Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/238/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 213 (153-3) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22.03.2016 м.Кіровоград

Колегія суддів апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченої ОСОБА_7 ,
захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_8
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , поданою на ухвалу Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 15 січня 2016 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Кіровограда, українки, громадянки України, вдови, із професійно-технічною освітою, такої, яка не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , судиму:

05.08.2014 року Кіровоградським районним судом Кіровоградської області за ч. 1 ст. 213 КК України до покарання у виді громадських робіт тривалістю 120 годин,

повернуто прокурору Кіровоградської місцевої прокуратури у зв`язку із невідповідністю вимогам Кримінального процесуального кодексу.

Органом досудового розслідування, відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні здійснення операцій з брухтом кольорових і чорних металів, особами відомості про яких не включено до переліку суб`єктів господарювання, що здійснюють операції з металобрухтом, надання приміщень для розташування незаконного пункту прийому, схову т а збуту металобрухту, вчиненого особою, раніше судимою за злочин, передбачений цією статтею.

Інкриміновано, вчинення ОСОБА_7 , яка не є суб`єктом господарювання і не має державної реєстрації на здійснення операції з брухтом кольорових та чорних металів, будучи судимою за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 213 КК України, у період з 05 серпня 2015 року і протягом 2015 року, умисно, з корисних міркувань, здійснювала незаконну заготівлю металобрухту у мешканців с. Веселівка Кіровоградського району Кіровоградської області, який заготовляла та зберігала за місцем свого мешкання для подальшого збуту, без ведення оперативного обліку операцій з металобрухтом.

Під час проведення працівниками поліції обшуку 12 серпня 2015 року за адресою проживання обвинуваченої ОСОБА_7 , у будинку АДРЕСА_1 , виявлено та вилучено 840 кг брухту чорного металу, 4,5 кг брухту міді, 7 кг брухту свинцю, 2 кг брухту алюмінію.

У підготовчому судовому засіданні суд першої інстанції прийняв рішення повернути обвинувальний акт прокурору, в зв`язку із невідповідністю вимогам Кримінального процесуального кодексу України.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував наступним.

Формулювання обвинувачення, зазначене в обвинувальному акті щодо ОСОБА_7 , не містить опису кваліфікуючих ознак кримінального правопорушення, інкримінованого ОСОБА_7 , не зазначено у чому полягало здійснення операцій з брухтом кольорових і чорних металів, кому надавалося приміщення для розташування незаконного пункту прийому, схову та збуту металобрухту, що порушує право обвинуваченого на захист.

У реєстрі матеріалів досудового розслідування відсутні відомості про надання слідчим суддею дозволу на проведення обшуку житла, відсутні повні реквізити слідчих дій та прийнятих під час досудового розслідування процесуальних рішень.

В розписках про отримання копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування відсутнє зазначення кількості сторінок обвинувального акту та реєстру.

Ухвалу суду першої інстанції про повернення прокурору обвинувального акту оскаржено в апеляційному порядку прокурором у кримінальному провадженні.

Прокурор у поданій ним апеляційній скарзі просить ухвалу суду першої інстанції скасувати через невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та порушення кримінального процесуального закону, та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог наводить наступні доводи.

Вказує на незаконність та невмотивованість ухвали суду першої інстанції, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, допущення судом істотного порушення вимог кримінального процесуального закону України.

Особа, яка подала апеляційну скаргу, не погоджуючись із зазначенням суду про порушення права на захист обвинуваченої ОСОБА_7 , вказує про те, що під час досудового розслідування і на стадії підготовки у суді першої інстанції обвинувачена користувалася допомогою захисника, що беззаперечно свідчить про те, що право на захист дотримано.

Заслухавши суддю-доповідача, в дебатах прокурора, котрий підтримав доводи своєї апеляційної скарги у повному обсязі, і просив ухвалу суду першої інстанції скасувати як незаконну, та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції, обвинувачену ОСОБА_7 та в її інтересах адвоката ОСОБА_8 , які просили залиши ухвалу без змін дослідивши матеріали кримінального провадження, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Положеннями ст. 291 КПК України законодавець встановив процесуальний порядок складення обвинувального акту у кримінальному провадженні, ряд відомостей, що їх має містити обвинувальний акт, а також чітко визначив ті процесуальні документи, що в обов`язковому порядку додаються органом досудового розслідування до обвинувального акту.

Згідно із п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України.

Колегія суддів, перевіривши в апеляційному порядку законність оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, погоджується із висновками суду першої інстанції, зазначеними у вказаній ухвалі про необхідність повернення обвинувального акту прокурору, у зв`язку із невідповідністю даного обвинувального акту вимогам Кримінального процесуального кодексу України.

Підставами того є наступне.

Положеннями статті 291 КПК України регламентовано вичерпний перелік відомостей, що їх має містити обвинувальний акт, коли його скеровується органом досудового розслідування до суду.

Зокрема, п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, встановлено обвинувальний акт має містити такі відомості як виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення кримінального закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

З обвинувального акту убачається, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні операцій з брухтом кольорових і чорних металів, особами відомості про яких не включено до переліку суб`єктів господарювання, що здійснюють операції з металобрухтом, надання приміщень для розташування незаконного пункту прийому, схову та збуту металобрухту, вчиненого особою, раніше судимою за злочин, передбачений ст. 213 КК України.

Разом із тим, органом досудового розслідування формулювання обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_7 , викладено неналежно, формально і узагальнено.

Відповідно до змісту обвинувального акту, дослівно: « … ОСОБА_7 , не являючись суб`єктом підприємницької діяльності, … не маючи державної реєстрації на здійснення операцій з брухтом кольорових та чорних металів, будучи судимою в 2014 році за кримінальне правопорушення, передбачене ст. 213 КК України, на шлях виправлення не стала та продовжила свої злочинні дії. А саме в період з 05.08.2015 року, тобто моменту попередньої судимості, протягом 2015 року, … не припиняючи прийому брухту чорних та кольорових металів, здійснювала незаконну заготівлю металобрухту в мешканців с. Веселівка Кіровоградського району та області, який заготовляла та зберігала за місцем свого мешкання для подальшого збуту …».

Після чого, обвинувальний акт містить зазначення про те, що у ОСОБА_7 під час обшуку 12.08.2015 року вилучено брухт чорного та кольорових металів.

Більше жодних відомостей щодо кримінального правопорушення обвинувальний акт не містить.

При цьому, відповідно до ст.. 91 КПК України, - у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Згідно із ч. 1 ст. 92 КПК України - обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

У даному випадку норми частини другою статті 92 КПК України не є предметом оскарження (доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого).

Таким чином, в ракурсі наведених норм кримінального процесуального закону, на орган досудового розслідування законодавцем покладено процесуальний обов`язок доказування наведених обставин, перелік яких є вичерпним, і є обов`язковим чітке дотримання даних норм кримінального процесуального закону, разом із дотриманням норм статті 291 КПК України.

Проте, як наведено вище за змістом даної ухвали суду апеляційної інстанції у відповідності до обвинувального акту, органом досудового розслідування та прокурором вимоги норм кримінального процесуального закону України порушено.

Формулювання обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 213 КК України, не містить визначення конкретизованого часу, способу вчинення кримінального правопорушення.

Більш того, взагалі відсутнє описання обставин вчинення кримінального правопорушення.

Зокрема, в обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_7 приймала, здійснювала незаконну заготівлю, у жителів с. Веселівка Кіровоградського району та області брухту чорних і кольорових металів, протягом всього 2015 року, в період з 05 серпня 2015 року.

Разом із тим, відповідно до обвинувального акту, обшук у обвинуваченої ОСОБА_7 працівниками поліції проведено вже 12 серпня 2016 року, тобто, 12 серпня 2015 року викрито і припинено злочинну діяльність.

За цих підстав є незрозумілим протягом якого часу тривала злочинна діяльність обвинуваченої ОСОБА_7 , що їй інкримінується, зважаючи на зазначення про здійснення незаконної заготівлі брухту чорного та кольорового металів протягом всього 2015 року.

Стороною обвинувачення не зазначено про обставини здійснення такої незаконної заготівлі, - не встановлено конкретних випадків прийому ОСОБА_7 брухту чорних і кольорових металів, їх часу, із зазначенням у кого саме з жителів с. Веселівка Кіровоградського району та області вчинено прийом такого брухту.

Більш того, обвинуваченням ОСОБА_7 інкримінується здійснення операцій з брухтом кольорових і чорних металів, надання приміщень для розташування незаконного пункту прийому, схову та збуту металобрухту, але при цьому в обвинувальному акті не зазначено про час, обставини кримінального правопорушення, способу вчинення у кого з мешканців с. Веселівка брухт приймався, механізм збуту цього брухту та не встановлено осіб, кому обвинувачена брухт здавала; також не містить обвинувальний акт опису обставин надання ОСОБА_7 приміщень для розташування незаконного пункту прийому, схову та збуту металобрухту, - кому ці приміщення надавалися.

Встановлення вказаних обставин є обов`язковим, їх має містити обвинувальний акт, і встановлення цих відомостей, що їх має містити обвинувальний акт є компетенцією саме органу досудового розслідування.

Суд апеляційної інстанції вважає безпідставними доводи апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні про те, що судом першої інстанції неправомірно постановлено повернути обвинувальний акт прокурору, оскільки на даній стадії кримінального провадження суд не вправі вирішувати питання правильності кваліфікації обвинувачення.

У даному випадку суд першої інстанції законно та обґрунтовано, не надаючи юридичної оцінки кваліфікації дій обвинуваченої ОСОБА_7 та доказам обвинувачення, по суті, на стадії підготовчого судового провадження, в порядку ст.. 314 КПК України, постановив судове рішення, з огляду на вимоги ст.. 291 КПК України, про повернення обвинувального акту прокурору, коли він не відповідав вимогам Кримінального процесуального кодексу України.

Однак, судом першої інстанції, як те й вимагає кримінальний процесуальний закон, зокрема п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, із урахуванням ст.. ст.. 91, 92 КПК України, надано оцінки належності викладення, і формулювання обвинувачення, без його юридичного оцінювання із послідуючими наслідками у вигляді ухвалення вироку у разі доведеності або не доведеності винуватості особи, або ж постановленням інших можливих, передбачених Кримінальним процесуальним законом судових рішень.

Під час підготовчого судового засідання є важливим ретельно перевіряти дотримання органами досудового розслідування вимог ст. 291 КПК, оскільки у деяких випадках недотримання ст. 291 КПК ставить під сумнів законність прийнятого у подальшому судового рішення у кримінальному провадженні.

Крім того, слід зауважити і про таке.

Прокурор не погоджується із висновками суду першої інстанції, зазначеними в оскаржуваному судовому рішенні, відносно порушення права обвинуваченої ОСОБА_7 на захист, і в апеляційній скарзі вказує на те, що право на захист обвинуваченої дотримано, оскільки їй призначено адвоката на ранній стадії досудового розслідування.

Проте, поняття права на захист має ширше розуміння, і не полягає лише у призначенні підозрюваному, обвинуваченому захисника.

Забезпечення обвинуваченому права на захист згідно зі ст. 129 Конституції України є основною засадою судочинства, а відповідно до ст. 7 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) віднесено до загальних засад кримінального провадження.
Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема ст. 6, якою встановлено право на справедливий суд, п.п «а» п. 3 регламентовано: Кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: a) бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.
Не зазначення у висунутому проти особи обвинуваченні обставин вчинення кримінального правопорушення, неналежне формулювання обвинувачення, недотримання вимог ст. 291 КПК України - впливає безпосередньо на обсяг пред`явленого обвинувачення, від якого обвинувачена ОСОБА_7 має захищатися.

Детальне зазначення обставин пред`явленого обвинувачення забезпечує та гарантує на державному рівні, у площині розуміння наведених вище вимог законодавства, здійснення та використання належно обвинуваченим його невід`ємного процесуального права на захист від того обвинувачення, що йому пред`явлене.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно вказав у своїй ухвалі, що обвинувальний акт має недоліки, в зв`язку з чим підлягає поверненню прокурору для усунення цих встановлених недоліків, тому підстави для скасування ухвали суду і задоволення апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 15 січня 2016 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 213 КК України, повернуто прокурору Кіровоградської місцевої прокуратури залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Кіровоградської області набирає законної сили негайно після її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3