Справа № 183/4870/16
№ 1-кп/183/839/16
В И Р О К
іменем України
12 вересня 2016 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області кримінальне провадженні № 0000653 відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Петропавлівка Каховського району Херсонської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, солдата військової частини - польова пошта НОМЕР_1 АДРЕСА_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, -
в с т а н о в и в:

Відповідно до наказу Військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 № 138 від 20.03.2015 року ОСОБА_4 мобілізовано для проходження військової служби у військовій частині - польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується в АДРЕСА_1 .
Наказом № 16 від 21.03.2015 року командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 солдата ОСОБА_4 призваного за мобілізацією, зараховано до списків особового складу військової частини - польова пошта НОМЕР_1 та призначено на посаду водія-електрика військової частини - польова пошта НОМЕР_1 .
Так, солдат ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем, та відповідно до ст. ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України будучи зобов`язаним свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, 14 липня 2015 року, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби у військовій частині - польова пошта НОМЕР_1 , самовільно залишив військову частину без поважних причин, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини польова пошта НОМЕР_1 , про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.
26 серпня 2016 року солдат ОСОБА_4 самостійно прибув до військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України, у зв`язку з чим правопорушення було припинено.
Таким чином солдат ОСОБА_4 у період з 14 липня 2015 року до 26 серпня 2016 року незаконно перебував за межами військової частини польова пошта НОМЕР_1 .
Дії солдата ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 4 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини без поважних причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину свою визнав повністю та показав, що обставини викладені в обвинувальному акті не оспорює та повністю визнає себе винним у пред`явленому обвинуваченні. Також пояснив, що він пішов служити добровольцем 20.03.2015 року служив у військовій частині НОМЕР_2 . 14.07.2015 року дійсно самовільно залишив військову частину за станом здоров`я, бо у військовій частині, як він вважає, йому не надавали належного лікування. Почував себе погано, а тому вирішив поїхати лікуватися додому. За час відсутності у військовій частині дві неділі лежав у лікарні, а інший час лікувався вдома. Після лікування до частини не повернувся. У скоєному злочині щиро кається.
В судовому засіданні судом було з`ясовано, що учасники судового процесу правильно розуміють зміст вищенаведених обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.
Оскільки учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, не оспорювали в судовому засіданні обставини, при яких скоєно обвинуваченим ОСОБА_4 злочин, суд у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України, вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і учасники судового процесу проти цього не заперечували.
Також, в судовому засіданні суд роз`яснив учасникам судового процесу, що у даному випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Отже, суд, дослідивши докази в межах пред`явленої підозри, не виходячи за межі пред`явленого обвинувачення, яке прокурор підтримав в судовому засіданні, приходить до однозначного висновку про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у самовільному залишенні військової частини без поважних причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби), доведена у повному обсязі і його умисні дії вірно кваліфіковані органом досудового слідства за ч. 4 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини без поважних причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).
При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд керується ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, сукупність усіх обставин у справі.
Суд, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким злочином.
Однак, обставиною, яка пом`якшує покарання, суд визнає щире каяття обвинуваченого, яке ґрунтується на належній критичній оцінці ОСОБА_4 своєї протиправної поведінки, визнання вини та готовністю підлягати кримінальній відповідальності.
Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.
Крім того, суд враховує той факт, що ОСОБА_4 раніше не судимий,свою вину визнав повністю, розкаявся у вчиненому, за місцем служби і проживання характеризується позитивно, є учасником бойових дій, приймав участь в антитерористичній операції на території Луганської та Донецької області, а також суд бере до уваги те, що за час відсутності його у військовій частині ОСОБА_4 проходив курс лікування на стаціонарі з діагнозом «бронхіальна астма», а тому суд приходить до переконання про необхідність призначення ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на три роки, та на підставі ст. 75 КК України звільнення його від відбування покарання з випробувальним терміном, тривалістю один рік, оскільки саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого злочину, конкретним його обставинам, обставинам, що пом`якшують покарання та обтяжують його, даним про особу обвинуваченого.

Призначаючи покарання як кару суд, виходячи з вимог ст. 50 КК України, враховує, що призначення покарання з позбавленням волі на вказаний вище строк з випробуванням буде необхідним та достатнім для виправлення засудженого і запобігання вчинення ним нових злочинів.
З цих же підстав суд не вбачає необхідності призначення ОСОБА_4 покарання в межах найбільшої санкції ч. 4 ст. 407 КК України.
Підстав для застосування до ОСОБА_4 положень ст. 69 КК України, а саме призначення покарання нижче нижчої межі встановленої санкцією статті суд не вбачає.
Речових доказів по провадженню не має.
На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, а також усі обставини по справі, керуючись ст. ст. 370, 371, 374 КПК України, суд,-
у х в а л и в :
ОСОБА_4 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання три роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням строком на один рік.
Копію вироку вручити засудженому негайно.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до апеляційного суду Дніпропетровської області, через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області - протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а ОСОБА_4 в той же строк з моменту вручення копії вироку.

Суддя ОСОБА_1