У х в а л а

4 травня 2016 року м. Київ

Суддя Верховного Суду України ОСОБА_3., перевіривши заяву засудженого ОСОБА_1 про перегляд Верховним Судом України судових рішень щодо нього,

в с т а н о в и в:

Вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 грудня 2013 року ОСОБА_1 засуджено за пунктом 12 частини другої статті 115 Кримінального кодексу України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотирнадцять років.

Апеляційний суд Дніпропетровської області ухвалою від 19 лютого 2015 року вирок щодо ОСОБА_1 залишив без зміни.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 19 січня 2016 року судові рішення щодо ОСОБА_1 і ОСОБА_2 у порядку статті 395 Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року (далі - КПК 1960 року) змінив, стягнув з них на користь НДЕКЦ при УМВС України в Дніпропетровській області судові витрати за проведення експертизи в дольовому порядку по 235 гривень 20 копійок з кожного, а в решті - залишив без зміни.

Засуджений ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд постановлених щодо нього судових рішень, які просить скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Стверджує, що в ході досудового розслідування певні слідчі дії проводились без участі захисника, внаслідок чого було порушено його право на захист. Вважає судові рішення необґрунтованими і зазначає, що суди не дали належної оцінки зібраним у справі доказам з точки зору їх належності і допустимості.

Перевіривши заяву засудженого ОСОБА_1 вважаю, що вона не відповідає вимогам статей 448 і 449 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).

Згідно зі статтею 444 КПК Верховний Суд України переглядає судові рішення у кримінальних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Статтею 445 КПК встановлено, що підставами для перегляду судових рішень Верховним Судом України, що набрали законної сили, є: 1) неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої законом України про кримінальну відповідальність, у подібних правовідносинах, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень (крім питань неоднакового застосування санкцій кримінально-правових норм, звільнення від кримінальної відповідальності чи покарання); 2) неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої цим Кодексом, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень; 3) невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції висновку щодо застосування норм права, викладеному в постанові Верховного Суду України; 4) встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

Відповідно до статей 448 і 449 КПК у заяві про перегляд судового рішення Верховним Судом України зазначаються обґрунтування підстав для перегляду судового рішення, передбачених статтею 445 цього Кодексу. Якщо заява подається з підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми матеріального права, що передбачено пунктом 1 статті 445 цього Кодексу, до неї додаються різні за змістом судові рішення касаційного суду, а якщо заява подається з підстави, передбаченої пунктом 3 зазначеної статті, - копія постанови Верховного Суду України.

Усупереч зазначеним нормам процесуального закону, засуджений ОСОБА_1 не навів жодної підстави для перегляду судових рішень Верховним Судом України й не зазначив обґрунтування цих підстав, а також не долучив на їх підтвердження відповідних копій судових рішень.

Водночас у заяві засуджений ОСОБА_1 вказує на порушення вимог закону, які стосуються обов'язкової участі захисника у справі (пункт 4 частини першої статті 45 КПК 1960 року).

Із долучених до заяви матеріалів вбачається, що оспорювані засудженим судові рішення, в тому числі ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 січня 2016 року, ухвалені в порядку і за процедурою, передбаченою нормами КПК 1960 року.

Однак такої підстави для перегляду Верховним Судом України судових рішень, що набрали законної сили, як неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми процесуального права, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень, КПК 1960 року не передбачав.

Право на звернення до Верховного Суду України про перегляд судових рішень із зазначеної підстави виникло з набранням чинності 28 березня 2015 року Законом України від 12 лютого 2015 року № 192-VІІІ «Про забезпечення права на справедливий суд» (далі - Закон № 192-VІІІ), яким статтю 445 КПК було викладено в новій редакції, що розширила коло підстав для перегляду судових рішень Верховним Судом України.

Верховний Суд України у своїх рішеннях вже висловлював позицію щодо зворотної дії у часі пункту 2 статті 445 КПК (постанови №№ 5-55кс15, 5-112кс15, 5-124кс15), яка полягає в наступному.

У положенні пункту 2 розділу X «Прикінцеві положення» КПК 2012 року зазначено, що з дня набрання чинності цим Кодексом втрачає чинність КПК 1960 року. Питання про застосування Верховним Судом України норм КПК 1960 року вирішено в пункті 15 розділу XI «Перехідні положення» КПК, згідно з яким заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України у кримінальних справах, які були розглянуті до набрання чинності КПК, або у справах, розгляд яких не завершено з набранням чинності цим Кодексом, подаються й розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності КПК.

Отже, Верховний Суд України дійшов висновку, що правовідносини, які виникають, розвиваються і припиняються у зв'язку з реалізацією права осіб на подання заяв про перегляд Верховним Судом України рішень суду касаційної інстанції, ухвалених за процедурою КПК 1960 року, мають визначатися за КПК 1960 року. Пункт 2 статті 445 КПК 2012 року в редакції Закону № 192-VІІІ до таких правовідносин застосовуватися не може.

Також на обґрунтування своїх доводів заявник посилається на рішення Європейського суду з прав людини щодо інших осіб.

Згідно з частиною другою статті 446 КПК заяву про перегляд судового рішення з підстави встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом вправі подати особа, на користь якої ухвалено рішення такою міжнародною судовою установою, а також її захисник, законний представник чи представник юридичної особи.

Оскільки вказані засудженим ОСОБА_1 рішення Європейського суду з прав людини не стосуються безпосередньо оскаржуваних ним судових рішень, ухвалених у кримінальній справі щодо нього, тому вони не можуть бути підставою для їх перегляду в аспекті повноважень Верховного Суду України, визначених главою 33 КПК.

У разі якщо заяву подано без додержання вимог статей 448 і 449 КПК, заявник письмово повідомляється про недоліки заяви та строк, протягом якого він зобов'язаний їх усунути. Заява повертається заявнику, якщо він не усунув її недоліки протягом установленого строку.

За таких обставин заявникові слід надати строк для усунення зазначених недоліків.

На підставі наведеного та керуючись статтями 448, 449, 450 Кримінального процесуального кодексу України,

у х в а л и в:

заяву засудженого ОСОБА_1 залишити без руху та установити заявнику строк до 4 червня 2016 року для усунення зазначених недоліків.

Роз'яснити засудженому ОСОБА_1, що у разі невиконання в установлений строк вимог цієї ухвали, заяву буде йому повернено.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя

Верховного Суду України ОСОБА_3