Провадження № 1-кс/344/4651/16
У Х В А Л А
21 листопада 2016 р. м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого слідчого судді ОСОБА_1

розглянувши матеріали за скаргою адвоката ОСОБА_2 на бездіяльність слідчого СВ Івано-Франківського ВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_3 в кримінальному провадженні №0002992, -

ВСТАНОВИВ:

в скарзі адвоката вказано, що скаржник звернулась до слідчого із клопотанням про надання їй копії наказу з додатками про допуск слідчого до кримінальних проваджень за участю неповнолітніх з метою та з підстав доведення слідчим своєї компетенції для вчинення слідчих дій у відповідному кримінальному провадженні. Оскільки вказане заперечення адвоката щодо особи слідчого, що однак подано у формі клопотання, слідчий не розглянув і відповідь на нього не надав, тому скаржник просила суд про зобов`язання слідчого розглянути клопотання та ухвалити постанову про надання копії наказу від 15/11/2016 р.

В ст. 223 КПК України вказано, що слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні.

Отже клопотання адвоката не спрямовано на реалізацію прав щодо ініціювання перед слідчим проведення будь-якої слідчої (розшукової) дії чи, права на ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.

Відповідно до ст. 484 КПК України порядок кримінального провадження щодо неповнолітніх визначається загальними правилами цього Кодексу з урахуванням особливостей, передбачених цією главою.

Кримінальне провадження щодо неповнолітньої особи, в тому числі, якщо кримінальне провадження здійснюється щодо декількох осіб, хоча б одна з яких є неповнолітньою, здійснюється слідчим, який спеціально уповноважений керівником органу досудового розслідування на здійснення досудових розслідувань щодо неповнолітніх.

Отже наявність у слідчого допуску до особливих кримінальних проваджень належить до питань компетенції слідчого.

У свою в ст. 303 КПК України учасникам кримінального провадження не гарантовано право на зобов`язання слідчого доводити свою компетенцію у будь-якій формі, також воно не належить до переліку обставин, що складають предмет доказування.

Так само наявність компетенції у органу досудового розслідування підлягає встановленню виключно судом, до відома якого належить розгляд кримінального обвинувачення по суті.

Відповідно до змісту ст. 303 КПК України процесуальним законом встановлено перелік рішень, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування.
До переліку вказаних дій не належить зобов`язання слідчим суддею органу досудового розслідування доводити свою компетенцію на розслідування справи.
При цьому в ст. 220 КПК України передбачено, що клопотання сторони захисту про виконання будь-яких процесуальних дій слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав.

Однак питання компетенції слідчого не належить до питання щодо суті вчинюваних ним слідчих дій, що також вказує на подання зазначеної скарги із порушенням положень ст. 303 КПК України.
Крім цього у ст. 110 КПК України, яку скаржник вказує в обґрунтування звернення до цього суду, врегульовано питання вчинення слідчим дії, а не бездіяльності, на незаконність якої зазначено в скарзі адвоката.
Відповідно до листа Вищого спецiалiзованого суду України з розгляду цивiльних i кримiнальних справ від 09.11.2012 № 1640/0/4-12 «Про деякі питання порядку оскарження рішень, дій чи бездіяльності під час досудового розслідування» встановлений ч. 1 ст. 303 КПК перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора під час досудового розслідування є вичерпним. Тому скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді за правилами статей 314 - 316 КПК.

Так само відповідно до п. 2 ст. 303 КПК України скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього Кодексу.
Таким чином скаргу подано на бездіяльність слідчого яка не може бути оскаржена на підставі ст. 303 КПК України.

Непогодження із діями чи особою слідчого процесуальним законом передбачено здійснювати для учасників кримінального провадження в порядку правового регулювання, встановленого в параграфі 6 КПК України, а не у спосіб зобов`язання слідчого доводити свою компетенцію на досудове розслідування.

В ст. 40 КПК України непередбачено обов`язку для слідчого доводити перед будь-ким свою компетенцію.

Однак в п. 2 ст. 40 КПК України гарантовано право слідчого починати досудове розслідування за наявності підстав, передбачених цим Кодексом.

Зоб`яазання слідчого довести свою компетенцію на здійснення досудового розслідування та заперечення проти особи слідчого можуть бути подані до слідчого судді виключно у формі, спосіб та з правових підстав, що передбачено законом про відвід слідчого.

Так, в постанові Верховного Суду України від 23 червня 2015 року №802/3531/14-а вказано, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 12.10.78 у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод людини передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з… питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Аналогічне положення вказано і в справі «Сокуренко і Стригун проти України» (Заява № 29458/04 та N 29465/04).

Отже в ст. 304 КПК України не передбачено право для суду відкривати провадження за заявами, які не відповідають змісту правових підстав, що встановлено в ст. 303 КПК України.
У свою чергу відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, п. 57, Series A, № 93) право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням.

Одним із таких обмежень є порушення заборони, що передбачена в ст. 17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод людини.
При цьому функція роз`яснення та тлумачення положень національного закону належить насамперед національним судам (рішення у справі Озтюрк проти Туреччини (Ozturk v. Turkey) [ВП], заява № 22479/93, п. 55, ECHR 1999-VI, «Вайт та Кенеді проти Німеччини» (Waite and Kennedy v. Germany), заява № 26083/94, п. 54, ЕСПЛ 1999-I).

Відповідно до ч. 4 ст. 304 КПК слідчий суддя, суд відмовляє у відкритті провадження лише у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, прокурора, що не підлягає оскарженню.
ПОСТАНОВИВ:

відмовити у відкритті провадження за скаргою.

Ухвалу може бути оскаржено до Апеляційного суду Івано-Франківської області протягом 5 днів з моменту отримання зацікавленою стороною.

Слідчий суддя ОСОБА_1