Ухвала
іменем україни

02 серпня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду
цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: при секретарі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у судовому засіданні в режимі відеоконференції касаційні скарги захисника засудженого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 та прокурора Тернопільської місцевої прокуратури на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 серпня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 18 листопада 2015 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001128, за обвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Ємгір Ромитанського району Бухарської області республіки Узбекистан, який мешкає у АДРЕСА_1 , у силу ст. 89 КК такого, що не має судимості,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК,
за участю прокурора ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_6 ,
в с т а н о в и л а:
За вироком суду першої інстанції, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду, ОСОБА_5 засуджено за ч. 1 ст. 121 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.
Вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів у кримінальному провадженні.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить судові рішення скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та порушенням кримінального процесуального закону. Вважає, що судом не встановлено наявність умислу у ОСОБА_5 на заподіяння тяжкого тілесного ушкодження ОСОБА_8 , а в його діях наявний склад злочину, передбаченого ч. 1 ст. 128 КК. Вказує на те, що вирок ґрунтується на припущеннях та недопустимих доказах, при цьому в рішенні не зазначено чому суд взяв до уваги одні докази та відкинув інші. Також заперечує наявність обставини, що обтяжує покарання вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
Прокурор у касаційній скарзі просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості. Вважає, що при призначенні покарання суд недостатньо врахував такі обставини, як: невизнання ОСОБА_5 своєї вини, а також відсутність сприяння органу досудового розслідування та суду у встановленні істини і вжиття жодних заходів щодо відшкодування завданої потерпілому шкоди.
Згідно з вироком суду, 02 травня 2015 року, близько опівночі, ОСОБА_5 , перебуваючи у парку «Топільче», що в м. Тернополі, в ході конфлікту, який виник під час спільного вживання спиртного між ним та ОСОБА_8 , умисно завдав останньому один удар ножем в живіт, в результаті чого спричинив йому тяжке тілесне ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння. Після чого втік з місця вчинення злочину.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який заперечив проти задоволення касаційних скарг, пояснення захисника ОСОБА_6 на підтримку своєї скарги та заперечення проти задоволення скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.
Фактичні обставини кримінального провадження, які були предметом оцінки судів першої та апеляційної інстанцій, перегляду відповідно до ст. 438 КПК у касаційному порядку не підлягають.
Доводи захисника про те, що ОСОБА_5 не мав умислу на заподіяння потерпілому тяжкого тілесного ушкодження, є непереконливими та спростовуються наявними в матеріалах провадження доказами, зокрема: показаннями потерпілого ОСОБА_9 щодо обставин події 02 травня 2015 року; поясненнями свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які підтвердили факт заподіяння потерпілому тілесного ушкодження; даними протоколу прийняття заяви про злочин та картки первинного обліку інформації в ЖЕО Тернопільського МВ УМВС України в Тернопільській області; висновками судово-медичної та судово-трасологічної експертиз, згідно яких у ОСОБА_8 було виявлено поранення передньої черевної стінки в ділянці лівого підреберя, що проникало в черевну порожнину з ушкодженням внутрішніх органів, а на поверхні ручки ножа, яким заподіяно поранення ОСОБА_8 було виявлено слід великого пальця правої руки ОСОБА_13 , а також іншими доказами у кримінальному провадженні.
Згідно з п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07 лютого 2003 року № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров?я особи» питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, тощо.
Таким чином, суди дійшли правильного висновку, що ОСОБА_5 під час конфлікту з ОСОБА_8 , заподіюючи тілесне ушкодження потерпілому у спосіб та за обставин, викладених у вироку, при цьому використовуючи знаряддям злочину ніж, розумів можливі наслідки своїх дій, у тому числі й ті, що фактично настали, тобто мав умисел, спрямований на заподіяння невизначеної шкоди здоров`ю останнього й досяг своєї мети. Отже, його обґрунтовано притягнуто до відповідальності за фактично заподіяне тілесне ушкодження.
З урахуванням зібраних у кримінальному провадженні органами досудового розслідування та досліджених у судовому засіданні доказів у їх сукупності, злочинні дії ОСОБА_5 судом вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 121 КК, тобто закон України про кримінальну відповідальність застосовано правильно.
Що стосується доводів захисника про відсутність обставини, що обтяжує покарання ОСОБА_5 вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, то вони спростовуються показаннями самого засудженого та потерпілого ОСОБА_8 , які не заперечували, що 02 травня 2015 року у парку «Топільче» під час риболовлі вони спільно вживали алкогольні напої.
При призначенні ОСОБА_5 покарання суд урахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про його особу, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також думку потерпілого з цього приводу. Це покарання відповідає вимогам ст. 65 КК та є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а тому підстав для скасування судових рішень через м`якість призначеного покарання, як про це ставиться питання у касаційній скарзі прокурора, колегія суддів не вбачає.
Оскільки закон України про кримінальну відповідальність застосовано правильно, а істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не виявлено, тому підстав для скасування постановлених щодо засудженого ОСОБА_5 судових рішень за доводами касаційних скарг, колегія суддів не вбачає.
Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК, колегія суддів
у х в а л и л а:
Вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 серпня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 18 листопада 2015 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, а касаційні скарги адвоката ОСОБА_6 та прокурора Тернопільської місцевої прокуратури без задоволення.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_14