ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
Ухвала
іменем україни

Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю прокурора ОСОБА_4 ,
розглянула 18 жовтня 2016 року у м. Києві кримінальну справу щодо ОСОБА_5 за касаційною скаргою останнього на вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 квітня 2011 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 31 березня 2016 року.
Вказаним вироком суду першої інстанції, залишеним без зміни вищезазначеною ухвалою апеляційного суду, засуджено
ОСОБА_5 , 1972 р. н., неодноразово судимого, останній раз - 20.08.2009 за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України на 4 роки 5 місяців позбавлення волі, звільненого 31.08.2010 після від-буття покарання, громадянина України, уродженця та мешканця с. Новиця Івано-Франківської обл.,
- за ч. 2 ст. 289 КК України на 6 років позбавлення волі.

Згідно вироку ОСОБА_5 та невстановлені особи 28.12.2010 о 23:20, діючи за попередньою змовою групою осіб, підперли дерев`яною палицею вхідні двері в офісне приміщення ТОВ «Анкор ІК» (м. Вишневе, вулиця Київська, 8а), розбили скло у вікні однієї з кімнат цього товариства, взяли зі столу ключі від замка запалювання автомобіля «Газель» д/н НОМЕР_1 та незаконно заволоділи цим транспортним засобом.
Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 31.03.2016 у відповідності до ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_5 зараховано строк попереднього ув`язнення з 29.12.2010 по 26.04.2011 включно у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

У касаційній скарзі засуджений, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати вказані рішення, кваліфікувати його дії за ст. 15, ч. 2 ст. 289 КК України та зарахувати у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 02.11.2015 по 31.03.2016 .
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора який, вважаючи що питання про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання повинно вирішуватись в порядку виконання вироку, просив залишити оскаржені рішення без зміни, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів визнає її такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Фактичні обставини справи були предметом оцінки суду першої та апеляційної інстанції й перегляду у касаційному порядку, відповідно до вимог ч. 1 ст. 398 КПК України 1960 року, не підлягають, а невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, чим обґрунтовується касаційна скарга засудженого в даній справі, сама по собі є підставою для скасування чи зімни відповідних судових рішень, згідно ст. 367 КПК України, в апеляційному порядку.

Твердження засудженого про недоведеність його вини у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, є безпідставним, оскільки протилежний висновок суду в цій частині ґрунтується, у відповідності довимог ст. 323 КПК України 1960 року, на неупередженій оцінці безпосередньо досліджених ним доказів та на всебічному, повному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності.
Такі висновки відповідають показанням потерпілої про те, що 29.12.2010 невідомі особи разом з ОСОБА_5 намагалися незаконно заволодіти належним їй автомобілем «Газель» д/н НОМЕР_1 , але були затримані її чоловіком при виїзді з території ТОВ «Анкор ІК»; свідка ОСОБА_6 про те, що 28.12.2010, побачивши як належний його дружині автомобіль «Газель» із заведеним двигуном виїжджає з території товариства, він не дозволив ОСОБА_5 , який керував транспортним засобом, та двом невідомим чоловікам, які знаходились на пасажирському сидінні, заволодіти автомобілем, після чого затримав ОСОБА_5 ; даним про вищезазначені обставини в заяві ОСОБА_6 ; даним протоколу огляду місця події, зокрема - приміщення офісу із розбитим вікном тощо.
За таких обставин суд обґрунтовано визнав вищезазначені докази достовірними та поклав їх в основу обвинувального вироку.
Доводи засудженого про те, що його дії слід кваліфікувати як замах на заволодіння транспортним засобом та що він не хотів заволодіти автомобілем потерпілої, а лише з метою помсти бажав знищити її майно, не заслуговують на увагу, оскільки суд правильно встановив, що засуджений перебуваючи за кермом автомобіля, належного потерпілій, фактично розпочав рух та намагався виїхати з території товариства, тобто - вчинив закінчений злочин, передбачений ч. 2 ст. 289 КК України.
Призначене покарання відповідає тяжкості вчиненого злочину й особі засудженого та є справедливим, а підстав для його пом`якшення не має.

Питання про зарахування строку попереднього ув`язнення в строк покарання може бути вирішено, як обґрунтовано вважає прокурор, під час виконання вироку місцевим судом в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок відповідно до п. 3 Прикінцевих положень Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 та п. 4 ч. 2 ст. 539 КПК України.

Апеляційний суд розглянув справу у відповідності до вимог кримінально-процесуального закону, а його вмотивована ухвала відповідає вимогам ст. 377 КПК України.
Істотних порушень кримінально-процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити повно та всебічно розглянути справу і постановити законні, обґрунтовані та справедливі рішення, при розгляді даної справи не було допущено.
Керуючись пунктами 11, 15 розділу ХІ «ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ» Кримінального процесуального кодексу України та статтями 394396 Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року, суд
УХВАЛИВ:
Вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 квітня 2011 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 31 березня 2016 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, касаційну скаргу останнього - без задоволення.
Судді:

ОСОБА_7