АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/2094/16 Справа № 192/2653/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого-судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 18 серпня 2016 року щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області, раніше судимого,
якою відмовлено йому у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення.

В С Т А Н О В И Л А:

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 09.12.2014 року був засуджений вироком Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу за ч.2 ст.309, ст.75, ч.1 ст. 76 КК України на 2 роки позбавлення волі, з іспитовим строком на 2 роки.

12.02.2015 року Апеляційним судом Дніпропетровської області, вирок Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 09.12.2014 року в частині призначення покарання скасований та призначено покарання ОСОБА_7 за ч.2 ст.309 КК України 2 роки позбавлення волі.

11.08.2016 року ОСОБА_7 звернувся до Солонянського районного суду Дніпропетровської області із заявою про звільнення його умовно-достроково.

Відмовляючи в задоволенні клопотання засудженого, суд першої інстанції послався на те, що ОСОБА_7 відбув 2/3 частини строку покарання, працевлаштований в Солонянській виправній колонії № 21 з травня 2015 року по теперішній час. До праці ставиться задовільно. Згідно довідки про заохочення та стягнення, має лише одне заохочення, що свідчить про відсутність підстав для визнання засудженого таким, що належно ставиться до праці. Наявне у нього заохочення має разовий, а не систематичний характер, що є не достатнім для оцінки ставлення до праці засудженого, як належне. Тому суд першої інстанції зробив висновок, що засуджений на даний час не довів сумлінною поведінкою та ставлення до праці свого виправлення.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 не погоджуючись з рішенням суду, зазначає, що в колонії він знаходиться з 02.04.2015 року, з 04.05.2015 року працює та має заохочення за позитивне ставлення до праці. Крім цього, приймає участь в реалізації програми «Духовне відродження», є членом церкви «Нове покоління», проводить релігійні бесіди з іншими засудженими, щиро розкаюється у скоєному, не має порушення режиму.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, в межах поданої апеляційної скарги, обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає з наступних підстав.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 раніше був неодноразово судимий, звільнявся умовно-достроково у 1999 році, але він належних для себе висновків не зробив, на шлях виправлення не став.

Відповідно до характеристики, ОСОБА_7 знаходиться в установі виконання покарань з 19.03.2015 року. За період перебування у Криворізькому слідчому ізоляторі характеризується посередньо, порушень режиму утримання не допустив, стягнень и заохочень не мав. З 02.04.2015 року перебуває у Солонянській виправній колонії № 21. Працевлаштований по цеху ТНП. До праці ставиться задовільно. За час відбування покарання характеризується задовільно, порушень режиму утримання не допускав, стягнень не мав. Має одне заохочення. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом. До виконання передбачених законом вимог персоналом установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість. Безвідповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи ( а.с. 8).

З огляду на вищевикладене, колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_7 свого виправлення не довів, оскільки його поведінка та ставлення до праці не є сумлінними.

Так, підставою умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є: фактичне відбуття засудженим певної частини призначеного йому покарання та доведення засудженим свого виправлення. Доведення засудженим свого виправлення означає досягнення ним такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати вчинення в майбутньому нових злочинів. Виправлення засудженого має бути підтверджене сумлінною поведінкою і ставленням до праці.
Разом з тим, від сумлінної поведінки слід відрізняти пристосування засуджених до вимог адміністрації колонії з метою отримання пільг або уникнення покарання, тоді як реальна поведінка свідчить про негативну спрямованість особистості, або коли засуджені дотримуються вимог режиму тільки під контролем з боку адміністрації.
Про сумлінну працю засудженого додатково може свідчити отримання ним заохочень, передбачених відповідним законодавством (трудовим, кримінально-виконавчим, військовим).
Виходячи з матеріалів, які були предметом дослідження суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав вважати, що поведінка засудженого ОСОБА_7 під час відбування покарання є зразковою та свідчить про його повне виправлення і обґрунтовано відмовив йому у задоволенні клопотання про застосування до останнього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

На підставі викладеного та керуючись ст. 81 КК України, ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 18 серпня 2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді: