В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.03.2016 р. м. Жмеринка
Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
секретаря: ОСОБА_2 ,
з участю сторін та учасників провадження:
прокурора: ОСОБА_3 ,
обвинуваченої: ОСОБА_4 ,
потерпілої: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Жмеринці кримінальне провадження №1-кп/130/91/2016 (130/459/16-к), внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000078 від 27.01.2016 року відносно
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, уродженки м. Жмеринка Вінницької області, зареєстрованої та проживаючої в АДРЕСА_1 , не заміжньої, не працюючої, з базовою загальною середньою освітою, раніше не судимої,
за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, -

в с т а н о в и в:

16.01.2016 р. близько 21-30 год. ОСОБА_4 , перебуваючи за адресою АДРЕСА_2 , переслідуючи мету на заволодіння чужим майном, діючи умисно, з корисливих мотивів, шляхом зловживання довірою, попросила у своєї знайомої ОСОБА_5 її планшет, бувший у використанні, білого кольору марки «Pixusplaythreev 4.0», та отримавши на згоду, розпорядилася майном останньої на власний розсуд. Згідно довідки вартості майна, станом на 16.01.2016 р. планшет білого кольору марки «Pixusplaythreev 4.0», бувший у використанні з 2014 року, становить 700 грн. Вказаними діями ОСОБА_4 завдала ОСОБА_5 матеріальної шкоди на суму 700 грн.
Вказані дії обвинуваченої ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 1 ст. 190 КК України як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство).
Цивільний позов не заявлено.
Обвинувачена ОСОБА_4 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст.190 КК України визнала повністю, за обставин, викладених у вироку, щиро розкаялась. В своїх показах повністю підтвердила обставини, що викладені в обвинувальному акті. Пояснила, що із ОСОБА_5 та її чоловіком ОСОБА_6 вона знайома давно, приходила до них в гості, проводили разом час, дружили. Вона користувалась планшетом білого кольору, бувшим у вжитку марки «Pixusplaythreev 4.0», однак завжди повертала. 16.01.2016 року близько 21-21,30 годин вона прийшла додому до потерпілої по АДРЕСА_2 , де вони втрьох випили трошки спиртного та ОСОБА_5 вийшла на перекур. Тоді ОСОБА_4 попросила ОСОБА_7 віддати їй планшет для власних потреб, а вона розрахується за нього 11.02.2016 року у сумі 500 грн., коли отримає кошти на дитину, чи позичить у матері. ОСОБА_8 погодився, а коли в кімнату повернулась потерпіла, переконав її віддати планшет обвинуваченій, вказуючи, що вона за нього розрахується. Обвинувачена забрала планшет додому, він побув у неї два чи три дні і вона його обміняла у знайомого ОСОБА_9 на мобільний телефон марки «Леново», яким користується на даний час. Однак їй почала телефонувати потерпіла та просити розрахуватись за планшет у сумі 500 грн. Таких грошей в обвинуваченої не було, позичити вона не змогла, планшет вона обміняла на телефон, а тому потерпіла звернулась до правоохоронних органів. Кошти за планшет частково в сумі 250 грн. обвинувачена віддала потерпілій 16.02.2016 року, а другу половину 250 грн. 15.03.2016 року. Обвинувачена пояснила, що розраховувала на те, що потерпіла буде чекати грошей, а планшет вважала своїм, тому ним і розпорядилась. У вчиненому щиро розкаялась, при призначенні покарання погодилась із видом та мірою покарання, запропонованим прокурором, вказала, що відробить громадські роботи, оскільки має дохід лише у виді соціальної допомоги при народженні дитини та може розраховувати на позику грошей у матері. Також у неї на утриманні є малолітня дитина, 2012 року народження, вона не вагітна. Вартість, кількість та ознаки майна отриманого шахрайським шляхом, час, місце, спосіб, умисел та мотив вчинення злочину обвинувачена не оспорила.
Потерпілою у даному кримінальному провадженні визнано ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка, суду показала, що із обвинуваченою вона познайомилась через свого чоловіка ОСОБА_7 , та остання часто приходила до них додому, брала планшет, який знаходився у власності потерпілої та її чоловіка. Вони повністю довіряли обвинуваченій, а тому 16.02.2016 року, коли та ввечері була в них в гостях, прийняли рішення про те, щоб віддати планшет ОСОБА_4 за 500 грн., погодились почекати розрахунок до 11.02.2016 року. Однак передумали, та десь через тиждень потерпіла зателефонувала до обвинуваченою із проханням дати гроші за планшет або повернути сам планшет, на що ОСОБА_4 сказала, що планшет вона продала, намагалась дати телефон покупця. Потерпіла почекала кілька днів, однак ОСОБА_4 не віддала ні грошей, ні планшету, та тому 27.01.2016 року звернулась в поліцію. Вважає, що ОСОБА_4 не мала продавати чи віддавати планшет, оскільки за нього не розрахувалась, а відтак не змогла його повернути потерпілій. Гроші ОСОБА_10 почала повертати лише частинами в другій половині лютого, та остаточно розрахувалась за планшет 15.03.2016 року. На даний час вона до обвинуваченої жодних претензій не має, просить її суворо не карати.
Суд, враховуючи повне визнання вини обвинуваченою, заслухавши думку присутніх учасників судового провадження, за відсутності заперечень та сумнівів у добровільності їх позицій, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та ухвалив обмежитись дослідженням характеризуючих даних на обвинувачену. При цьому суд виходить з того, що злочин вчинений обвинуваченою не є складним, є одноепізодним, обвинувачена не має будь-яких фізичних чи психічних вад, розуміє суть пред`явленого обвинувачення, розуміє зміст фактичних обставин справи, які не оспорює, усвідомлює неможливість у подальшому оспорити ці фактичні обставини в апеляційному порядку, про що заявила у судовому засіданні, а відтак у даному випадку у суду відсутні сумніви щодо добровільності і істинності позиції обвинуваченої з цього питання. Обвинувачена визнає свою вину повністю, потерпіла цивільного позову по справі не заявила.
Прокурор та потерпіла не оспорили фактичні обставини справи, їм зрозуміло неможливість у подальшому оспорити ці фактичні обставини в апеляційному порядку.
Таким чином суд кваліфікує дії обвинуваченої ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 190 КК України як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство).
Щодо особи обвинуваченої, судом встановлено наступне.
Обвинувачена ОСОБА_4 на час вчинення злочинів була повнолітньою (а.с. 26), раніше не притягувалась до кримінальної відповідальності та не судима (а.с.27), на обліку у лікарів психіатра та нарколога не значиться (а.с. 30-31), не заміжня, не працююча, за місцем проживання характеризується з позитивної сторони, (а.с. 28), до складу її сім`ї входять мати ОСОБА_11 , 1959 р.н., син ОСОБА_12 , 2012 р.н. (а.с. 29), не є інвалідом першої-другої груп.
Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченої ОСОБА_4 відповідно ст. 66 КК України суд визнає її щире каяття та повне відшкодування завданого збитку.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_4 відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.
При призначенні покарання суд приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4 злочину, який, згідно ст. 12 КК України, є злочином невеликої тяжкості, характер вчиненого злочину та особу винної, те, що ОСОБА_4 щиро розкаялась у вчиненому, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченої, поведінку обвинуваченої до та після вчинення злочину, а саме те, що вона добровільно з`являлась на виклики, дала правдиві покази, її незадовільний матеріальний стан, те, що шкода завдана злочином відшкодована, а також думку потерпілої, яка не наполягала на суворому покаранні ОСОБА_4 .
Враховуючи те, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення обвинуваченого, з урахуванням наведеного, суд вважає, що виправлення обвинуваченої ОСОБА_4 можливе без ізоляції її від суспільства, та вважає за можливе призначити їй покарання, що буде необхідним та достатнім для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів у виді громадських робіт. Визначене покарання, на думку суду, є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення нею нових злочинів.
Цивільний позов не заявлявся.
Наявності процесуальних витрат, речових доказів не встановлено.
Запобіжний захід обвинуваченій не обирався. (а.с. 6).
Відповідно до ст. 65 КК України, керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд -

у х в а л и в:

Визнати винуватою ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України та призначити їй покарання у виді громадських робіт строком на вісімдесят годин.
Запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_4 не обирався.
Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Вінницької області через Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя /підпис/
Копія вірна.

Суддя

Секретар