленням справи на новий судовий розгляд. Ця обставина не передбачена положеннями статей 54, 55, 58 КПК України 1960 року як така, за наявності якої суддя та прокурор не можуть брати участь при перегляді судових рішень в апеляційному порядку.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення касаційної скарги засудженого ОСОБА_5 .

Доводи касаційної скарги прокурора про м`якість визначеного засудженому покарання на думку колегії суддів також є безпідставними.
Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Виходячи з положень ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Як убачається із судових рішень, при призначенні покарання ОСОБА_5 вищевказані вимоги кримінального закону судами дотримано. Так, суд першої інстанції врахував ступінь суспільної небезпечності, тяжкість і характер злочинів, що відповідно до ст. 12 КК України є злочинами середньої тяжкості та тяжкими, дані про особу засудженого, у тому числі ті, на які прокурор посилається у касаційній скарзі, який раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, обставини, що обтяжують покарання вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння та щодо особи похилого віку, та призначив покарання в межах санкцій статей, що передбачають відповідальність за вчинені злочини.
При цьому відповідно до ст. 70 КК України остаточне покарання ОСОБА_5 правильно визначено шляхом поглиненням менш суворого покарання більш суворим.
Апеляційний суд визнав правильними висновки місцевого суду в частині призначеного покарання, мотивувавши своє рішення.
Таким чином, на думку колегії суддів, з урахуванням тяжкості злочину, даних про особу засудженого, обставин, що обтяжують покарання, призначене ОСОБА_5 покарання є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
З огляду на викладене, касаційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

По справі не встановлено істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно розглянути справу і постановити законне, обґрунтоване судове рішення.

Разом з тим, місцевий суд при складанні вироку, а саме викладенні формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, припустився помилки.
Відповідно до ч. 1 ст. 395 КПК України 1960 року суд касаційної інстанції вправі вийти за межі касаційних вимог, якщо цим не погіршується становище засудженого чи виправданого.
Як убачається з мотивувальної частини вироку Краснокутського районного суду Харківської області від 01 липня 2015 року суд, при формулюванні обвинувачення, визнаного доведеним, помилково зазначив про обставини щодо вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України ОСОБА_8 , за епізодом від 21 січня 2011 року щодо потерпілої ОСОБА_9 . За матеріалами справи, ОСОБА_8 був засуджений вироком Богодухівського районного суду Харківської області від 25 червня 2012 року за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України і вирок щодо нього набрав законної сили.
Також 15 червня 2015 року прокурором було змінено (уточнено) обвинувачення, згідно з яким обвинувачення пред`явлене ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 185 КК України було виключено із раніше пред`явленого обвинувачення.
Однак місцевий суд на ці обставини уваги не звернув і в мотивувальній частині судового рішення при викладенні доведених обставин, виклав раніше пред`явлене прокурором обвинувачення.
Оскільки апеляційний суд, переглядаючи провадження щодо ОСОБА_5 не усунув таке порушення, допущене судом першої інстанції, і такі уточнення не погіршують становища засудженого ОСОБА_5 , колегія суддів вважає, що судові рішення в цій частині підлягають зміні, а вказівка про вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України ОСОБА_8 виключенню з обох судових рішень.
Також з наявної в матеріалах справи копії паспорта засудженого ОСОБА_5 вбачається, що його ім`я ОСОБА_13 , однак апеляційний суд у своїй ухвалі помилково вказав ОСОБА_13 . Тому колегія суддів вважає за необхідне рекомендувати суду апеляційної інстанцій виправити помилку в написанні цього імені в порядку ст.ст. 409, 411 КПК України 1960 року.

Істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування постановлених у даній справі судових рішень, не виявлено.
На підставі викладеного та керуючись статтями 394-396 КПК України 1960 року та п. п. 11, 15 Розділу ХІ «Перехідні положення» Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, та засудженого ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Вирок Краснокутського районного суду Харківської області від 01 липня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 26 січня 2016 року щодо ОСОБА_5 змінити виключити з їх мотивувальних частин посилання на вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України ОСОБА_8 .

Рекомендувати Апеляційному суду Харківської області в порядку ст.ст. 409, 411 КПК України 1960 року виправити помилку в написанні імені засудженого ОСОБА_5 .

Судді :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3