АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/105/2016 Головуючий в 1 інст.: ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.185 КК України Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 березня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:
головуючого: судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Луганськ, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого, -
- 07.07.1997 року вироком Ленінського районного суду м.Луганська за ч.2 ст.140 КК України до 9 місяців позбавлення волі;
- 03.12.1998 року вироком Білокуракінського районного суду Луганської області за ч.2 ст.140 КК України до 3 років позбавлення волі з конфіскацією 1/2 частини майна;
- 12.11.2002 року вироком Марківського районного суду Луганської області за ч.2 ст. 185 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі;
- 02.09.2004 року вироком Ленінського районного суду Луганської області за ст.15, ч.2 ст.185 КК України до 1 року позбавлення волі;
- 16.01.2007 року вироком Артемівського районного суду м.Луганська за ч.3 ст.185,ст.69 КК України до 1 року позбавлення волі;
- 18.06.2008 року вироком Артемівського районного суду м.Луганська за ч.1 ст.309 КК України до 2 років позбавлення із застосуваннямст.75 КК України на 2 роки;
- 18.09.2008 року вироком Жовтневого районного суду м.Луганська за ч.2 ст.185 КК України, ст. 71 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі;
- 23.12.2011 року вироком Лутугінського районного суду Луганської області за ч.2 ст.185, ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України до 2 років позбавлення волі, звільнений по відбуттю строку покарання 28.08.2013 року, -
який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, -
за участю учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
в с т а н о в и л а:
Вироком Шевченківського районного суду м.Києва від 30 липня 2015 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначено йому покарання у виді арешту на строк чотири місяці.

Запобіжний захід ОСОБА_7 у виді особистого зобов`язання, до набрання вироком законної сили, залишено без змін.
По справі вирішено питання щодо речових доказів.

Не погоджуючись з вироком суду прокурор прокуратури Шевченківського району міста Києва ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок Шевченківського районного суду м.Києва від 30 липня 2015 року в частині призначеного покарання скасувати, призначити ОСОБА_7 покарання у виді 3 років обмеження волі. В іншій частині вирок залишити без змін.

Не оспорюючи доведеність вини та кваліфікацію дій обвинуваченого, апелянт посилається на невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Зазначає, що судом при призначенні покарання не достатньо враховано суспільну небезпеку вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, який відноситься до тяжких злочинів, а також те, що суб`єктивна сторона даного кримінального правопорушення виражається в прямому умислі. Крім того не враховано, що ОСОБА_7 офіційно не працює, суспільно корисною діяльністю не займається. На підставі наведеного вважає, що ОСОБА_7 має бути призначене більш тяжке покарання, ніж визначене судом у вироку від 30 липня 2015 року.

Іншими учасниками судового провадження, які мають право подати апеляційну скаргу, вирок суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржений.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, обвинуваченого, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінальногоправопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України.

Як визнав установленим у вироку суд першої інстанції, кримінальне правопорушення вчинене за таких обставин.

05 червня 2015 року приблизно о 14 годині 00 хвилин, ОСОБА_7 перебуваючи в приміщенні ресторану швидкого харчування «Макдональдз», що по вул.В.Васильківська, 22 в м. Києві, звернув свою увагу на планшетний комп`ютер «Apple Ipad mini 16GB», сірого кольору, який частково виглядав із сумки, яка висіла на правому плечі потерпілого ОСОБА_9 . В цей час у ОСОБА_7 виник злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна. Реалізуючи свій злочинний умисел, обвинувачений ОСОБА_7 , стоячи позаду потерпілого ОСОБА_9 , непомітно для останнього та оточуючих правою рукою вийняв із сумки останнього планшетний комп`ютер «Apple Ipadmini 16GB» сірого кольору та поклавши його собі за пояс, покинув приміщення даного ресторану і таким чином таємно повторно викрав майно, яке належить потерпілому ОСОБА_9 , а саме: планшетний комп`ютер «AppleIpad mini16GB», сірого кольору вартістю 3 025 гривень.
Всього ОСОБА_7 таємно повторно викрав майно потерпілого ОСОБА_9 на загальну суму 3 025 гривень, після чого з місця вчинення кримінального правопорушення з викраденим зник, розпорядившись ним за власним розсудом.
Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст.349 КПК України, провів судовий розгляд даного провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч.3 ст.349 КПК України, та визнав недоцільним дослідження інших доказів по справі щодо тих обставин, які ніким не оспорювались, оскільки учасники судового провадження правильно розуміли зміст цих обставин, і у суду не було сумнівів у добровільності та істинності їх позицій. В зв`язку із цим, суд правомірно розглянув кримінальне провадження в порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України.
Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення та кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст.185 КК України учасниками судового провадження не оспорюються та не оскаржуються, а тому відповідно до вимог ст.404 КПК України апеляційною інстанцією не перевіряються.

Вирішуючи питання про відповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого ОСОБА_7 , колегія суддів виходить із того, що у відповідності до вимог ст.50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.

При цьому, колегія суддів враховує вимоги ст.65 КК України, а також роз`яснення, наведені у Постанові Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року № 7, згідно з якими при призначенні покарання суд повинен в повній мірі враховувати ступінь суспільної небезпечності скоєного злочину, дані про особу, а також ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, що скоїла злочин, повинно бути призначене покарання, необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.
На думку колегії суддів, покарання обвинуваченому ОСОБА_7 призначено відповідно до вищезазначених вимог.
Як вбачається з вироку, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції, у відповідності до ст.65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який згідно із ст.12 КК України є кримінальним правопорушенням середньої тяжкості, особу обвинуваченого, який вину визнав, раніше неодноразово судимий за вчинення середньої тяжкості умисних, корисливих кримінальних правопорушень, за місцем проживання характеризується задовільно, на обліку у лікаря-нарколога та психіатра не перебуває, хворіє на хронічне захворювання, умови проживання, оскільки є особою вимушеним переселенцем з Луганської області, позицію потерпілого, який не має претензій матеріального чи морального характеру до обвинуваченого.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого відповідно до ст.66 КК України є визнання вини, щире каяття та повернення викраденого майна потерпілому ОСОБА_9 .

Крім цього, обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого відповідно до ст.67 КК України є рецидив даного кримінального правопорушення відносно судимості за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України.

Тобто, вирішуючи питання про те, яка саме міра покарання повинна бути призначена обвинуваченому ОСОБА_7 і чи повинен він її відбувати реально, суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст.ст.50, 65 КК України, врахував всі ті обставини, які повинні бути враховані ним при вирішенні цього питання і прийшов до висновку про призначення ОСОБА_7 покарання в межах санкції відповідної частини статті КК України у виді арешту, що на думку суду, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, з чим і погоджується колегія суддів.

Прохання прокурора в апеляційній скарзі про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі, суперечить вимогам ч.3 ст.61 КК України, оскільки обмеження волі не застосовується, в тому числі і до інвалідів першої і другої групи.

В матеріалах кримінального провадження міститься належним чином завірена довідка до акту огляду медико-соціальною експертною комісією, відповідно до якої ОСОБА_7 є інвалідом другої групи загального захворювання з датою чергового переогляду 05.05.2015 року. ( а.с.29)

Як зазначив ОСОБА_7 в судовому засіданні стан його здоров`я не покращився, черговий переогляд він не пройшов з поважних причин, оскільки в травні 2015 року був переміщений з тимчасово окупованої території України.( а.с.27)

Хоча на час розгляду справи, дія довідки закінчилась, прокурором не надано доказів того, що негативні наслідки в здоров`ї ОСОБА_7 на даний час відсутні і він може відбувати покарання у виді обмеження волі.

При таких обставинах, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги прокурора щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, є необґрунтованими.

Інших переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду у вироку та були підставою для його скасування, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок у наведеній його частині, перевіркою кримінального провадження в апеляційному порядку колегією суддів не встановлено.

Таким чином, вирок щодо обвинуваченого ОСОБА_7 судом першої інстанції ухвалений з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального законодавства. Підстави для його зміни - відсутні, а тому апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409, 418 та 419 КПК України, колегія суддів Апеляційного суду м.Києва, -

п о с т а н о в ил а:

Апеляційну скаргу прокурора прокуратури Шевченківського району міста Києва ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.
Вирок Шевченківського районного суду м.Києва від 30 липня 2015 року, яким ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, - без зміни.
Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_7 рахувати з моменту його затримання, - з 17 год. 30 хв. 15 березня 2016 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим - в той же строк з дня вручення йому копії даної ухвали.

Судді:

_____________ _____________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4