11-кп/775/391/2016(м)
265/2875/16-к

Головуючий в1-й інстанції: ОСОБА_1
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Донецької області у м.Маріуполі кримінальне провадження №0000327 за апеляційною скаргою прокурора, який здійснював повноваження прокурора у розгляді провадження судом першої інстанції, на вирок Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 15 червня 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Ленінська Кизил-Ординської області, Казахстан, громадянина України, не працюючого, судимого: 1) 11 листопада 2009 року Орджонікідзевським районним судом м.Маріуполя за ч.2 ст.185, ч.2 ст.186, ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки, на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням (іспитовим строком один рік шість місяців), з покладанням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України; 2) 21 квітня 2010 року Орджонікідзевським районним судом м.Маріуполя за ч.2 ст.185, ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки шість місяців, звільнений від відбування покарання 10 червня 2014 року на підставі п.«б» ст.4 Закону України «Про амністію у 2014 році», який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винуватим та засуджено за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк один рік. На підставі ст.75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням (іспитовим строком один рік) з покладанням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Вирішено питання про речові докази.

ВСТАНОВИЛА:

За вироком суду ОСОБА_7 засуджено за те, що він 6 лютого 2016 року близько 6 години 30 хвилин, знаходячись у приміщенні комп`ютерного клубу «Вірус», розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , керуючись корисливим мотивом, діючи умисно, повторно шляхом вільного доступу таємно викрав майно у неповнолітнього ОСОБА_8 , яке належить потерпілій ОСОБА_9 , а саме мобільний телефон Lenovo А 328 імеі 1: НОМЕР_1 , імеі 2: НОМЕР_2 вартістю 2 199 грн., заподіявши потерпілій матеріальну шкоду на вказану суму.

Прокурор в апеляційній скарзі за її змістом, не оспорюючи висновків суду щодо встановлених фактичних обставин кримінального правопорушення, доведеності обвинувачення, кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 та фактично призначеного йому покарання, просить вирок суду щодо останнього скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та неправильним звільненням останнього від призначеного покарання, ухвалити новий вирок, яким призначити йому покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді обмеження волі на строк один рік. Зазначає, що суд належним чином не врахував дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який, незважаючи на працездатний вік не працює, неодноразово судимий за корисливі злочини, має не зняті й не погашені у встановленому законом порядку судимості, знову вчинив корисливе кримінальне правопорушення, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення. На думку прокурора зазначені обставини унеможливлюють застосування до ОСОБА_7 вимог ст.75 КК України.

Заслухавши доповідача, думку прокурора на підтримання вимог апеляційної скарги, обвинуваченого про необґрунтованість апеляційної скарги та законність судового рішення, перевіривши матеріали кримінального провадження, та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню за наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів провадження та вироку, висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, відповідають фактичним обставинам провадження та підтверджуються наявними у матеріалах провадження доказами, які судом були досліджені та оцінені.

Проаналізувавши зібрані у кримінальному провадженні докази в їх сукупності та давши їм належну оцінку у вироку, суд обґрунтовано визнав винуватим ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, та відповідно кваліфікував дії останнього.

А тому висновки суду в цій частині щодо фактичних обставин провадження, винуватості обвинуваченого і правильності кваліфікації його дій, які не оскаржуються в апеляційній скарзі, згідно до ст.404 КПК України апеляційним судом не перевіряються.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд належним чином врахував обставини вчинення кримінального правопорушення, ступінь його тяжкості, дані щодо особи обвинуваченого, та призначив йому покарання, яке відповідає вимогам ст.65 КК України, вид якого та розмір за змістом фактично не оскаржуються в апеляційній скарзі, а тому також не підлягають перегляду.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та неправильне звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання, то колегія суддів вважає, що вони заслуговують на увагу.

Приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання на підставі ст.75 КК України, суд першої інстанції послався на повне визнання своєї вини обвинуваченим, щире каяття з боку останнього, сприяння досудовому і судовому слідству, наявність на утриманні дружини та малолітньої доньки. Зазначені обставини були визнані судом як обставини, що пом`якшують покарання, та на переконання суду свідчили про можливість виправлення обвинуваченого без фактичного відбування покарання. Але з таким висновком суду не можна погодитися, так як він не ґрунтується як на загальних засадах призначення покарання, так й звільнення від його відбування, встановлених ст.ст.50,65,74,75 КК України.

Як вбачається з матеріалів провадження, які повторно були досліджені в порядку, передбаченому ч.3 ст.404 КПК України, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, яке є злочином середньої тяжкості в силу ст.12 КК України, раніше неодноразово судимий за викрадення чужого майна, знову вчинив корисливий злочин майже за аналогічних обставин, сам він, маючи сім`ю та малолітню дитину, суспільно корисливою діяльністю не займається та не працює, що на думку колегії суддів об`єктивно свідчить про його небажання стати на шлях виправлення та змінити спосіб життя, стійке прагнення до вчинення нових кримінальних правопорушень.

За таких обставин висновок суду про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 без фактичного відбування покарання та звільнення його від відбування покарання на підставі ст.75 КК України, колегія суддів вважає необґрунтованим та таким, що не відповідає зазначеним вимогам закону України про кримінальну відповідальність, а також засадам та меті покарання, визначеним ст.ст.50,65 КК України, а тому вирок суду в цій частині не можна визнати законним та обґрунтованим, відповідно до вимог ст.370 КПК України, у зв`язку з чим доводи прокурора в апеляційній скарзі про це є цілком обґрунтованими та підлягають задоволенню.

У зв`язку з викладеним, на підставі п.4 ч.1 ст.420 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 скасувати в частині звільнення його від відбування покарання та ухвалити свій вирок.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404,407,418,420 КПК України, колегія суддів,-

ЗАСУДИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора, який здійснював повноваження прокурора у розгляді провадження судом першої інстанції, задовольнити.

Вирок Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 15 червня 2016 року щодо ОСОБА_7 в частині звільнення його від відбування призначеного покарання на підставі ст.75 КК України скасувати.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Вирок апеляційного суду може бути оскаржений в касаційному порядку у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів Апеляційного суду

Донецької області