Ухвала іменем україни 15 березня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,
переглянула в судовому засіданні вирок Личаківського районного суду м. Львова від 06 січня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 19 травня 2015 року за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_7 .

Зазначеним вироком, залишеним без зміни апеляційним судом, засуджено:
ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, громадянина України, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості,

засуджено за ч. 1 ст. 286 КК до покарання у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.
Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнано винним і засуджено за те, що він 13 квітня 2014 року, приблизно о 14.00 год., керуючи автомобілем марки «ГАЗ-2410», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Ш.Руставелі в напрямку площі Петрушевича в м. Львові, поблизу будинку № 8 порушив вимоги пунктів 1.5, 1.10, 2.3 «б», 12.3 Правил дорожнього руху України, що призвело до ДТП у результаті якої пішохід жінка похилого віку ОСОБА_8 , яка перетинала дорогу з права на ліво відносно напрямку руху вищевказаного автомобіля, отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження, за ознакою тривалого розладу функції правої руки.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_7 порушує питання про скасування судових рішень через істотне порушення судами вимог кримінального процесуального закону, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та просить закрити справу посилаючись на відсутність в його діях складу злочину. Стверджує, що він ПДР не порушував. Зазначає, що пішохода не бачив, оскільки ОСОБА_8 вийшла на проїжджу частину дороги у невстановленому місці та була не уважною і не стежила за дорожньою обстановкою. Звертає увагу на те, що ОСОБА_8 було притягнуто за зазначені дії до адміністративної відповідальності.
Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого та його захисника, які підтримали доводи касаційної скарги, пояснення прокурора, який просив скаргу засудженого залишити без задоволення, а судові рішення щодо останнього без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга засудженого підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК підставою для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно зі статтями 370, 419 КПК ухвала апеляційного суду повинна бути законною й обґрунтованою.
Мотивувальна частина такого судового рішення має містити аналіз доказів і докладні мотиви прийнятого рішення. При цьому необхідно проаналізувати і співставити з наявними у кримінальному провадженні і додатково поданими матеріалами всі доводи апеляційних скарг і на кожний із них дати вичерпну відповідь. Висновки суду повинні мати посилання на відповідний матеріальний або процесуальний закон. Ухвалу, що не містить вмотивованих висновків на доводи апеляційної скарги з питань про доведеність або недоведеність обвинувачення, кваліфікацію кримінального правопорушення, міру покарання, не можна визнавати такою, що відповідає вимогам цього Закону.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, засуджений, не погоджуючись із вироком суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу в якій порушував питання про скасування вироку суду та закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.
Мотивуючи свої доводи, засуджений зазначав, що вирок суду є незаконним, постановленим з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Стверджував про відсутність доказів його вини. Крім того, зазначав, що потерпіла в порушення вимог ПДР раптово вийшла на проїзну частину дороги, не переконавшись у безпеці руху, і з власної необережності вдарилася в майже середину правої бокової частини автомобіля від чого отримала тілесні ушкодження.
Проте, як убачається зі змісту ухвали, апеляційний суд, відмовивши у задоволенні апеляційної скарги засудженого, в порушення вимог ст.419 КПК, не зазначив підстав, із яких апеляцію визнано необґрунтованою. Суд обмежився загальним формулюванням про правильність висновків суду першої інстанції щодо доведеності вини засудженого та правильності кваліфікації його дій за ч.1 ст.286 КК. При цьому суд не розкрив суті зібраних у справі доказів, не проаналізував їх у контексті з конкретними доводами апеляції та не спростував належним чином доводи засудженого про безпідставне його засудження.
На підтвердження вини засудженого суд апеляційної інстанції послався на покази потерпілої, яка підтвердила, що у зазначені у вироку час та місці переходила дорогу поза пішохідним переходом, потрапила в ДТП в результаті чого отримала тілесні ушкодження та, окрім цього, була притягнута за це до адміністративної відповідальності.
Ці показання потерпілої не спростовують показання засудженого, який не визнаючи вини у вчиненні кримінального правопорушення, стверджував, що потерпіла на проїзну частину дороги, по якій він рухався на автомобілі, вийшла раптово і вдарилася в праву частину його автомобіля.
Про раптовість появи потерпілої вбачається з показань свідка ОСОБА_9 , яка перебувала в автомобілі і була свідком даної ДТП.
Із даних протоколу огляду від 16.04.2016 року слідує, що потерпіла, знаходячись біля припаркованого ліворуч від неї автомобіля, в час руху автомобіля під керуванням засудженого, розпочала свій рух у бік смуги руху останнього, у результаті чого відбулося контактування автомобіля в ділянці початку передньої правої двері з передньою частиною тіла жінки від чого та впала, а автомобіль зупинився.
Апеляційний суд, зазначивши ці докази в ухвалі, не зробив вмотивованих висновків на доводи апеляційної скарги щодо спростування вини засудженого.
Таким чином, апеляційний суд належним чином не розглянув доводи ОСОБА_7 і передчасно погодився з висновками місцевого суду стосовно доведеності вини та правильності кваліфікації його дій за ч.1 ст.286 КК.
Враховуючи, що при розгляді апеляційної скарги засудженого апеляційний суд залишив поза увагою його доводи, які ставлять під сумнів правильність застосування кримінального закону судом першої інстанції, керуючись п. 1 ч. 1 ст.438 КПК, як підставою для скасування судового рішення, колегія суддів вважає, що ухвалу апеляційного суду необхідно скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження судом апеляційної інстанції, під час якого слід усунути згадані недоліки, повно і всебічно перевірити всі доводи апеляції засудженого та прокурора, дати їм та висновкам суду першої інстанції належну оцінку та постановити рішення, яке б відповідало вимогам ст. 419 КПК.

З огляду на викладене касаційна скарга засудженого підлягає частковому задоволенню, а ухвала апеляційного суду скасуванню з направленням провадження на новий апеляційний розгляд.
Керуючись статтями 433436, 438 КПК, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 19 травня 2015 року щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд кримінального провадження у суді апеляційної інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3