АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №11кп/796/544/2015 Головуючий у суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія ч. 3 ст. 185 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 травня 2016 року колегія суддів судової палати в кримінальних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

- головуючого судді ОСОБА_2

- суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

- при секретарі ОСОБА_5

- з участю прокурора ОСОБА_6

- потерпілого ОСОБА_7

- представника потерпілого ОСОБА_8

- захисника ОСОБА_9

- обвинуваченого ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 07 грудня 2015 року, згідно з яким:

- ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Києва, українець, громадянин України, з середньою освітою, неодружений, непрацюючий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий: 1) 11.02.2011 року Дарницьким районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 309 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України з випробувальним терміном на 3 роки,
- визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та йому призначене покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднана невідбута частина покарання за вироком Дарницького районного суду м. Києва від 11.02.2011 року у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі та остаточно до відбуття ОСОБА_10 визначено 5 років 6 місяців позбавлення волі. Також за вироком із ОСОБА_10 стягнуто на користь ОСОБА_7 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 47.200 грн. та в доход держави процесуальні витрати за проведення дактилоскопічних експертиз в сумі 782 грн. 40 коп., -

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно із вироком суду першої інстанції, ОСОБА_10 , визнаний винуватим у вчиненні повторних таємних викрадень чужого майна з проникненням у приміщення за таких обставин.

Так 18.12.2013 року, приблизно о 23 год. 30 хв., знаходячись за адресою АДРЕСА_3 , реалізуючи злочинний умисел, направлений на таємне викрадення майна, поєднане з проникненням в приміщення, по газовій трубі піднявся на другий поверх нежитлової будівлі і по козирку підійшов до металопластикового вікна, віджав металопластикову раму вікна та проник в приміщення другого поверху адміністративної будівлі, з якого вийшов на загальний коридор, де плечем вибив двері офісу ФОП « ОСОБА_11 », проник в офісне приміщення, звідки таємно викрав майно належне ОСОБА_7 , а саме: ноутбук «АSUS», вартістю 4.800 грн., ноутбук «АSUS», вартістю 3.200 грн., ноутбук «АРLE», вартістю 26.000 грн., планшет «АРLЕ» ІРАD, вартістю 8.000 грн., портфель шкіряний, вартістю 2.500 грн., сейф металевий, вартістю 1.500 грн., в якому знаходилися: печатка Фізичної особи - підприємця ОСОБА_7 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , який матеріальної цінності не становить, жорсткий диск на 1 Гб, вартістю 1.200 грн., кредитна картка №515025 «Юнікредит Банку» на ім`я ОСОБА_7 , яка матеріальної цінності не становить, а всього викрав майно на загальну суму 47.200 грн., після чого, з викраденим майном з місця скоєння злочину зник, завдавши матеріальної шкоди потерпілому ОСОБА_7 та в подальшому викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

26.04.2014 року, приблизно о 09 год. 15 хв., ОСОБА_10 , знаходячись в будинку АДРЕСА_4 , маючи умисел на повторне таємне викрадення чужого майна, реалізуючи свій злочинний умисел, підійшов до вхідних дверей офісу №9 і, скориставшись відсутністю сторонніх осіб, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи умисно, протиправно з корисливих мотивів, за допомогою викрутки відкрив двері вищевказаного офісу та проник у середину, де таємно повторно викрав два ноутбуки марки «НР Compag Presario CQ 58- D01ЕК», вартістю 2.832 грн. 10 коп. (без ПДВ) кожен, а всього викрав майна на загальну суму 5.664 грн. 19 коп. (без ПДВ), яке належить ТОВ «НВП Саб-Іскан Груп», після чого, помістивши викрадене майно до пакету, з місця скоєння злочину зник, завдавши матеріальних збитків.

Крім того, ОСОБА_10 також було висунуто обвинувачення у тому, що 18.12.2013 року ОСОБА_10 , крім іншого, також викрав майно ФОП ОСОБА_7 , а саме 360 000 грн.

В цій частині суд першої інстанції через недоведеність факту наявності у потерпілого зазначеної суми грошей, виключив вказівку про вчинення ОСОБА_12 таємного викрадення цього майна з обвинувачення та змінив кваліфікацію дій обвинуваченого за цим епізодом з ч. 5 ст. 185 КК України на ч. 3 ст. 185 КК України дійшов висновку

В апеляційній скарзі прокурор, який приймав участь у розгляді справи судом першої інстанції, не оспорюючи висновки суду щодо доведеності вини та кваліфікації дій ОСОБА_10 за ч. 3 ст. 185 КК України по епізоду крадіжки майна ТОВ «НВП Саб-Іскан-Груп» та правильність призначення ОСОБА_10 покарання за цим законом про кримінальну відповідальність, просить вирок Дарницького районного суду м. Києва від 07 грудня 2015 року стосовно ОСОБА_10 за ч. 3 ст. 185 КК України, за епізодом крадіжки майна ОСОБА_7 скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_10 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України, кваліфікувавши його дії як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням в інше приміщення, вчинене повторно, в особливо великих розмірах. Призначити ОСОБА_10 за ч. 3 ст. 185 КК України покарання у виді 3 років позбавлення волі, за ч. 5 ст. 185 КК України у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна. За сукупністю злочинів згідно зі ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно визначити обвинуваченому покарання у вигляді 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Дарницького районного суду м. Києва від 11.02.2011 року у виді 1 року 6 місяців позбавлення та остаточно визначити покарання у виді 8 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги, прокурор посилається на помилковість висновків суду щодо недоведеності винуватості ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України, а саме у вчиненні крадіжки 360.000 грн., належних ОСОБА_13 . Апелянт вказує, що у судовому рішенні не зазначено, чому суд першої інстанції взяв до уваги одні докази і відкинув інші, а саме показання потерпілого про викрадення зазначених грошових коштів. При цьому прокурор вважає, що суд першої інстанції допустив суперечності у своїх висновках про визнання достовірними показання ОСОБА_13 в частині викрадення іншого майна та не визнавши його свідчення такими в частині крадіжки грошових коштів. Більш того, за твердженнями апелянта, суд першої інстанції не надав будь-якої оцінки тим обставинам, що потерпілий відповідними документами підтвердив факт наявності у нього таких грошових коштів, які він зберігав у сейфі, що був викрадений обвинуваченим разом з іншими речами, а відтак мав усі можливості у сукупності з іншими доказами (показаннями потерпілого, свідків) оцінити ці обставини та дійти обґрунтовано висновку про доведеність висунутого ОСОБА_10 обвинувачення в цій частині.

Апеляційна скарга захисника ОСОБА_9 повернута апелянту без розгляду через невиконання ухвали судді про залишення її без руху та надання строку для усунення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора, що брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, та просив її задовольнити; пояснення потерпілого та його представника, які просили задовольнити апеляційну скаргу; пояснення обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти апеляційної скарги прокурора, вважаючи вирок законним та обґрунтованим; провівши судові дебати та надавши останнє слово обвинуваченому, перевіривши матеріали справи та обговоривши апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_10 у вчиненні ним 26.04.2014 року таємного викрадення майна «НВП Саб-Іскан Груп» та юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого за цим епізодом за ч. 3 ст. 185 КК України будь-ким із учасників провадження не оспорюються, а тому відповідно до ст. 404 КПК України не є предметом апеляційного розгляду та колегією суддів не перевіряються.

Щодо рішення суду першої інстанції стосовно висунутого ОСОБА_10 обвинувачення за епізодом від 18.12.2013 року щодо таємного викрадення майна, належного ОСОБА_13 , то колегія суддів приходить до таких висновків.

За вказаним епізодом, визнавши недоведеним факт перебування на момент крадіжки у сейфі, що був викрадений 18.12.2013 року, грошових коштів, належних ОСОБА_13 , у розмірі 360.000 грн., суд першої інстанції у вироку зазначив, що потерпілий ОСОБА_13 , маючи реальну можливість та будучи обізнаним, за його ж показаннями, про весь перелік викраденого майна, зразу після виявлення злочину, при подачі відповідної заяви до правоохоронних органів та допиті в якості потерпілого не вказував про викрадення у нього грошових коштів у розмірі 360.000 грн. Про цей факт ОСОБА_13 зазначив лише 15.01.2014 року, тобто через значний проміжок часу.

Що ж стосується наданих потерпілим документів про укладення ним угод на виконання робіт та отримання від замовників грошових коштів за цими договорами готівкою, то відповідно до висновків суду першої інстанції, вказані документи не можуть бути визнані достатніми доказами, з огляду на інші докази, зібрані у справі, на підтвердження того, що гроші на загальну суму 360.000 грн. на момент крадіжки перебували у сейфі та були викрадені з іншим майном потерпілого.

Відтак, наявність певних сумнівів щодо конкретного переліку речей, що стали предметом злочинних дій обвинуваченого, та недостатність представлених стороною обвинувачення та потерпілим доказів з цього приводу, суд першої інстанції відповідно до загальних положень закону трактував на користь обвинуваченого.

З таким висновком суду першої інстанції, визнавши його належним чином вмотивованим та обґрунтованим, погоджується і колегія суддів.

Так, встановивши та вважаючи доведеним винуватість ОСОБА_10 у вчиненні крадіжки майна, що належало ОСОБА_13 , а саме: ноутбука «АSUS», ноутбука «АSUS», ноутбука «АРLE», планшета «АРLЕ» ІРАD, портфеля, сейфу, в якому знаходилися: печатка Фізичної особи - підприємця ОСОБА_7 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , жорсткий диск на 1 Гб та кредитна картка №515025 «Юнікредит Банку» на ім`я ОСОБА_7 , суд першої інстанції обґрунтовано послався на показання потерпілого в цій частині, показання свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , а також на дані, що містились: у протоколі огляду місця події; висновку дактилоскопічної експертизи про виявлення на місці злочину відбитків пальців, що належали обвинуваченому; у протоколі слідчого експерименту за участю ОСОБА_10 ; у протоколі перегляду відеозапису, здійсненого у приміщенні ломбарду по вул. Ялтинській, 6 у м. Києві, відповідно до якого особа, візуально схожа на обвинуваченого, намагається закласти планшет.

В цій частині висновки суду першої інстанції також будь-ким із сторін провадження не оспорюються та вирок суду в цій частині не оскаржується.

При цьому, всупереч твердженням прокурора в апеляційній скарзі, ці докази у достатній мірі, з огляду на інші матеріали кримінального провадження, не доводять висунуте ОСОБА_10 обвинувачення у викраденні грошей у сумі 360.000 грн., що належали ОСОБА_13 . Більш того будь-яких суперечностей у висновках суду першої інстанції стосовно визнання достатніми та достовірними показань потерпілого колегією суддів не встановлено.

Так, згідно з матеріалами кримінального провадження 19.12.2013 року, після виявлення злочину, потерпілий ОСОБА_13 звернувся до правоохоронних органів з відповідною заявою про викрадення у нього з офісного приміщення належних йому речей, а саме:ноутбуків, планшету та сейфу. Під час допиту як потерпілого 20.12.2013 року ОСОБА_13 не тільки уточнював перелік викраденого майна, визначивши загальний розмір спричиненої йому матеріальної шкоди на суму близько 33.600 грн., а й зазначав, що доповнений ним у перелік майна переносний жорсткий диск знаходився у вкраденому сейфі. При цьому будь-яких відомостей щодо наявності у нього грошових коштів у сумі 360.000 грн. та їх викрадення потерпілий при проведенні вказаних слідчих та процесуальних дій не надавав, що є нелогічним, враховуючи як загальну вартість викраденого майна, так і розмір грошових коштів, про зникнення яких ОСОБА_13 мав би повідомити у першу чергу.

Заява ж ОСОБА_13 про крадіжку вказаної суми грошових коштів була подана потерпілим до слідчих органів лише через сплив тривалого часу, а саме 15.01.2014 року.

При цьому, твердження прокурора в апеляційній скарзі про неправильну оцінку вказаних доказів, з огляду на те, що потерпілий фактично зразу ж повідомив про зникнення грошових коштів, а при подачі заяви не зазначав змісту речей, що знаходились у сейфі, та під час допиту вказував лише приблизну вартість викрадених речей, є неспроможними, оскільки не відповідають змісту вказаних процесуальних протоколів. Більш того, як убачається із матеріалів кримінального провадження, наданих суду прокурором на підтвердження висунутого обвинувачення, спочатку відомості до ЄРДР про вчинення крадіжки майна, належного ОСОБА_13 , були внесені з попередньою правовою кваліфікацією за ч. 3 ст. 185 КК України, і зокрема саме в межах такого обвинувачення із зазначенням загальної суми шкоди у розмірі 33.600 грн. 25.01.2014 року слідчим ОСОБА_18 приймалось рішення про призначення додаткової дактилоскопічної експертизи, що беззаперечно свідчить про те, що потерпілий про крадіжку у нього 360.000 грн. повідомив слідчі органи значно пізніше.

Більш того, зазначені раніше обставини не заперечувались ОСОБА_13 і під час допиту у суді апеляційної інстанції. При цьому, потерпілий не зміг надати будь-яких пояснень з приводу того, чому він зразу не повідомив слідчі органи про викрадення грошей, знаючи про знаходження у сейфі грошових коштів, частину яких, а саме у розмірі 140.000 грн. та 35.000 грн. він, за його показаннями та згідно із представленими прибутковими касовими ордерами, отримав 17 та 18 грудня 2013 року, тобто напередодні та в день крадіжки.

Показання ж потерпілого про те, що він до 15.01.2014 року не мав змоги повідомити слідчому про викрадення у нього грошових коштів, суд першої інстанції правильно оцінив критично, оскільки вони фактично були спростовані матеріалами кримінального провадження.

Що ж стосується наданих ОСОБА_13 світлокопій договорів підряду та прибуткових касових ордерів від 12 та 16 грудня 2013 року, а також від 17 та 18 грудня 2013 року про отримання ним 360.000 грн., то вони, як це зазначив сам прокурор в апеляційній скарзі, є лише підтвердженням наявності та походження грошей у потерпілого загалом, а відтак не можуть беззаперечно свідчити про те, що саме ця сума грошей перебувала у сейфі безпосередньо в момент його крадіжки.

Враховуючи зміст показань обвинуваченого, який жодного разу ні під час досудового розслідування, ні у суді не визнавав факт викрадення у ОСОБА_13 360.000 грн., а також відображення змісту показань свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , у тому числі і у судовому засіданні, посилання прокурора на свідчення вказаних свідків як на доказ доведеності обвинувачення в цій частині, є безпідставними, оскільки вказані особи не вказували, що ОСОБА_10 під час проведення слідчого експерименту, де зазначені особи були понятими, визнавав факт викрадення сейфу саме з грошима.

Будь-яких інших беззаперечних доказів на підтвердження знаходження 360.000 грн. у сейфі, що був викрадений ОСОБА_10 , ні прокурором, ні потерпілим, який зокрема не оскаржував вирок суду першої інстанції, представлено не було. Такі докази фактично не були здобуті і під час проведення досудового розслідування.

За таких обставин, визнаючи апеляційну скаргу прокурора необґрунтованою, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши усі представлені сторонами провадження докази, оцінивши їх з точи зору законності, допустимості, достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов правильного висновку про недоведеність викрадення ОСОБА_10 належних ОСОБА_13 грошових коштів у розмірі 360.000 грн., обґрунтовано виключивши ці обставини із обвинувачення, у зв`язку із чим на законних підставах кваліфікував дії ОСОБА_10 за цим епізодом та в цілому за ч. 3 ст. 185 КК України з призначенням особі відповідного покарання, розмір якого був визначений в межах санкції вказаного закону про кримінальну відповідальність, а також за сукупністю вироків згідно із ст. 71 КК України.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а тому підстави для скасування судового рішення з ухваленням нового вироку відсутні.

З огляду на наведене, керуючись ст.ст. 404, 405 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора, який приймав участь у розгляді справи судом першої інстанції, залишити без задоволення.

Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 07.12.2015 року щодо ОСОБА_10 залишити без змін.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_10 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 28.08.2015 року по 10.05.2016 року із розрахунку, що одному дню позбавлення волі дорівнює два дні попереднього ув`язнення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та можу бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізовано суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня його проголошення, а для засудженого, який утримується під вартою, у той же строк з моменту вручення копії ухвали.

Головуючий суддя ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

Справа №11кп/796/544/2015 Головуючий у суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія ч. 3 ст. 185 КК України Доповідач ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 травня 2016 року колегія суддів судової палати в кримінальних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

- головуючого судді ОСОБА_2

- суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

- при секретарі ОСОБА_5

- з участю прокурора ОСОБА_6

- потерпілого ОСОБА_7

- представника потерпілого ОСОБА_8

- захисника ОСОБА_9

- обвинуваченого ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 07 грудня 2015 року щодо ОСОБА_10 ,

В С Т А Н О В И Л А:

На підставі ст. 376 КПК України складена та оголошується резолютивна частина ухвали.

Керуючись ст. ст. 404, 405 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора, який приймав участь у розгляді справи судом першої інстанції, залишити без задоволення.

Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 07.12.2015 року щодо ОСОБА_10 залишити без змін.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_10 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 28.08.2015 року по 10.05.2016 року із розрахунку, що одному дню позбавлення волі дорівнює два дні попереднього ув`язнення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та можу бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізовано суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня його проголошення, а для засудженого, який утримується під вартою, у той же строк з моменту вручення копії ухвали.

Повний текст ухвали оголосити о 17 годині 00 хвилин 16 травня 2016 року.

Головуючий суддя ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4