Справа № 206/5019/16-к
Провадження № 1-кп/206/244/16
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"27" жовтня 2016 р. Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря - ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро кримінальне провадження № 0000984 за обвинуваченням:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Дніпропетровська, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого, не одруженого, громадянина України, з середньою освітою, раніше судимого:
- 30.06.2011 року Самарським районним судом

м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 309 КК України, до 1 року позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України від відбуття покарання звільнений з випробувальним терміном 1 рік;

- 17.08.2011 року Самарським районним судом

м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 309 КК України, до 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України від відбуття покарання звільнений з випробувальним терміном 3 роки;

- 18.05.2012 року Самарським районним судом

м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 309 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 ч. 1 КК України частково приєднаний не відбутий термін 1 місяць за вироком Самарського районного суду

м. Дніпропетровська від 17.08.2011 року, до відбуття призначено покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі;

- 29.05.2014 року Самарським районним судом

м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 309 КК України, до 1 року 6 місяців позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України частково приєднаний не відбутий термін 1 місяць за вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 18.05.2012 року до відбуття призначено 1 рік 7 місяців позбавлення волі;

-15.07.2016 Самарським районним судом м. Дніпропетровська, за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком 3 роки з випробувальним терміном на 3 роки, на підставі ст. 75 КК України;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України,
сторони кримінального провадження:
прокурор - ОСОБА_4 ,
обвинувачений - ОСОБА_3 ,
потерпіла - ОСОБА_5 ,
законний представник
неповнолітнього потерпілого - ОСОБА_6 ,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 , раніше неодноразово судимий, останній раз вироком Самарського районного суду м. Дніпропетроввська від 15.07.16 року за скоєння злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки, на шлях виправлення не став та в період іспитового строку вчинив нове умисне, корисливе кримінальне правопорушення, пов`язане з відкритим викраденням чужого майна, за наступних обставин.

Так, 19.08.16 року ОСОБА_3 , приблизно о 20.45 годині, перебуваючи біля будинку №2 по вулиці Агнії Барто в місті Дніпро, помітив потерпілу ОСОБА_5 , яка прогулювалась по вказаній вулиці та розмовляла по мобільному телефону.

В той час ОСОБА_3 , не маючи постійного місця роботи та джерела доходу для існування, перебуваючи біля будинку АДРЕСА_2 , керуючись корисливим мотивом, з метою незаконного збагачення, вирішив відкрито заволодіти майном потерпілої ОСОБА_5 , а саме належним останній мобільним телефоном марки «SAMSUNGGALAXYS3» НОМЕР_1 , НОМЕР_2 .

Діючи далі, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, обвинувачений ОСОБА_3 , в той же час, діючи відкрито, підійшов с заду до потерпілої ОСОБА_5 ,без погрози застосування чи застосування насилля, небезпечного для життя чи здоров`я потерпілої, діючи умисно, з корисливих мотивів, вихопив з рук потерпілої належний їй мобільний телефон марки «SAMSUNGGALAXYS3» IMEI46986, НОМЕР_2 .

Після вчинення кримінального правопорушення з викраденим майном ОСОБА_3 з місця вчинення злочину зник. Викраденим майном ОСОБА_3 розпорядився за власним розсудом, чим спричинив потерпілій майнову шкоду на суму 25000 гривень, відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи № 2065 від 29.08.2016 року.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе визнав повністю, у скоєному злочині розкаявся, підтвердив фактичні обставини викладені в установчій частині вироку, та суду пояснив наступне.
Прогулюючись після 20:00 години 19.08.2016 року по вул. Агнії Барто у м. Дніпро побачив потерпілу, яка розмовляла по телефону, та вихопив у неї із рук мобільний телефон «Самсунг», тікаючи викинув сім-картку та чохол, потім продав телефон незнайомцю за 700 грн.
Неповнолітня потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила суду, що у неї на вулиці ввечері 19.08.2016 року раніше незнайомий ОСОБА_3 вихопив з її рук мобільний телефон та побіг звідти у невідомому напрямку. Пізніше працівники поліції повернули їй чохол від телефона, який вони знайшли недалеко від місця скоєння злочину.
Крім повного визнання своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення ОСОБА_3 , просив суд визнати недоцільним дослідження доказів, в зв`язку з тим, що не оспорює обставини, викладені в обвинувальному акті.
Покази обвинуваченого ОСОБА_3 в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
За таких обставин, суд переконавшись, що учасники судового процесу, вірно розуміють зміст обставин провадження, відсутності сумнівів в добровільності їх позицій, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, та потерпілої та її законного представника, дослідженням зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження.
Враховуючи наведене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах ч. 3 ст. 349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, за обставин, встановлених судом, тобто у відкритому викраденні чужого майна (грабежі).
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, особу винного, те що він не працює, вчинив злочин у період іспитового строку, за місцем проживання характеризується посередньо, у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра на обліку не перебуває (т. 1 а.п. 81, 82) та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
До обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 у відповідності до ст. 66 КК України, суд відносить щире каяття.
До обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 згідно зі ст. 67 КК України, суд відносить рецидив злочину.
Враховуючи викладене, суд вважає необхідним і достатнім для виправлення і попередження вчинення нових злочинів призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання в межах санкції ч. 1 ст. 186 КК України у вигляді позбавлення волі.

Призначаючи обраний вид покарання ОСОБА_3 , суд не вбачає підстав для застосування ст.ст. 69,75 КК України, виходячи з наступного.

Згідно абз. 4 п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року № 7 (із змінами) «Про практику застосування судами кримінального покарання» вчинення особою під час іспитового строку нового злочину, суди мають розцінювати як порушення умов застосування ст. 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

На підставі абз. 7 п. 26 Постанови, у разі коли особа була засуджена до позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням і в період іспитового строку вчинила новий злочин, суд зобов`язаний визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до абз. 5 п. 8 Постанови застосування положень ст. 69 КК України щодо покарання, призначеного за сукупністю злочинів чи за сукупністю вироків, є неприпустимим.

Враховуючи викладене, суд вважає, що виправлення ОСОБА_3 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, з призначенням йому покарання у вигляді позбавлення волі, остаточно призначивши покарання за правилами ст. 71 КК України, оскільки останній вчинив новий злочин під час іспитового строку за попереднім вироком.
Дане покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 і попередження вчинення нових злочинів.
Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту залишити попереднім до набрання вироком чинності.
Питання про долю речових доказів по даному провадженню вирішено судом, виходячи з положень ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України,

УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винним в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання, обраного ОСОБА_3 за даним вироком, частково приєднати невідбуте покарання за вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 15.07.2016 року і визначити остаточно покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 6 (шість) місяців.
Залишити ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту до набрання вироком законної сили.
Строк відбування покарання рахувати з моменту фактичного затримання ОСОБА_3 , після набрання вироком законної сили.
Після набрання законної сили даним вироком зобов`язати Самарський ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області затримати ОСОБА_3 , помістивши його в Дніпропетровську установу виконання покарань управління Державної пенітенціарної служби України у Дніпропетровський області (№4) для подальшого етапування до місць відбування покарання.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь експертної установи ФОП ОСОБА_7 витрати за проведення судової експертизи № 2065 від 20.08.2016 року в розмірі 150,00 грн.
Речові докази: гумовий чохол, переданий на зберігання ОСОБА_5 , залишити останній за належністю.
Вирок може бути оскаржений з підстав , передбачених ст. 394 КПК України, до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.
Суддя ОСОБА_1