Ухвала
іменем україни
13 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000088 від 20 березня 2014 року щодо

ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця с. Нараїів Бережанського району Тернопільської області,

громадянина України, зареєстрованого за

адресою:

АДРЕСА_1 ,

проживаючого за адресою:

АДРЕСА_2 ,

за ст. 125 ч. 2 КК України,

за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на вирок Бережанського районного суду Тернопільської області від 23 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 16 березня 2016 року щодо ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а :
у касаційній скарзі захисник просить вирок та ухвалу щодо ОСОБА_5 скасувати, а кримінальне провадження закрити. Вважає, що судами обох інстанцій рішення про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 ч. 2 КК України, належним чином не обґрунтовано, висновки судів не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, при їх ухваленні суди допустили істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

В запереченнях на касаційну скаргу потерпілий ОСОБА_8 вказує на необґрунтованість її доводів та просить залишити її без задоволення.

Вироком Бережанського районного суду Тернопільської області від 23 листопада 2015 року ОСОБА_5 засуджено за ст. 125 ч. 2 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 1 190 грн.

Стягнуто з засудженого ОСОБА_5 на користь потерпілого ОСОБА_8 500 гривень в рахунок відшкодування завданої злочином моральної шкоди.

Вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення за наступних обставин.

Так, 20 березня 2014 року близько 15 години ОСОБА_5 , перебуваючи на території подвір`я відокремленого підрозділу Національного університету біоресурсів і природокористування України (ВП НУБІП України) Бережанського агро-технічного інституту, що в АДРЕСА_3 , на ґрунті особистих неприязних стосунків вступив із ОСОБА_8 у словесний конфлікт з причини розповсюдження останнім чуток про незаконну приватизацію ним землі та умисно наніс останньому два удари кулаками рук в область обличчя, спричинивши останньому умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 16 березня 2016 року вказаний вирок місцевого суду щодо ОСОБА_5 залишено без зміни, а апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення.

Заслухавши доповідача, доводи прокурора про заперечення проти касаційної скарги та законність і обґрунтованість судових рішень, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Обставини щодо неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, визначення яких дано у статтях 410 та 411 КПК України та на які є посилання в касаційній скарзі, не є відповідно до вимог ст. 438 ч. 1 КПК України предметом дослідження та перевірки касаційним судом.

Відповідно до ст. 94 КПК України оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок. Касаційний суд при перевірці матеріалів кримінального провадження встановив, що суди дотримались вимог зазначеного закону.

З матеріалів провадження вбачається, що суд першої інстанції, дослідивши та проаналізувавши зібрані по справі докази, дав їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 125 ч. 2 КК України. В обґрунтування таких висновків суд першої інстанції послався на показання потерпілого ОСОБА_8 , який чітко та послідовно пояснив обставини події, внаслідок якої ОСОБА_5 наніс йому декілька ударів кулаками в обличчя, а також показання безпосередніх свідків події ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , які втрутилися і припинили конфлікт, та показання яких у своїй сукупності підтвердили факт конфлікту та обставину того, що ОСОБА_8 оборонявся від дій ОСОБА_5 .

Врахував місцевий суд і інші наявні в матеріалах провадження докази, в тому числі і висновок судово-медичної експертизи, які у своїй сукупності підтверджують показання потерпілого, безпосередніх свідків події та дійшов до обґрунтованого висновку про наявність у діях ОСОБА_5 складу злочину, передбаченого ст. 125 ч. 2 КК України.

Апеляційний суд, розглядаючи апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок районного суду, доводи щодо недоведеності його вини у вчиненні злочину, передбаченого ст. 125 ч. 2 КК України, які за змістом аналогічні доводам касаційної скарги захисника, перевірив і залишив без задоволення, навівши в ухвалі докладні мотиви такого рішення. При цьому, апеляційний суд погодився з рішенням суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 125 ч. 2 КК України, виходячи із встановлених обставин та наявних доказів, яким була дана належна оцінка і зроблені правильні висновки.
Також апеляційний суд погодився із висновком суду першої інстанції про те, що показання обвинуваченого ОСОБА_5 є необ`єктивними та суперечливими як самі по собі, так і не узгоджуються з іншими доказами та спрямовані на ухилення від кримінальної відповідальності за вчинений злочин. Даючи оцінку доводам апеляційної скарги щодо неузгодженості висновку судово-медичної експертизи щодо наявності у потерпілого легких тілесних ушкоджень із показаннями очевидців конфлікту ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , апеляційний суд зазначив, що зазначені свідки не заперечували факту нанесення ударів обвинуваченим потерпілому, та правильно визнав доводи апеляційної скарги необґрунтованими. З такими висновками погоджується і колегія суддів.

Рішення апеляційного суду належним чином мотивовано, а його ухвала відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

У процесі перевірки матеріалів кримінального провадження колегія суддів не встановила процесуальних порушень при збиранні, дослідженні і оцінці доказів, які б ставили під сумнів обґрунтованість висновків судів про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 125 ч. 2 КК України, та правильність кваліфікації його дій.

За таких обставин, доводи захисника засудженого щодо недоведеності вини ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 125 ч. 2 КК України, є безпідставними.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування чи зміни судових рішень, також не виявлено.

Враховуючи зазначене, колегія суддів підстав для задоволення касаційної скарги, скасування судових рішень та закриття кримінального провадження не знаходить.

Керуючись ст.ст. 436, 438 КПК України, п. 6 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ, колегія суддів

у х в а л и л а :

вирок Бережанського районного суду Тернопільської області від 23 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 16 березня 2016 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

________________ __________________ ____________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3