Справа № 495/4342/16-к
Ухвала
іменем україни
03 червня 2016 року м.Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі одноособово головуючого слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому засіданні у залі суду м.Білгород-Дністровського клопотання слідчого Білгород-Дністровського ВП ГУНП України в Одеській області про накладення арешту на майно,

ВСТАНОВИВ:
Слідчий Білгород-Дністровського ВП ГУНП України в Одеській області звернувся до слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з клопотанням про накладення арешту на майно.

В судовому засіданні слідчий Білгород-Дністровського ВП ГУНП України в Одеській області клопотання підтримав, просив задовольнити в повному обсязі та провести судове засідання без фіксації технічних засобів.

В судовому засіданні прокурор Білгород-Дністровської місцевої прокуратури клопотання слідчого підтримав, просив задовольнити та провести судове засідання без фіксації технічних засобів.

Оскільки клопотання про застосування технічних засобів фіксування судового засідання не заявлялось, то відповідно до ч.1 ст.107 КПК України розгляд клопотання здійснювався без фіксування його технічними засобами.

З матеріалів клопотання вбачається, що в провадженні СВ Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області перебувають матеріали кримінального провадження №0000082, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.08.2015 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.366, ч.5 ст.191 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що директор ПП «Ренесанс-7» ОСОБА_5 15.09.2014 року уклав із Всеукраїнським громадським об`єднанням «Національної Асамблеї інвалідів України» в особі виконавчого директора ОСОБА_6 договір №15/09/14 про надання послуг, згідно якого ПП «Ренесанс-7» надає послуги з розміщення (тимчасового проживання) та харчування особам з інвалідністю та членів їх сімей - вимушених переселенців з АР Крим та зони АТО у період з 17.09.2014 року по 30.09.2014 рік, які проживали на території дитячого оздоровчого санаторію « ІНФОРМАЦІЯ_1 » по АДРЕСА_1 , відповідно до поданого замовником списку у кількості 54 осіб. (далі - Договір № 15/09/14)

Відповідно до додатку №1 до вказаного договору №15/09/14 про надання послуг в період з 17.09.2014 року по 30.09.2014 рік (усього 14 діб) діяли наступні ціни: вартість проживання - 100,00 грн. за добу, вартість харчування - 30,00 грн..

На виконання зазначеного договору та на підставі акту прийому-передачі наданих послуг від 01.10.2014 року Всеукраїнським громадським об`єднанням «Національної Асамблеї інвалідів України» 12.12.2014 року перераховано на рахунок ПП «Ренесанс-7» 98280,00 грн..

Незважаючи на це, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння державними коштами в період з 12.12.2014 року по 27.05.2015 рік, знаходячись в орендованому приміщені дитячого оздоровчого санаторію «Сперанца», розташованому за адресою: пров.Шаболатський 1, смт.Сергіївка, м.Білгород-Дністровський, Одеської області директор ПП «Ренесанс-7» ОСОБА_5 , достовірно знаючи, що відповідно до договору №15/09/14 з додатками в період з 17.09.2014 року по 30.09.2014 рік підприємством надавались послуги з проживання та харчування за загальною ціною 130 грн. на людину за добу, всупереч вимогам п.8 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», склав, підписав та скріпив печаткою підприємства завідомо неправдивий офіційний документ - прейскурант (калькуляцію) на вартість путівок без послуг в період з 07.08.2014 року по 02.10.2014 рік (Далі Прейскурант), в якому вказав завідомо недостовірну вартість проживання в сумі 125,00 грн. та вартість харчування в сумі 70,00 грн., всього на загальну вартість послуг за 1 людино-день в сумі 195 грн., яка була вищою за існуючу на підприємстві в зазначений період на 65 грн..

Крім цього, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння державними коштами в період з 12.12.2014 року по 27.05.2015 рік, знаходячись в орендованому приміщені дитячого оздоровчого санаторію «Сперанца», розташованому за адресою: пров.Шаболатський 1, смт.Сергіївка,

м.Білгород-Дністровський, Одеської області директор ПП «Ренесанс-7» ОСОБА_5 , достовірно знаючи, що відповідно до Договору №15/09/14 з додатками в період з 17.09.2014 року по 30.09.2014 рік підприємством надавались послуги з проживання та харчування 54 особам, за надання послуг яким ПП «Ренесанс-7» 12.12.2014 року отримало кошти, склав, підписав та скріпив печаткою підприємства завідомо неправдивий офіційний документ кошторис на додаткові витрати, пов`язані із забезпеченням тимчасового проживання (харчування) громадян, які вимушено переселились з тимчасово окупованої території та районів проведення антитерористичної операції, та проживають в приватному підприємстві «Ренесанс-7» з 07.08.2014 року по 06.10.2014 рік (Далі - Кошторис), в якому вказав завідомо неправдиву інформацію, а саме про відшкодування витрат в період з 17.09.2014 року по 30.09.2014 рік, пов`язаних із забезпеченням проживання (харчування) 54 осіб, за проживання (харчування) яких було сплачено Всеукраїнським громадським об`єднанням «Національної Асамблеї інвалідів України» відповідно до договору №15/09/14.

Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на заволодіння державними коштами шляхом зловживання службовим становищем, директор ПП «Ренесанс-7» ОСОБА_5 на підставі Розпорядження Одеської обласної державної адміністрації від 18.05.2015 року №302/А-2015 «Про виділення коштів для забезпечення відшкодування витрат, пов`язаних з тимчасовим проживанням інвалідів у санаторіях та інших громадян, які переміщуються з тимчасово окупованої території та району проведення антитерористичної операції», 27.05.2015 року, знаходячись в приміщені Департаменту соціального захисту населення Одеської обласної державної адміністрації, розташованому за адресою: вул.Мечникова, 102, м.Одеса, уклав з Департаментом соціального захисту населення Одеської обласної державної адміністрації в особі директора ОСОБА_7 договори №79 та №80 про відшкодування витрат, пов`язаних з тимчасовим проживанням громадян України, які вимушено переселились з тимчасово окупованої території та районів проведення антитерористичної операції.

При цьому директор ПП «Ренесанс-7» ОСОБА_5 , діючи умисно, із корисливих мотивів, з метою заволодіння бюджетними коштами, додав до вказаних договорів раніше складений ним підроблений Прейскурант із завищеною вартістю послуг в період з 17.09.2014 року о 30.09.2014 рік, а також раніше складений ним підроблений Кошторис із внесеним переліком 54 осіб, за проживання (харчування) яких в період з 17.09.2014 року по 30.09.2014 рік ПП «Ренесанс7» 12.12.2014 року отримало кошти.

На підставі наданого директором ПП «Ренесанс-7» ОСОБА_5 підробленого Прейскуранта та підробленого Кошторису на забезпечення тимчасовим проживанням громадян за договорами про відшкодування витрат, пов`язаних з тимчасовим проживанням та харчуванням №№79, 80 від 27.05.2015 року Департаментом соціального захисту населення Одеської обласної державної 29.05.2015 року перераховано на рахунок ПП «Ренесанс-7» грошові кошти в сумі 1 646 466 грн., з якої сума зайво відшкодованих державних коштів за період проживання громадян в ПП «Ренесанс-7» з 17.09.2014 року по 30.09.2014 року відповідно до висновку судово-економічної експертизи № 172/16 від 08.02.2016 року складає 235 235 грн. через завищення вартості послуг, а також 147 460 грн. через включення в Кошторис 54 осіб, за проживання (харчування) яких ПП «Ренесанс 7» не потребувало відшкодування. Всього сума зайво відшкодованих державних коштів складає 382 695 грн., чим спричинено шкоду у особливо великих розмірах Державі, оскільки сума заподіяних матеріальних збитків у 600 і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян, установлений законодавством на 2015 рік (382695 : 609 = 628,3 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян).

Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.366 КК України, яке кваліфікується, як складання та видача службовою особою завідомо неправдивого офіційного документу, якщо воно спричинило тяжкі наслідки, а також у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 Кримінального кодексу України, яке кваліфікується, як заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, якщо воно вчинено в особливо великих розмірах.

Слідчий суддя, вислухавши сторони кримінального провадження, вивчивши матеріали справи, керуючись ст.ст.170-173 КПК України, приходить до висновку, що клопотання слідчого не підлягає задоволенню на підставі наступного.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Таким чином, сторона кримінального провадження яка подає клопотання про арешт майна зобов`язана навести підстави у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна (правову кваліфікацію порушення).

Слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно у вигляді речей, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у ч.2 ст.167 КПК України, відповідно до якої тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) надані особі з метою схилити її до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та (або) матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи як винагорода за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення, доходи від них, або на які було спрямоване кримінальне правопорушення.

Згідно зі ст.173 ч.2 КПК України, При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ст.173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту.

Згідно до ст.171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Приймаючи до уваги той факт, що, слідчим не доведено правових підстав, у зв`язку з якими потрібно накласти вищезазначений арешт, не доведено необхідність його застосування, не надано належного доказового підтвердження, на підставі чого суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для арешту вищезазначеного майна.

При вирішенні питання про задоволення чи відмову в задоволенні клопотання слідчий суддя враховує, що згідно ст.167 ч.2, 170 КПК України (в редакції 2012 року) арешт може бути накладений лише на те майно у вигляді речей, якщо є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) надані особі з метою схилити її до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та (або) матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи як винагорода за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення, доходи від них, або на які було спрямоване кримінальне правопорушення.

Крім того, слідчим суддею також враховується можливість настання наслідків, розумність та співрозмірність необхідності накладення такого арешту, а саме враховується розумний баланс між забезпеченням інтересів, задля яких застосовується арешт майна, з метою сприяння у розслідуванні кримінального правопорушення та притягнення винних до відповідальності, а також забезпеченням інших інтересів.

Таким чином, дослідивши матеріали поданого клопотання, приймаючи до уваги необхідність всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин кримінального провадження; враховуючи недоведеність слідчим та прокурором необхідності вищезазначеного арешту, відсутність належних обґрунтованих правових підстав для задоволення клопотання, передбачених ст.ст.167, 170 КПК України; враховуючи наслідки накладення такого арешту майна, що призведе до порушення прав і інтересів інших осіб, що в послідуючому може призвести до невиправних наслідків; враховуючи розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, слідчий суддя приходить до висновку про недоведеність необхідності накладення вищезазначеного арешту, тому клопотання слідчого Білгород-Дністровського ВП ГУНП України в Одеській області про накладення арешту на майно задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.107, 170, 173, 234 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
В задоволенні клопотання слідчого Білгород-Дністровського ВП ГУНП України в Одеській області про накладення арешту на майно - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пяти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя