АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 596/960/16-кГоловуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/789/291/16 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ухвала
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2016 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючої - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в м. Тернополі кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Гусятинського районного суду від 27 травня 2016 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Гусятинського районного суду від 27 травня 2016 року у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовлено.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд першої інстанції послався на те, що засуджений ОСОБА_7 не надав переконливих доказів про те, що він своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці досягнув мети призначеного покарання, якою є виправлення, і подальше відбування ним призначеного покарання є недоцільним.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати, задовольнити його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи. Вважає, що він щиро і глибоко покаявся в скоєному, став на шлях виправлення, а тому у суду були підстави для задоволення його клопотання про умовно-дострокове звільнення.

Заслухавши суддю-доповідача, засудженого ОСОБА_7 , який підтримав апеляцію і просить її задовольнити, міркування прокурора, який вважає ухвалу суду законною і обґрунтованою, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Згідно з ч.2 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до роз`яснень п.п. 2, 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким- умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці.

Критерієм сумлінної поведінки є неухильне дотримання всіх вимог режиму місця відбування покарання та всіх покладених на засудженого обов`язків. Чесним ставленням до праці є постійна старанність у роботі, прагнення до кращого виконання дорученої роботи, підвищення кваліфікації, бережливе ставлення до матеріалів, обладнання. Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 відбуває покарання з 02.12.2014 року, кінець строку - 17.03.2017 року.

Міру призначеного судом покарання у Копичинській виправній колонії УДПтСУ в Тернопільській області (№112) відбуває з 23.11.2015 року та відбув 2/3 строку 17.03.2016 року.

Судом першої інстанції правильно взято до уваги та оцінено наявну в матеріалах справи характеристику, яка відповідає матеріалам дослідженої в судовому засіданні особової справи засудженого ОСОБА_7 , згідно з якою засуджений ОСОБА_7 за час відбування покарання у Копичинській виправній колонії УДПтСУ в Тернопільській області з 23.11.2015 року характеризується посередньо, заохочень та стягнень не мав, на виробництві колонії не працевлаштований, безвідповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні. Участь у програмах диференційованого впливу на засуджених не приймає. Вину у скоєному злочині не визнав.

Згідно з протоколом засідання постійно-діючої комісії Копичинської ВК-112 з розгляду матеріалів особових справ засуджених, які відбули встановлений законом строк покарання, на умовно-дострокове звільнення №9 від 08.04.2016 року, ОСОБА_7 відмовлено в умовно-достроковому звільненні, як такому, що не довів свого виправлення.

Крім того, згідно з довідкою про заохочення та стягнення від 12.06.2016 року - ОСОБА_7 має одне стягнення (17.04.2015 року), яке погашене в установленому законом порядку (18.10.2015 року), заохочення відсутні.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_7 не довів своє виправлення, враховуючи його поведінку за весь період відбування ним покарання.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Гусятинського районного суду від 27 травня 2016 року щодо нього -без змін.

Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

Судді - три підписи
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2