АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №11-кп/796/52/2016 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст. 286 КК України Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретарів судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6

за участю прокурора ОСОБА_7

потерпілої ОСОБА_8

представника потерпілої ОСОБА_9

обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11

захисників ОСОБА_12 , ОСОБА_13

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами потерпілої ОСОБА_8 та захисника обвинуваченого ОСОБА_11 - адвоката ОСОБА_12 на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 10 червня 2015 року, згідно з яким,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Києва, громадянин України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимий,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

На підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» ОСОБА_10 звільнено від покарання;

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Києва, громадянин України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , не судимий,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_11 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки та покладено на нього обов`язки, передбачені п.п. 2, 3, 4 ст. 76 КК України.

Цим же вироком постановлено стягнути з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на користь потерпілої ОСОБА_8 100000 гривень з кожного в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 про стягнення з ПрАТ СК «УНІКА» та ПрАТ СК «Інтер Експрес» матеріальної шкоди, пов`язаної з витратами на лікування та пошкодження речей залишено без розгляду.

Цивільні позови потерпілих ОСОБА_14 та ОСОБА_15 залишено без розгляду.

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно із вироком суду першої інстанції, ОСОБА_11 приблизно о 18 годині 20 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем "ВАЗ-2101", д.н.з. НОМЕР_1 , в салоні якого на передньому сидінні знаходилась ОСОБА_15 , рухався по проїзній частині вул. Солом`янській зі сторони вул. Олексіївської в напрямку вул. Протасів Ярв м. Києві, та виїхавши на регульоване перехрестя з вул. Волгоградською, на дозволяючий сигнал світлофора, розпочав виконувати маневр повороту ліворуч.
У цей час, ОСОБА_10 керуючи технічно справним автомобілем «Volvo S 80», д.н.з. НОМЕР_2 , рухався по проїзній частині вул. Солом`янської зі сторони вул. Протасів Яр в напрямку вул. Олексіївської через регульоване світлофорним об`єктом перехрестя з вул. Волгоградською в м. Києві, у другій смузі руху із наявних трьох, зі швидкістю 81,8 - 112,5 км/год., яка перевищувала максимально допустиму швидкість на даній ділянці 60 км/год.

Під час руху ОСОБА_11 допустив порушення вимог п.п. 1.5, 2.3 підпункт "б", 10.1 та 16.6 Правил дорожнього руху, яківиявились в тім, що він керуючи технічно справним автомобілем "ВАЗ-2101", д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині вул. Солом`янській зі сторони вул. Олексіївської напрямку вул. Протасів Яр в м. Києві та виїхавши на регульоване перехрестя з вул. Волгоградською, на дозволяючий сигнал світлофора, проявив неуважність до дорожньої обстановки і її змін, перед початком зміни напрямку руху пов`язаного з виконанням маневру повороту ліворуч не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не надав дорогу автомобілю «Volvo S80», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_10 , який рухався назустріч, а продовжив рух з виїздом на перехрестя вулиць Солом`янської та Волгоградської, де скоїв зіткнення з вказаним автомобілем, внаслідок чого вказаний автомобіль в некерованому стані виїхав за межі проїзної частини на тротуар, де скоїв наїзд на пішоходів ОСОБА_8 та ОСОБА_14 .
Порушення вимог п.п. 1.5, 2.3 підпункт "б", 10.1 та 16.6 Правил дорожнього руху з боку водія ОСОБА_11 знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і її наслідками.
Під час руху водій ОСОБА_10 допустив порушення вимог п.п. 1.5, 2.3 підпункт "б", 8.7.3 підпункт "г", 8.10, 8.11 та 12.4 Правил дорожнього руху України, які виявились в тім, що він, керуючи технічно справним автомобілем «Volvo», д.н.з. НОМЕР_2 , рухаючись в другій смузі проїзної частини вул. Солом`янської зі сторони Протасів Яр в напрямку вул. Олексіївської в м. Києві з перевищенням максимально допустимої швидкості на даній ділянці 60 км/год., під час руху проявив неуважність до дорожньої обстановки і її змін. При поданні світлофором, який встановлений перед виїздом на перехрестя з вул. Волгоградською жовтого сигналу, не зупинився перед дорожньою розміткою 1.12 ПДР (стоп-лінія), а продовжив рух далі та виїхав на перехрестя вул. Волгоградською в м. Києві, де скоїв зіткнення з автомобілем "ВАЗ-2101", д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_11 , внаслідок чого вказаний автомобіль в некерованому стані виїхав за межі проїзної частини на тротуар, де скоїв наїзд на пішоходів ОСОБА_8 та ОСОБА_14 .

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішоходам ОСОБА_8 та ОСОБА_14 , а також пасажиру автомобіля "ВАЗ-2101" ОСОБА_15 були спричинені тілесні ушкодження.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_8 , не оспорюючи фактичні обставини, встановлені судом першої інстанції під час розгляду справи по суті, доведеність винуватості обвинувачених у вчиненні злочину та кваліфікацію протиправних дій, посилаючись на неповноту судового розгляду та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону при розв`язанні цивільного позову, просить вирок суду першої інстанції в частині розгляду судом її позовної заяви щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої злочинними діями засуджених та залишення без розгляду цивільного позову про стягнення матеріальної шкоди, пов`язаної з витратами на лікування та пошкодження речей із страхових компаній ПрАТ СК «УНІКА» та ПрАТ СК «Інтер Експрес» змінити та задовольнити її цивільний позов до обвинувачених в повному обсязі.

На обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що судом першої інстанції було безпідставно прийнято рішення про залишення без розгляду її позовних вимог до страхових компаній, оскільки не зважаючи на те, що всі підтверджуючі документи були долучені до матеріалів справи, правові підстави для прийняття зазначеного рішення були відсутні.

Також зазначає, що судом необґрунтовано та без наведення належного обґрунтування було прийнято рішення про часткове задоволення позову про стягнення з обвинувачених моральної шкоди саме в сумі 100000 гривень, оскільки задоволений розмір моральної шкоди не відповідає тяжкості понесених моральних страждань.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_11 - адвокат ОСОБА_12 ставить питання про скасування вироку в частині визнання ОСОБА_11 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України з закриттям кримінального провадження у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення та про залишення цивільного позову потерпілої без розгляду.

При цьому, посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, апелянт вважає, що суд першої інстанції, не врахувавши, що зібраними по справі доказами не було доведено вину ОСОБА_16 у вчиненні кримінального правопорушення, дійшов до необґрунтованого висновку про наявність достатніх доказів, які доводять наявність в діях ОСОБА_11 складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Зазначає, що судом першої інстанції не були враховані та не зазначені у вироку показання свідків ОСОБА_17 і ОСОБА_18 в частині їх свідчень про те, що ОСОБА_11 правил дорожнього руху не порушував та діяв у відповідності до їх вимог, а також не взяті до уваги висновки експерта від 16.12.2013 року, згідно якого ОСОБА_16 рухався на зелене світло світлофора і майже закінчував маневр.

Також захисник вказує, що винуватість ОСОБА_11 при обставинах встановлених у вироку не підтверджена жодним доказом. Судом безпідставно в обґрунтування вини ОСОБА_11 покладено висновок експерта 27.01.2014 року згідно якого, обидва водії винні у дорожньо-транспортній пригоді, при цьому допитаний у судовому засіданні експерт не зміг пояснити на підставі яких фактичних даних він дійшов до такого висновку. При цьому, у висновку експертом не зазначено, які методи застосовувались при дослідженні та на підставі яких розрахунків він прийшов до відповідних висновків. Вважає, що висновок експерта ґрунтується на припущеннях, а тому даний висновок в частині дослідження питань № 3 та № 5 є неналежним доказом.

Заслухавши доповідь судді, пояснення потерпілої ОСОБА_8 та її представника адвоката ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу потерпілої та заперечували проти апеляційної скарги захисника ОСОБА_12 , думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу потерпілої та заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, пояснення обвинуваченого ОСОБА_11 та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу захисника та заперечували проти задоволення апеляційної скарги потерпілої, обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_13 , які заперечували проти задоволення апеляційних скарг, вважаючи вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, провівши судові дебати та надавши обвинуваченим останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ч. 1 та ч. 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних вимог, але вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Перевіряючи матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_11 були допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, у разі визнання особи винуватою, у мотивувальній частині вироку має бути зазначено, зокрема, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Проте, зазначених вимог закону суд першої інстанції не дотримав.

Як убачається з вироку, визнаючи винними ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , суд не вказав у вироку чи перебували дії ОСОБА_11 та ОСОБА_10 у причинно - наслідковому зв`язку з завданням потерпілим тілесних ушкоджень, не зазначив про наявність причинного зв`язку між діянням (порушенням правил безпеки дорожнього руху) кожного з них та наслідками, що настали; не дослідив характер та черговість порушень, які вчинив кожен із водіїв; хто з них створив небезпечну дорожню обстановку; тобто належним чином не з`ясував ступінь участі кожного з них у спричиненні злочинного наслідку.

Більш того, не зазначено вищезазначених обставин і в обвинувальних актах.

Згідно до вимог ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, які висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, крім випадків передбачених цією статтею.

Згідно з п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 цього Кодексу.

Зокрема, п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України визначає, що формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладається після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та правової кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

З матеріалів кримінального провадження убачається, що 08 квітня 2014 року до Солом`янського районного суду м. Києва надійшло два обвинувальних акта, а саме: обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001076, внесеному до ЄРДР 24.10.2013 року щодо ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 286 КК України та обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001076, внесеному до ЄРДР 24.10.2013 року щодо ОСОБА_11 за ч. 2 ст. 286 КК України. При цьому, дані про їх об`єднання в одне провадження відсутні.

Зазначені обвинувальні акти щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_11 не відповідають вимогам ст. 291 КПК України, оскільки взагалі не містять формулювання обвинувачення відповідно до положень закону.

Зі змісту обвинувальних актів в даному кримінальному провадженні убачається, що вони містять дані про повідомлення ОСОБА_10 та ОСОБА_11 про підозру, фактичні обставини, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на відповідну частину та статтю закону України про кримінальну відповідальність, але обвинувальні акти не містять формулювання обвинувачення, тобто твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Таким чином, прокурором у відповідності до вимог кримінального процесуального закону не висунуто зазначеним особам обвинувачення у вчиненні ними кримінального правопорушення.

Суд першої інстанції на вищезазначене уваги не звернув і за відсутності висунутого ОСОБА_10 та ОСОБА_11 обвинувачення, ухвалив щодо них обвинувальний вирок, що є неприпустимим.

З огляду на викладене суд першої інстанції, всупереч вимогам ст. 337 КПК України, розглядав справу за відсутності обвинувачення, висунутого ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в порядку, передбаченому КПК України, що є істотним порушенням норм кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Згідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_11 за відсутності обвинувачення, висунутого в порядку, передбаченому КПК України, тобто з істотним порушенням норм кримінального процесуального закону, що перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Враховуючи, що суд апеляційної інстанції не має права розглядати обвинувачення, що не було висунуте в суді першої інстанції відповідно до положень ч. 4 ст. 404 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

Призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції відповідно до положень ч. 2 ст. 415 КПК України не вправі наперед вирішувати питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосуванням судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Під час нового розгляду суду першої інстанції необхідно врахувати викладене, ретельно з використанням усіх процесуальних можливостей розглянути доводи, викладені в апеляційних скаргах, і, дотримуючись вимог КПК України, прийняти законне, обґрунтоване та справедливе рішення.

Оскільки судове рішення підлягає скасуванню з інших підстав, ніж зазначених в апеляційних скаргах, то апеляційні скарги підлягають задоволенню частково.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, 376 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_8 та захисника обвинуваченого ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_12 задовольнити частково.

Вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 10 червня 2015 року щодо ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , засуджених за ч. 2 ст. 286 КК України, скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4