АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1121/16 Справа № 199/6750/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3
ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5
за участю:

прокурора ОСОБА_6
потерпілих ОСОБА_7 ,
ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпро, матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_9 та прокурора Дніпропетровської міської прокуратури №1 ОСОБА_10 на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 14 грудня 2015 року, яким:

ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Дніпропетровську, громадянина України, не працюючого, маючого середню освіту, мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

-05 березня 2014 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м.Дніпропетровська за ч.1 ст.125 КК України до 200 годин громадських робіт;

-19 червня 2015 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м.Дніпропетровська за ч.2 ст.389, ст.71, ст.72 КК України до 2 місяців 25 днів арешту,

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185, ч.2 ст.186 КК України та призначено йому покарання за ч.1 ст.185 КК України 2 рокі позбавлення волі, за ч.2 ст.186 КК України 4 роки позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання, більш суворим покаранням, призначено покарання 4 роки позбавлення волі.

Відповідно до ч.1 ст.71 КК України та за правилами п.п. а) п.1 ч.1 ст.72 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до призначеного покарання, приєднано покарання у виді 2 місяців арешту, не відбуте засудженим за вироком Амур-Нижньодніпровським районним судом м.Дніпропетровська від 19 червня 2015 року, та остаточно призначено покарання 4 роки 2 місяця позбавлення волі.

Цим же вироком ОСОБА_9 визнано невинуватим та виправдано за недоведеністю його участі у вчиненні кримінального правопорушення за ч.2 ст.185 КК України.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави витрати на залучення експерта у розмірі 368 гривень 28 копійок.

Вироком суду встановлено, що 07 червня 2015 року близько 06 години 05 хвилин ОСОБА_9 , знаходячись за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , з корисливого мотиву, таємно викрав чуже майно, яке належить його матері ОСОБА_8 мобільний телефон «Самсунг е1200» імей № НОМЕР_1 , вартість якого згідно висновку експерта складає 314 гривень 55 копійок та з місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_9 , діючи повторно, 09 липня 2015 року близько 19 години 05 хвилин, на подворі домоволодіння за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , реалізуючи свій раптово виниклий злочинний намір, спрямований на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, правою рукою наніс один удар в область грудей своєї бабусі ОСОБА_7 , після чого лівою рукою схопив за ліву руку ОСОБА_7 , та шляхом ривка вирвав у останньої мобільний телефон «Самсунг е1200», який знаходився в цей час у неї в руках, вартість якого згідно висновку експерта становить 314 гривень 55 копійок. Умисними діями ОСОБА_9 умисно спричинив потерпілій ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді синців у середньо - зовнішньому квадранті правої молочної залози, які відносяться до легкихтілесних ушкоджень, що мають скороминущі наслідки.

Після чого, не реагуючи на прохання ОСОБА_7 повернути їй мобільний телефон, ОСОБА_9 з викраденим майном зник з місця скоєння злочину, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

Обвинувачений ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи факту вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, просить вирок районного суду скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд до Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська. Вважає, що його слід виправдати за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, оскільки не встановлено, що він викрав телефон своєї бабусі.

Крім того, обвинувачений вказує що покарання призначене судом є суворим.

Прокурор Дніпропетровської міської прокуратури №1 ОСОБА_10 , подав апеляційну скаргу, в якій просить в частині призначеного покарання скасувати вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 14 грудня 2015 року відносно ОСОБА_9 та постановити новий вирок призначивши ОСОБА_9 більш суворе покарання.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги прокурор зазначив, що вирок суду вважає необґрунтованим і таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання тяжкості злочинів та особі обвинуваченого ОСОБА_9 , внаслідок м`якості покарання.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_9 , який підтримав свої апеляційні вимоги та просив їх задовольнити, позицію прокурора ОСОБА_6 , яка підтримала апеляційну каргу прокурора Дніпропетровської міської прокуратури №1 ОСОБА_10 та просила скасувати вирок в частині призначеного покарання та в цій частині постановити новий вирок, призначивши ОСОБА_9 покарання яке вимагає прокурор у своїй апеляції, думку потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які просили призначити покарання ОСОБА_9 не пов`язане з позбавленням воли, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла до висновку про те що вимоги апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_9 та прокурора Дніпропетровської міської прокуратури №1 ОСОБА_10 не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що висновок суду про винність обвинуваченого в скоєнні кримінальних правопорушень за обставин, встановлених судом і викладених у вироку, підтверджуються зібраними органами досудового розслідування та дослідженими у судовому засіданні доказами, які отримали належну правову оцінку.

Вина обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст.185 та ч.2 ст.186 КК Українипідтверджується зібраними органами досудового розслідування та дослідженими у судовому засіданні доказами:

Так потерпіла ОСОБА_8 підтвердила суду, що її телефон «Самсунг е1200» викрав її син ОСОБА_9 ..

Потерпіла ОСОБА_7 пояснила що її онук ОСОБА_9 у вечорі 09 липня 2015 року на території подвір`я будинку АДРЕСА_1 вдарив її та вирвав з руки мобільний телефон «Самсунг е1200» і віддав його водію таксі, як оплату за проїзд.

Свідок ОСОБА_11 підтвердила що 09 липня 2015 року близько 19 годині 00 хвилин, прийшовши до будинку АДРЕСА_1 , бачила, як ОСОБА_9 вирвав з рук ОСОБА_7 мобільний телефон, бачила у потерпілої синці на руках, які зі слів останньої їй спричинив онук.

Свідкок ОСОБА_12 суду показав, що він працює у ломбарді, який знаходиться на вул.Калиновій, 12а у м.Дніпропетровську. 20 червня 2015 року у ранковий час доби ОСОБА_9 прийшов до ломбарду та здав йому мобільний телефон «Самсунг е1200» білого кольору, отримавши 90 гривень.

Крім показань потерпілих та свідків, вина ОСОБА_9 в обвинуваченні підтверджується іншими доказами, отриманими під час кримінального провадження та дослідженими під час судового розгляду:

Відповідно до висновків судово-товарознавчих експертиз залишкова вартість двох мобільних телефонів «Samsung» моделі «Е1200», кожного з них, відповідно, станом на 10 липня 2015 року і на 20 липня 2015 року, могла становити 314,55 грн. кожного.

Згідно судово-медичної експертизи у потерпілої ОСОБА_7 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: чотирьох синців на передній та задній поверхні лівого передпліччя на межі середньої та нижньої третини, у середньо-зовнішньому квадранті правої молочної залози та на внутрішній поверхні правої гомілки у верхній третині та за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки.

При проведенні слідчого експерименту потерпіла ОСОБА_7 показала як і де її бив онук та вирвав з руки телефон.

Відповідно до договору з ломбардом ПТ « ОСОБА_13 , ОСОБА_12 ломбард «Гарант», укладеного з ОСОБА_9 , останній заставив мобільний телефон марки «Самсунг е1200», імеі: НОМЕР_1 за 90 грн..

Аналізуючи наведене судова колегія вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_9 , про те, що його провина не доведена, так як вони спростовуються приведеними вище доказами.

Що стосується доводів доповнення до апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_9 , стосовно того що судом першої інстанції не в повному обсязі дослідженні фактичні обставини справи то колегія суддів вважає їх необґрунтованими.
Перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційних вимог, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_9 та прокурора Дніпропетровської міської прокуратури №1 ОСОБА_10 про те, що обвинуваченому призначено покарання яке не відповідаєтяжкості злочинів та особі обвинуваченого.

Відповідно до вимог ст.65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу засудженого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
При визначенні покарання ОСОБА_9 суд урахував, що ОСОБА_9 раніше був засуджений двічі, не відбув покарання за попередніми двома вироками і через нетривалий час після ухвалення відносно нього вироку суду, скоїв умисний злочин середньої тяжкості та умисний тяжкий злочин, які представляють велику суспільну небезпеку.

Зокрема, суд першої інстанції обґрунтовано врахував що ОСОБА_9 на час затримання ніде не працював, постійного доходу не має, не має тяжких хвороб та неповнолітніх дітей або непрацездатних осіб на утриманні, за місцем мешкання характеризується негативно.

З урахуванням наведеного, судова колегія вважає, що суд 1-ї інстанції з додержанням вимог ст.65 КК України, обґрунтовано дійшов до висновку про відсутність підстав для застосування ст.ст.69, 75 КК України при призначенні покарання ОСОБА_9 та призначив покарання у вигляді позбавлення волі.
З огляду на викладене суд, дотримуючись вимог ст.ст.50, 65 КК України, призначив ОСОБА_9 покарання, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів. Тому не має підстав вважати що таке покарання є явно несправедливим унаслідок його м`якості, про що йдеться в апеляційної скарзіпрокурора, та суворості, про що йдеться в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_9 і з цих підстав апеляційні скаргиобвинуваченого та прокурора задоволенню не підлягають.
При перевірці матеріалів кримінального провадження істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які є безумовною підставою для зміни та скасування вироку суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.
Судова колегія вважає за необхідне у відповідності до ч.5 ст.72 КК України зарахувати у строк покарання, строк його попереднього ув`язнення з 10 липня 2015 року по 02 червня 2016 року включно, з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та прокурора Дніпропетровської міської прокуратури №1 ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 14 грудня 2015 року, відносно ОСОБА_9 без змін.

Зарахувати ОСОБА_9 в строк покарання, строк його попереднього ув`язнення з 10 липня 2015 року по 02 червня 2016 року включно, з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.
Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді