Справа № 735/1252/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/363/2016
Категорія - ст.286 ч.2 КК Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 березня 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 .

З участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

представника потерпілої ОСОБА_8

потерпілої ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові кримінальне провадження, яке зареєстровано в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000371, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Коропського районного суду Чернігівської області від 28 січня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , громадянин України, одружений, маючий одну неповнолітню дитину, працюючий оператором-заправником АЗС «ТОВ Оріон», раніше не судимий,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на п`ять років з позбавленням права керування транспортним засобом строком три роки.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь держави 2088 (дві тисячі вісімдесят вісім) гривень 12 копійок в рахунок відшкодування процесуальних витрат, пов`язаних з проведенням експертиз.

Цивільний позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_10 в рахунок відшкодування моральної шкоди 300 000 (триста тисяч) гривень на користь потерпілої ОСОБА_9 .

Стягнуто з ОСОБА_10 судовий збір на користь держави в сумі 4500 (чотири тисячі п`ятсот) гривень.

Питання речових доказів вирішене у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Не погоджуючись з вироком суду захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, не оспорюючи фактичних обставин справи та доведеності вини просить вирок суду змінити в частині призначеного його підзахисному покарання та призначити покарання із застосуванням ст. 75 КК України.

Доводи своєї апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував, що хоча сам інкримінований ОСОБА_10 злочин належить до категорії тяжких злочинів, але форма вини є необережною. Зазначає, що обвинувачений перелічив на ім`я потерпілої 20 000 грн., які після вироку суду були отримані потерпілою. Вказує на те, що на утриманні його підзахисного перебуває не тільки малолітня дитина, яка страждає серйозними хронічними захворюваннями, а й дружина, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною.

Не погоджуючись з апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 потерпіла ОСОБА_9 подала заперечення, в яких просить вирок Коропського районного суду Чернігівської області від 28 січня 2016 року залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Як встановив суд, ОСОБА_10 , 23 серпня 2015 року, близько 17 години 50 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та керуючи автомобілем ВАЗ-21099, д.н.з. НОМЕР_1 та рухаючись по вулиці Київська в смт. Короп, Коропського району, Чернігівської області в напрямку с. Риботин, Коропського району, Чернігівської області, порушив вимоги п. 2.3 б), п. 2.9 а, п. 12.3 Правил дорожнього руху України, проявив неуважність та не вжив заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників об`їзду перешкоди, внаслідок чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_12 , яка рухалась в попутному напрямку.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_12 згідно висновку судово-медичної експертизи № 98 від 30.09.2015 року отримала тілесні ушкодження у вигляді внутрішньо-черепної травми з відривним переломом кісток основи черепа та забоєм головного мозку, субарахноїдального крововиливу, синця в ділянці правої сідниці і садна в ділянці правої стопи, які в своєму комплексі відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, від яких остання загинула на місці події.

Заслухавши доповідача, захисника ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу та просив задовольнити її з вказаних в ній підстав, поясненя потерпілої ОСОБА_13 та її представника адвоката ОСОБА_8 , які заперечували проти апеляційної скарги і просили залишити її без задоволення, міркування прокурора, який вважав вирок суду законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_10 у вчинені кримінального правопорушення, за яке його засуджено, за обставин, встановлених місцевим судом і викладених у вироку, обґрунтований наявними в матеріалах провадження доказами, які ретельно досліджені і перевірені в судовому засіданні та об`єктивно оцінені у вироку, ніким із учасників судового провадження не оспорюється, тому в цій частині вирок не перевіряється.

Як вбачається з матеріалів справи, як під час досудового слідства, так і в ході судового розгляду кримінального провадження судом першої інстанції ОСОБА_10 визнав свою вину у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

У судовому засіданні в суді першої інстанції ОСОБА_14 вину свою у пред`явленому йому обвинуваченні порушення Правил дорожнього руху, як водієм і наїзд на пішохода ОСОБА_12 , яка загинула на місці ДТП, визнав повністю, розкаявся у вчиненому, просив вибачення у потерпілої. Намагався частково відшкодувати шкоду потерпілій ОСОБА_9 , шляхом перерахування коштів на її рахунок, однак вона відмовилася від їх отримання. Після вчинення ДТП уникав зустрічі з потерпілою, оскільки боявся її гніву.

За встановлених у справі фактичних обставин, дії обвинуваченого ОСОБА_10 правильно кваліфіковані за частиною 2 статті 286 КК України, як порушення Правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої.

При обранні обвинуваченому ОСОБА_10 виду та міри покарання, суд виходив із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання та відповідно до вимог ст. 65 КК України вірно врахував ступінь суспільної небезпеки скоєного, що скоєне ним кримінальне правопорушення у відповідності до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких, визнання вини обвинуваченим, його щире каяття, намагання відшкодування заподіяної шкоди, сприяння розкриттю злочину під час досудового розслідування, з місця скоєння ДТП не зникав, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий, на утриманні має одну неповнолітню хвору дитину, особу винного і його ставлення до вчиненого, обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого щире каяття, обставину, що обтяжує покарання обвинуваченого вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

Суд першої інстанції прийняв до уваги, що обвинувачений ОСОБА_10 вчинив кримінальне правопорушення в стані алкогольного сп`яніння та по відношенню до неповнолітньої особи, позицію потерпілої, а тому з врахуванням вказаних обставин суд вірно прийшов до висновку що виправлення і перевиховання обвинуваченого ОСОБА_10 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, не вбачаючи достатніх підстав для призначення покарання, не пов`язаного з позбавленням волі.

За таких обставин, суд першої інстанції цілком обґрунтовано дійшов висновку про необхідність призначення покарання у виді позбавлення волі з позбавленням права керування транспортним засобом в межах санкції інкримінованої йому статті.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про не врахування судом в повній мірі форми вини ОСОБА_15 колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України характеризується необережною виною.

Колегія суддів, погоджується з тим, що суд першої інстанції відшкодування обвинуваченим в сумі 20 000 гривень розцінив, як намагання відшкодувати завдану шкоду, оскільки потерпіла просила стягнути з обвинуваченого в рахунок відшкодування моральної шкоди 1000000 гривень.

З огляду на обставини кримінального провадження, колегія суддів приходить до переконання про достатність та справедливість призначеного судом першої інстанції покарання та не знаходить підстав для зміни вироку у зв`язку з суворістю призначеного покарання, як на те вказує захисник в своїй апеляційній скарзі, оскільки обставини, на які він посилається як на такі, що пом`якшують його покарання, місцевим судом при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_10 враховані.

Колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_10 судом першої інстанції покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Вирок суду є законний, обґрунтований і справедливий, а тому скасуванню чи зміні не підлягає.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону під час провадження досудового розслідування по даному кримінальному провадженню та його розгляді в суді, які були б підставою для скасування постановленого щодо обвинуваченого судового рішення не встановлено.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Коропського районного суду Чернігівської області від 28 січня 2016 року щодо ОСОБА_10 без зміни.

Згідно ч.4 ст.532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4