Справа № 297/1011/16-к
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

02.09.2016 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4
та учасників судового розгляду : прокурора - ОСОБА_5 ,
ВСТАНОВИВ :
В ухвалі суду вказується на те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а саме п. 5 ч. 2 цієї статті, оскільки такий не містить конкретного формулювання обвинувачення та правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність. В обґрунтування вказаного суд навів наступні мотиви: 1) обвинувачуючи ОСОБА_6 в нанесенні ударів потерпілому ОСОБА_12 предметом, схожим на ніж, слідчий вказав, що колото-різані рани отримали також потерпілі ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , при цьому, зазначивши, що останнім було нанесено удари руками і ногами; 2) в заподіянні колото-різаних ран ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 обвинувачуються і ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , неповнолітні ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , однак слідчий не встановив чим саме вказаним потерпілим були спричинені тілесні ушкодження у вигляді колото-різаних ран, а зазначив, що вищевказані обвинувачені наносили їм удари руками і ногами; 3) згідно обвинувального акту ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 обвинувачуються за ч. 4 ст. 296 КК України, однак із цього ж обвинувального акту вбачається, що вказані обвинувачені вчинили передбачене ч. 4 ст. 296 КК України кримінальне правопорушення. За вказаних обставин, суд вважає, що обвинувачення не конкретизоване. Крім того, в ухвалі вказується на те, що в порушення вимог ст. 293 КПК України законному представнику неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_10 ОСОБА_15 не було вручено копію обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, про що остання стверджувала в ході підготовчого судового засідання, що у свою чергу призвело до грубого порушення права обвинуваченого на захист, передбаченого п. «с» ч. 3 ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Тому, обвинувальний акт повернуто прокурору для усунення виявлених недоліків.
В апеляційній скарзі прокурор вказує на те, що ухвала є незаконною, оскільки в ній відображені дані, які не відповідають фактично встановленим у ході підготовчого судового засідання обставинам. Посилається на те, що із вступної частини оскаржуваної ухвали вбачається, що суд провів підготовче судове засідання за участі захисника ОСОБА_16 , а з мотивувальної її частини вбачається, що захисник ОСОБА_16 вважав, що обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК та підлягає поверненню прокурору, однак захисник ОСОБА_16 у підготовчому судовому засіданні участі взагалі не приймав, що підтверджується журналом та звукозаписом судового засідання, і що в свою чергу свідчить про неправдивість відомостей, які містяться в ухвалі. Також посилається на те, що посилання суду на те, що в порушення вимог ст. 293 КПК України законному представнику неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_10 ОСОБА_15 не було вручено копію обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, про що остання ствердила в ході підготовчого судового засідання, не відповідає дійсності, оскільки ОСОБА_15 являється законним представником неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_11 , а не ОСОБА_10 , і під час з`ясування судом дотримання вимог ст. 293 КПК України, законні представники двох неповнолітніх обвинувачених ОСОБА_17 та ОСОБА_15 ствердили, що копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування вони отримували, що підтверджується звукозаписом судового засідання. При цьому, також вказує на те, що законний представник неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_10 ОСОБА_15 , не змогла пояснити суду, чи давала вона розписку прокурору про отримання нею копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, однак згідно ч. 4 ст. 291 КПК України, розписка законного представника підозрюваного (обвинуваченого) про отримання копії обвинувального акту не входить до переліку процесуальних документів, що додаються до обвинувального акту, в той час як надання суду інших документів, ніж передбачені ч. 4 ст. 291 КПК України, до початку судового розгляду забороняється. Крім того, прокурор посилається на те, що посилання суду на те, що обвинувальний акт не містить конкретного формулювання обвинувачення та правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, є надуманим та безпідставним, оскільки обвинувальний акт містить як виклад фактичних обставин, так і посилання на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, а також формулювання обвинувачення. Також вважає, що, дійшовши висновку про те, що обвинувачення є неконкретизованим, суд вийшов за межі питань, що вирішуються судом у ході підготовчого судового засідання, та перевірки додержання вимог, установлених ст. 291 КПК України. Просить ухвалу суду скасувати, призначити розгляд обвинувального акту в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.
Заслухавши доповідь судді про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, про основні доводи апеляційної скарги, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу й просив її задовольнити, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Апеляційний суд вважає, що, приймаючи рішення про повернення обвинувального акту прокурору, суд діяв відповідно до положень ст. 314 КПК України.
Так, з обвинувального акту вбачається, що в ньому містяться суперечності при формулюванні обвинувачення щодо ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 .. Відповідно до викладених в обвинувальному акті фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважав встановленими ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 вчинили діяння передбачене ч. 2 ст. 296 КК України. Формулюючи щодо ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 обвинувачення слідчий зазначив, що ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 вчинили передбачене ч. 4 ст. 296 КК України діяння, одночасно, зазначивши, що вказані вище особи обвинувачуються в хуліганстві, тобто грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, скоєні групою осіб ; у передбаченому ч. 2 ст. 296 КК України кримінальному правопорушенні.
Крім того, проаналізувавши обвинувальний акт, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що обвинувачуючи ОСОБА_6 в нанесенні ударів потерпілому ОСОБА_12 предметом, схожим на ніж, слідчий вказав, що колото-різані рани отримали також потерпілі ОСОБА_13 і ОСОБА_14 , при цьому, одночасно зазначивши, що останнім було нанесено удари руками і ногами, а також про те, що в заподіянні колото-різаних ран ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 обвинувачуються і ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , неповнолітні ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , однак слідчий не вказав чим саме вказаним вище потерпілим були спричинені тілесні ушкодження у вигляді колото-різаних ран, а тільки зазначив, що вищевказані обвинувачені наносили їм удари руками і ногами.
Тому, доводи апеляційної скарги про те, що посилання суду на те, що обвинувальний акт не містить конкретного формулювання обвинувачення та правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність і є надуманими та безпідставними, оскільки обвинувальний містить як виклад фактичних обставин, так і посилання на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, а також формулювання обвинувачення, колегія суддів вважає такими, що не відповідають фактичним обставинам справи і точному змісту вказаного процесуального документа.
З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів також вважає, що, дійшовши висновку про те, що обвинувачення є неконкретизованим, суд першої інстанції не вийшов за межі питань, що вирішуються судом у ході підготовчого судового засідання, та перевірки додержання вимог, установлених ст. 291 КПК України, у зв`язку із чим, доводи апеляційної скарги в цій частині також відхиляються.
Поряд із цим, висновок суду про те, що в порушення вимог ст. 293 КПК України законному представнику неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_10 ОСОБА_15 , не було вручено копію обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, про що остання стверджувала в ході підготовчого судового засідання, що у свою чергу призвело до грубого порушення права обвинуваченого на захист, передбаченого п. «с» ч. 3 ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, апеляційний суд вважає не вірним, і таким, що суперечить матеріалам кримінального провадження, оскільки як вбачається з наданої прокурору розписки про отримання обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування, законним представником неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_10 є ОСОБА_17 , яка й отримала вказані документи, що підтверджується її підписом (а. с. 24), а громадянка ОСОБА_15 являється законним представником неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_11 (а. с. 30).
Доводи апеляційної скарги про те, що законний представник неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_10 ОСОБА_15 , не змогла пояснити суду, чи давала вона розписку прокурору про отримання нею копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, однак згідно ч. 4 ст. 291 КПК України, розписка законного представника підозрюваного (обвинуваченого) про отримання копії обвинувального акту не входить до переліку процесуальних документів, що додаються до обвинувального акту, у той час як надання суду інших документів, ніж передбачені ч. 4 ст. 291 КПК України, до початку судового розгляду забороняється, апеляційний суд вважає такими, що суперечать тому факту, що законним представником неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_10 є ОСОБА_17 , а не ОСОБА_15 , і такими, що не впливають на висновок суду першої інстанції про необхідність повернення обвинувального акта прокурору.
Крім того, доводи апеляційної скарги про те, що із вступної частини оскаржуваної ухвали вбачається, що суд провів підготовче судове засідання за участі захисника ОСОБА_16 , а з мотивувальної її частини вбачається, що захисник ОСОБА_16 вважав, що обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК та підлягає поверненню прокурору, однак захисник ОСОБА_16 у підготовчому судовому засіданні участі взагалі не приймав, що підтверджується журналом та звукозаписом судового засідання, і що в свою чергу свідчить про неправдивість відомостей, які містяться в ухвалі, колегія суддів з урахуванням вищенаведених обставин вважає такими, що також не впливають на висновок суду першої інстанції про необхідність повернення обвинувального акта прокурору.
На інші доводи, які би давали підстави для скасування судового рішення, в апеляційній скарзі прокурор не вказує.
Враховуючи наведене, колегія суддів також вважає, що неухильне дотримання передбаченої законом процесуальної форми є неодмінною умовою повного, всебічного й об`єктивного дослідження обставин справи, встановлення істини в справі й прийняття законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення. При цьому конкретне порушення кримінального процесуального закону може бути визнано апеляційною інстанцією істотним чи неістотним залежно від обставин кримінального провадження.
Вказані порушення вимог КПК України апеляційний суд вважає такими, що призвели до порушення прав осіб на захист й які унеможливлюють призначення справи до судового розгляду.
У зв`язку з наведеним, оскаржувана ухвала до скасування не підлягає, а апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст. 291, 314, 376, 405. 407, 419 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу, яку подав прокурор у кримінальному провадженні прокурор Берегівської місцевої прокуратури ОСОБА_5 , залишити без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: