Дата документу Справа № 312/138/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 312/138/16-к Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження11-кп/778/1533/16
Категорія ч. 3 ст. 185 КК України Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 жовтня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000036 відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Велика Білозерка Запорізької області, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 27.10.2010 року Великобілозерським районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 185 КК України до трьох років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком на один рік;
- 14.10.2011 року Великобілозерським районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 71 КК України до трьох років одного місяця позбавлення волі; 08.10.2013 року звільненого умовно-достроково на невідбутий строк покарання 10 місяців 15 днів;
за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 185 КК України;

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Велика Білозерка Запорізької області, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, робітника ПАТ АПК «Гюнівка», який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 27.10.2010 року Великобілозерським районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 185 КК України до трьох років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком на один рік;
- 14.10.2011 року Великобілозерським районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 71 КК України до трьох років одного місяця позбавлення волі; 22.07.2014 року звільненого умовно-достроково на підставі Закону України «Про амністію у 2014 році», на невідбутий строк покарання 22 дні;
за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 185 КК України;

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Велика Білозерка Запорізької області, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, не одруженого, який має малолітню дитину - ІНФОРМАЦІЯ_4 , робітника ПАТ АПК «Гюнівка», який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого;
за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 185 КК України;
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця м. Енергодара Запорізької області, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, одруженого, який має двох дітей - ІНФОРМАЦІЯ_6 та ІНФОРМАЦІЯ_7 , не працюючого, який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого;
за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 185 КК України;
за участю прокурора ОСОБА_10 , обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_11 ,

за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на вирок Великобілозерського районного суду Запорізької області від 03 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а:
в апеляційних скаргах:

- обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення через невідповідність викладених в ньому висновків фактичним обставинам кримінального провадження та неправильну кваліфікацію їх дій, зазначають, що суд не надав належної уваги та оцінки тому, що матеріалами провадження, їх показаннями та інших обвинувачених встановлено, що вони на територію ферми не проникали, а забрали телят у лісосмузі, а тому відсутності в їх діях такої кваліфікуючої ознаки як проникнення у приміщення. Крім того, посилаючись на тяжкість призначеного покарання, зазначають, що вони раніше не судимі, ОСОБА_8 має одну малолітню дитину - ІНФОРМАЦІЯ_4 , а ОСОБА_9 - двох неповнолітніх дітей - 2002 року народження та 2015 року народження, на обліку психіатричного та наркологічного диспансерах не перебувають, повністю визнають вину, щиро розкаюються у скоєному, сприяли розкриттю злочину та усуненню матеріальних збитків. Тому просять вирок суду першої інстанції змінити, кваліфікувати їх дії за ч. 2 ст. 185 КК України і призначити покарання кожному у вигляді обмеження волі строком на один рік зі звільненням від його відбування з випробуванням строком на один рік згідно зі ст. 75 КК України;

- обвинувачений ОСОБА_7 також вказує на незаконність і необґрунтованість вироку через невідповідність викладених в ньому висновків фактичним обставинам кримінального провадження та неправильну кваліфікацію його дій. При цьому зазначає, що матеріалами провадження та показаннями обвинувачених, і його зокрема, було встановлено, що до приміщення ферми його завів брат ОСОБА_6 , шляхом вільного доступу, користуючись тим, що останній є її робітником, а тому в його діях відсутня кваліфікуюча ознака, передбачена ч. 3 ст. 185 КК України, проникнення у приміщення. Окрім наведеного, посилаючись на тяжкість призначеного покарання, вказує, що він хоча раніше і судимий, але покарання відбув повністю, визнав свою вину, щиро розкаявся, сприяв розкриттю злочину та усуненню матеріальних збитків. Внаслідок чого, просить змінити вирок суду першої інстанції, кваліфікувати його дії за ч. 2 ст. 185 КК України та призначити покарання у вигляді арешту;

Вирок суду першої інстанції відносно обвинуваченого ОСОБА_6 не оскаржується.

Заслухавши доповідача по справі, обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та захисника, які підтримали апеляційні скарги, прокурора, який підтримав апеляційні скарги частково; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Вироком Великобілозерського районного суду Запорізької області від 03 серпня 2016 року:

ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, і йому призначено покарання у вигляді трьох років позбавлення волі. Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 не обирався. Строк відбуття покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з дня приведення вироку до виконання;

ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, і йому призначено покарання у вигляді чотирьох місяців арешту. Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 не обирався. Строк відбуття покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з дня приведення вироку до виконання;

ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 185 КК України, і йому призначено покарання у вигляді трьох років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням строком на два роки та покладено обов`язки, передбачені п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України;

ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 185 КК України, і йому призначено покарання у вигляді трьох років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням строком на два роки та покладено обов`язки, передбачені п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Вирішена доля речових доказів.

Як вбачається з вироку суду, 18 березня 2016 року у вечірній час доби ОСОБА_6 , перебуваючи у приміщенні житлового будинку АДРЕСА_1 , з метою незаконного збагачення вирішив вчинити злочин проти власності, направлений на таємне викрадення чужого майна, а саме чотирьох телят великої рогатої худоби породи «Голштинська» належних сільськогосподарському кооперативу «Росія», де він працював підсобним робітником корпусів № 7 та № 8 молочнотоварної ферми № 1, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 . Для здійснення свого злочинного умислу ОСОБА_6 , усвідомлюючи, що самостійно вчинити кримінальне правопорушення він не зможе, прийняв рішення повідомити про свої наміри брата ОСОБА_7 , який поділяв протиправні наміри останнього щодо швидкого збагачення. 19.03.2016 року ОСОБА_7 , перебуваючи на своєму робочому місці у ПАТ АПК «Гюнівка» за адресою: Запорізька область, Великобілозерський район, с. Гюнівка, вул. Поштова, буд. 2, маючи лідерські та вольові якості, з метою виконання злочинного наміру, розуміючи при цьому, що разом з ОСОБА_6 вчинити кримінальне правопорушення не зможе, шляхом переконань викликав у свого знайомого працівника ПАТ АПК «Гюнівка» ОСОБА_8 бажання збагачення в найкоротший термін, запропонував останньому спільно вчинити злочин проти власності - викрасти чотирьох телят великої рогатої худоби. ОСОБА_8 , розуміючи протиправність та незаконність дій ОСОБА_7 , погодився надати останньому допомогу у вчиненні кримінального правопорушення, а саме: реалізації та перевезенні викраденої худоби. 22.03.2016 року, близько 10 години, ОСОБА_8 , продовжуючи злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, за попередньою змовою з ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , усвідомлюючи, що без використання транспортного засобу вчинення злочину неможливе, запропонував ОСОБА_9 надати допомогу у транспортуванні викраденого майна автомобілем з автомобільним причепом, тим самим сприяти вчиненню крадіжки худоби з території молочнотоварної ферми № 1 СВК «Росія». В свою чергу ОСОБА_9 , поділяючи протиправні наміри останнього щодо швидкого збагачення, погодився надати транспортний засіб. 22.03.2016 року, близько 23 години, ОСОБА_7 з метою реалізації злочинного умислу, направленого на викрадення чотирьох телят великої рогатої худоби породи «Голштинська», за попередньою змовою з ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , через загорожу проник на територію молочнотоварної ферми № 1 СВК «Росія», розташовану по АДРЕСА_3 , де перебував на своєму робочому місці в якості підсобного робітника корпусів № 7 та № 8 ОСОБА_6 . Зустрівшись ОСОБА_7 з ОСОБА_6 та впевнившись у відсутності сторонніх осіб, через відчинені двері проникли до корпусу № 1, звідки таємно повторно, використовуючи заздалегідь приготовані мотузки, викрали двох телят великої рогатої худоби породи «Голштинська» та через отвір у загорожі вивели їх за територію ферми до розташованого неподалік захисного насадження, де ОСОБА_7 , згідно з раніше розробленим планом і досягнутою злочинною домовленістю, повідомив телефоном ОСОБА_8 про викрадення двох телят та необхідність прибуття разом з ОСОБА_9 на транспортному засобі до лісосмуги неподалік молочнотоварної ферми № 1 СВК «Росія». 22.03.2016 року о 23 годині 30 хвилин, з метою реалізації зазначеного вище злочинного плану, ОСОБА_8 разом з ОСОБА_9 , виконуючи роль пособників, на автомобілі марки «ВАЗ» модель 2101 жовтого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , з автомобільним причепом, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_9 , прибули до захисного насадження, розташованого поруч з вказаною молочнотоварною фермою та, сприяючи вчиненню кримінального правопорушення, завантажили до автомобільного причепу двох викрадених телят великої рогатої худоби. Тим часом ОСОБА_7 разом з ОСОБА_6 , не зупиняючись на досягнутому, діючи у ролі виконавців, повторно проникли до корпусу №1, де, використовуючи мотузки, шляхом вільного доступу повторно таємно викрали двох телят великої рогатої худоби, після чого ОСОБА_6 залишився на своєму робочому місці, а ОСОБА_7 , з метою подальшої реалізації злочинного умислу та попередньої домовленості з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , перевів до захисного насадження вказаних вище телят великої рогатої худоби, де посібники ОСОБА_8 та ОСОБА_9 завантажили здобуту злочинним шляхом худобу до причепу та транспортували двох телят за місцем мешкання ОСОБА_8 : АДРЕСА_1 , а інших двох телят за місцем мешкання ОСОБА_9 : АДРЕСА_2 , чим сприяли приховуванню кримінального правопорушення. Таким чином, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , діючи повторно, за попередньою змовою з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , таємно викрали чотирьох телят великої рогатої худоби породи «Голштинська» віком 3,5 місяців чорно-білої масті, відповідно: теля великої рогатої худоби, інвентарний номер 5270, живою вагою 105 кг, вартістю за 1 кг живої ваги 29, 93 грн., загальною вартістю 3 142, 44 грн.; теля великої рогатої худоби, інвентарний номер 5274, живою вагою 75 кг, вартістю за 1 кг живої ваги 29, 93 грн., загальною вартістю 2 244, 60 грн.; теля великої рогатої худоби, інвентарний номер 5280, живою вагою 90 кг, вартістю за 1 кг живої ваги 29, 93 грн., загальною вартістю 2 693, 52 грн.; теля великої рогатої худоби, інвентарний номер 5284, живою вагою 82 кг, вартістю за 1 кг живої ваги 29, 93 грн., загальною вартістю 2 454, 10 грн., заподіявши СВК «Росія» матеріальну шкоду на загальну суму 10 534 грн. 66 коп.

Суд першої інстанції визнав ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 винуватими у вчиненні наведеного вище кримінального правопорушення, але дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфікував за ч. 3 ст. 185 КК України, без посилання на ч. 2 ст. 27 КК України, пославшись на те, що за ч. 1 ст. 29 КК України співвиконавець підлягає кримінальній відповідальності за статтею Особливої частини цього Кодексу, яка передбачає вчинений ним злочин, а тому посилання у формулі кваліфікації на ч. 2 ст. 27 КК України не відбувається, у зв`язку з чим зміст її положень не відображається в юридичному формулюванні обвинувачення. Крім того, не погодився суд і з кваліфікацією дій ОСОБА_6 органом досудового слідства за ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 185 КК України, і вказавши на те, що у вказаному кримінальному провадженні в діях останнього відсутня така обов`язкова ознака, як незаконність проникнення у приміщення, оскільки обвинувачений законно перебував на території МТФ № 1 СВК «Росія» і заходив до корпусу № 1, кваліфікував дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 185 КК України.
Колегія суддів вважає, що обвинувальний вирок районного суду відносно обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 підлягає скасуванню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Зокрема, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України.

Відповідно до ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою в мотивувальній частині вироку належить зазначати формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Перевіряючи обвинувальний акт щодо обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , суд не взяв до уваги порушення органами досудового розслідування вимог кримінального процесуального закону, які є істотними, оскільки вони перешкоджали суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, а також обвинуваченим здійснювати свій захист від висунутого обвинувачення.

1. Так, обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 органами досудового розслідування ставилося у провину таємне викрадання чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням в інше приміщення (а.п. 9, 12).

При цьому органи досудового слідства кваліфікували їх дії за ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 185 КК України.
Згідно з ч. 5 ст. 27 КК України, пособником є особа, яка порадами, вказівками, наданням засобів чи знарядь або усуненням перешкод сприяла вчиненню злочину іншими співучасниками, а також особа, яка заздалегідь обіцяла переховати злочинця, знаряддя чи засоби вчинення злочину, сліди злочину чи предмети, здобуті злочинним шляхом, придбати чи збути такі предмети, або іншим чином сприяти приховуванню злочину.

Таким чином, зазначене формулювання обвинувачення без посилання на пособництво як вид співучасті та правова кваліфікація дій ОСОБА_8 та ОСОБА_9 суперечать один одному.

2. Крім того, викладаючи фактичні обставини вчиненого обвинуваченими ОСОБА_8 та ОСОБА_9 кримінального правопорушення, органи досудового розслідування допустили протиріччя.

З одного боку, вони вказали про те, що 22.03.2016 року о 23 годині 30 хвилин, з метою реалізації зазначеного злочинного плану, ОСОБА_8 разом з ОСОБА_9 , виконуючи роль пособників, на автомобілі марки ВАЗ з автомобільним причепом, під керуванням ОСОБА_9 , прибули до захисного насадження, розташованого поруч з вказаною молочнотоварною фермою, та сприяючи вчиненню кримінального правопорушення, завантажили до автомобільного причепу двох телят ВРХ (а.п. 9). Не зупиняючись на досягнутому, діючи у ролі виконавців, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 повторно проникли до корпусу №1, де таємно викрали двох телят великої рогатої худоби, після чого ОСОБА_7 , з метою подальшої реалізації злочинного умислу та попередньої домовленості з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , перевів до захисного насадження вказаних вище телят великої рогатої худоби, де пособники ОСОБА_8 та ОСОБА_9 завантажили здобуту злочинним шляхом худобу до причепу (а.п. 9, 11).

З іншого боку органи досудового слідства вказали про те, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 таємно викрали чотирьох телят великої рогатої худоби породи (а.п. 9, 11).

Таким, чином, зазначений виклад фактичних обставин вчиненого обвинуваченими ОСОБА_8 та ОСОБА_9 кримінального правопорушення, одночасно як пособників та як співвиконавців, суперечить вимогам ч. ч. 2, 5 ст. 27 та ч. 2 ст. 28 КК України, оскільки, якщо вони виконували частину об`єктивної сторони складу злочину, то вони є співвиконавцями, якщо вони тільки сприяли вчиненню злочину іншим співучасникам, то вони є тільки пособниками, тобто неможливо, виконуючи одні і ті ж самі дії, бути одночасно і співвиконавцем і пособником.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає, що пред`явлене ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обвинувачення є неконкретним та суперечливим, а тому перешкодило в реалізації останніми, передбаченого ст. 42 КПК України права знати, у вчиненні яких кримінальних правопорушень їх обвинувачують.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про істотне порушення місцевим судом вимог кримінального процесуального закону (зокрема, такої загальної засади кримінального провадження, як забезпечення доведеності вини - ст. 17 КПК), що потягло за собою порушення права обвинувачених на захист (тим більш, що вони своєї вини у вчиненні злочинів не визнали), адже останні мають право знати, в чому їх обвинувачують. У свою чергу, вказане порушення вплинуло на правильність застосування закону про кримінальну відповідальність, а в підсумку перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

У зв`язку з цим, колегія суддів вважає за необхідне скасувати обвинувальний вирок суду не тільки відносно обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , а також відносно обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , оскільки всі вони обвинувачуються у спільній участі у вчиненні одного умисного злочину, і призначити новий розгляд у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового провадження.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

ухвалила:
Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Великобілозерського районного суду Запорізької області від 03 серпня 2016 року відносно ОСОБА_6 ,ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , скасувати, призначити новий розгляд у суді першої інстанції в іншому складі суддів зі стадії підготовчого судового провадження.
Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її оголошення є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4