печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
Іменем України
16 вересня 2016 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7

представника потерпілої ОСОБА_8

потерпілої ОСОБА_9

представника третьої особи ОСОБА_10

третьої особи ОСОБА_11

провівши підготовче судове засідання на підставі обвинувальних актів у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 358, ч. 1 ст. 365-2 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 358, ч. 1 ст. 289, ч. 4 ст. 358 КК України, -

В С Т А Н О В И В :
На адресу Печерського районного суду м. Києва надійшов вказаний обвинувальний акт.

В підготовчому судовому засіданні прокурор, потерпіла та її представник просили призначити кримінальне провадження до судового розгляду.

Захисники обвинувачених, яких підтримали обвинувачені, просили повернути обвинувальний акт прокуророві, посилаючись на те, що було порушено право обвинувачених на захист, а саме обвинувачений ОСОБА_12 не ознайомлений з кримінальним провадженням за обвинуваченням ОСОБА_7 , а обвинувачений ОСОБА_7 не ознайомлений з кримінальним провадженням за обвинуваченням ОСОБА_12 , оскільки ці провадження були об`єднані в одне провадження в суді, а також на невідповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України, оскільки в реєстрі матеріалів досудового розслідування відсутні відомості про призначення та проведення експертизи, посилання на яку міститься в самому обвинувальному акті, нечітко встановлені формальні обставини інкримінованих обвинуваченим діянь, без зазначення конкретних дати, часу, місця, відсутні дані щодо громадянства та місця народження потерпілої ОСОБА_13 .

Прокурор, представник потерпілої та потерпіла клопотання про повернення обвинувальних актів прокуророві вважали безпідставними.

Потерпілою подані позовні заяви до обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Третьою особою та її представником заявлено клопотання про скасування арешту майна, накладеного на стадії досудового розслідування у кримінальному провадженні на автомобіль марки «Хюндай Туксон», 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова № НОМЕР_2 / НОМЕР_3 , що на праві власності належить ОСОБА_11 . Клопотання обґрунтовано тим, що ОСОБА_11 є добросовісним набувачем автомобіля, проте його права безпідставно порушуються, оскільки він позбавлений можливістю користуватися своєю власністю чи навіть вживати заходів для її збереження. В цивільному провадження триває спір за позовом потерпілої ОСОБА_13 щодо права власності на автомобіль, та справа знаходиться на стадії касаційного провадження.

При цьому представник третьої особи в судовому засіданні зазначив, що ОСОБА_11 не заперечує, щоб арешт на автомобіль продовжив існувати, проте в частині заборони розпоряджатися автомобілем, відчужувати його, а заборону власнику користуватися автомобілем вважав незаконним та надмірним обмеженням прав останнього.

Захисники обвинувачених та обвинувачені не заперечували проти заявленого клопотання.

Потерпіла, представник потерпілої проти задоволення клопотання заперечували, вказавши, що арешт на спірний автомобіль накладено законно та підстави для його застосування не відпали, оскільки автомобіль визнано речовим доказом у кримінальному провадженні і скасування заборони використовувати автомобіль може призвести до його пошкодження чи знищення, доля речового доказу має бути вирішена тільки після вирішення цивільного спору щодо нього.

Прокурор не заперечував проти часткового задоволення клопотання, вважаючи наявними підстави для скасування арешту в частині заборони використання автомобіля.

Вислухавши думку сторін кримінального провадження, додатково вивчивши в нарадчій кімнаті обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування, суд приходить до наступного висновку.

Дане кримінальне провадження підсудне Печерському районному суду м. Києва відповідно до ст. ст. 32, 33 КПК України, підстав для направлення обвинувального акта для визначення підсудності не встановлено.

Підстав для закриття кримінального провадження, передбачених п. п. 4-8 ч.1 або ч.2 ст. 284 КПК України, або зупинення провадження, немає.

Обвинувальний акт складено у відповідності до вимог ст. 291 КПК України, при його затвердженні прокурором дотримано вимоги процесуального закону, відтак підстав для його повернення прокурору немає.

З вказаних мотивів суд приходить до висновку про необхідність призначення судового розгляду у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 358, ч. 1 ст. 365-2 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 358, ч. 1 ст. 289, ч. 4 ст. 358 КК України та відмови у задоволенні клопотання захисників обвинувачених щодо повернення обвинувальних актів прокурору.

Приймаючи таке рішення, суд виходить з необґрунтованості посилання захисника на невідповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України, оскільки з обвинувального акту вбачається, що в ньому зазначено фактичні обставини кримінального провадження, які прокурор вважає встановленими, формулювання обвинувачення та, в тому числі, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону та статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність. При цьому фактичні обставини кримінального правопорушення викладено так, як прокурор вважає їх встановленими, про що прокурор вказав безпосередньо в підготовчому судовому засіданні.

Об`єднання кримінальних проваджень на стадії судового провадження не тягне, згідно вимог КПК України, повернення обвинувального акту прокурору чи відновлення стадії досудового розслідування у кримінальному провадженні, а також, оскільки сторони мають право на ознайомлення з матеріалами провадження після призначення справи до розгляду, не можуть трактуватись як порушення права на захист.

З приводу доводів сторони захисту щодо неправильності реєстру матеріалів досудового розслідування, з огляду на положення ст. ст. 109, 291, 314 КПК України, такі обставини, навіть при їх виявленні, не є перешкодою для призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту.

При цьому повернення обвинувального акту виключно з підстав не зазначення в ньому громадянства та місця народження потерпілої буде формальним та не сприятиме виконанню завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України.

Вирішуючи клопотання ОСОБА_11 про скасування арешту майна, суд виходить з такого.

Відповідно до ч.3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Відповідно до ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

В Україні діє презумпція правомірності набуття права власності, яка закріплена ст. 328 ЦК України і означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Частиною 3 цієї ж статті визначено, що у випадку арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Статтею 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Суд враховує, що в даному випадку спірний автомобіль не є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, не містить на собі слідів або відомостей, що можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто автомобіль як матеріальний об`єкт не містить доказового значення для кримінального провадження. Також на час розгляду клопотання не встановлено факту неправомірності набуття ОСОБА_11 права власності на нього, цивільний позов щодо витребування автомобіля в рамках кримінального провадження не заявлено.

Частиною 11 ст. 170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Існування таких обставин в підготовчому судовому засіданні не встановлено.

Відповідно до ч. 6 ст. 100 КПК України речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів тощо, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.

При цьому п. 12 статті 100 КПК України, на який посилається потерпіла та її представник в обгрунтування заперечень на клопотання, регламентують порядок вирішення долі речових доказів при винесенні рішення, яким закінчується кримінальне провадження (відповідного судового рішення чи рішення слідчого або прокурора про закриття кримінального провадження).

За таких обставин вважаю наявними підстав для часткового задоволення клопотання, а саме скасування арешту на автомобіль марки «Хюндай Туксон», 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова № НОМЕР_2 / НОМЕР_3 , в частині заборони користування ним, передати автомобіль на зберігання власнику ОСОБА_11 (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 ).

При цьому слід звернути увагу, що заходи забезпечення кримінального провадження не повинні собою підміняти питання забезпечення позову, що розглядається в порядку цивільного судочинства.

Також суд вважає необхідним прийняти цивільні позови потерпілої ОСОБА_9 для розгляду у кримінальному провадженні, оскільки це узгоджується із нормами статей 127, 128 КПК України, цивільні позови подано на відповідній стадії процесу.

Враховуючи викладене, на підставі ст. ст. 314 - 316 КПК України, -

У Х В А Л И В :
В задоволенні клопотань захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про повернення обвинувального акту прокурору відмовити.

Призначити судовий розгляд на підставі обвинувальних актів за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 358, ч. 1 ст. 365-2 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 358, ч. 1 ст. 289, ч. 4 ст. 358 КК України, у відкритому судовому засіданні в Печерському районному суді м. Києва на 23.09.2016 о 15 год. 40 хв.

В судове засідання викликати прокурора, обвинувачених, захисників обвинувачених, потерпілу, представника потерпілої, третю особу, представника третьої особи.

Прийняти до розгляду у кримінальному провадження цивільні позови ОСОБА_9 до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про стягнення моральної шкоди, спричиненої кримінальним правопорушенням.

Заяву ОСОБА_11 про скасування арешту майна задовольнити частково.

Скасувати накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 20.10.2014 арешт з автомобіля «Хюндай Туксон», 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова № НОМЕР_2 / НОМЕР_3 , в частині заборони користування ним, передавши автомобіль на відповідальне зберігання власнику ОСОБА_11 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1