1Справа № 335/1973/13-к 1-кп/335/1/2016
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2016 року Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
судді ОСОБА_2 ,
запасного судді ОСОБА_3 ,
за участю присяжних: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
запасних присяжних: ОСОБА_7 ,
при секретарі ОСОБА_8 ,
прокурора ОСОБА_9 ,
захисників: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ,
обвинувачених: ОСОБА_18 , ОСОБА_19 ,
ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 ,
ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 ,
представника потерпілої ОСОБА_26 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні питання доцільності продовження тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , питання доцільності продовження тримання під домашнім арештом обвинуваченого ОСОБА_21 , клопотання прокурора про зміну запобіжного заходу щодо ОСОБА_21 , клопотання ОСОБА_21 про зміну обов`язків домашнього арешту, клопотання адвоката ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_22 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який,
ВСТАНОВИВ:
18 липня 2016 року під час судового розгляду даного кримінального провадження суд у відповідності з вимогами ст. 331 КПК України поставив на розгляд питання доцільності продовження тримання обвинувачених ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 під вартою, а також питання доцільності продовження терміну дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту обвинуваченому ОСОБА_21 .
Крім того, у судовому засіданні прокурор ОСОБА_9 заявила усне клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_21 з домашнього арешту на тримання під вартою, строком на 60 днів, в обґрунтування якого посилався на те, що ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 2 грудня 2015 року обвинуваченому ОСОБА_21 було змінено запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронного засобу контролю без наведення передбачених законом підстав та з порушенням процесуального порядку, з посиланням на виразкову хворобу шлунку обвинуваченого та його процесуальну поведінку в залі суду.
Дане клопотання прокурора, а також питання доцільності продовження терміну дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту обвинуваченому ОСОБА_21 та доцільності продовження терміну дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо інших обвинувачених суд в порядку статті 331 КПК України поставив на обговорення всіх учасників процесу.
Прокурор у судовому засіданні підтримав клопотання про зміну запобіжного заходу ОСОБА_21 , а також зазначив про необхідність продовження строків тримання під вартою іншим обвинуваченим на 60 днів, оскільки на даний час існують ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: обвинувачені можуть переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Обвинувачені ОСОБА_18 , ОСОБА_20 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 ОСОБА_25 та їхні захисники заперечували щодо продовження строків тримання під вартою та заперечували проти задоволення клопотання прокурора про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_21 .
Крім того, адвокат ОСОБА_12 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_22 подав письмове клопотання про зміну запобіжного заходу на домашній арешт в якому послався на стан здоров`я свого підзахисного, відсутність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, міцність соціальних зв`язків та ін.
Обвинувачений ОСОБА_19 , його захисник ОСОБА_14 не заперечували проти продовження строків тримання його під вартою.
Обвинувачений ОСОБА_21 та його захисник заперечували проти продовження строків тримання під вартою інших обвинувачених, заперечували проти клопотання прокурора про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_21 з домашнього арешту на тримання під вартою, строком на 60 днів та заявили клопотання про зміну обов`язків домашнього арешту з цілодобового на погодинний, без носіння засобів електронного контролю, з метою працевлаштування та утримання своєї сім`ї.
Представник потерпілої ОСОБА_26 зазначив про необхідність продовження обвинуваченим строку тримання під вартою та продовження строку домашнього арешту ОСОБА_21 .
Заслухавши учасників кримінального провадження, суд дійшов наступних висновків.
Як встановлено у судовому засіданні, ухвалою суду від 24 травня 2016 року було продовжено ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 строк тримання під вартою у Запорізькому слідчому ізоляторі Управління пенітенціарної служби України в Запорізькій області строком на 60 днів, тобто до 22 липня 2016 року. Також цією ж ухвалою продовжено ОСОБА_21 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю з покладанням на нього обов`язків відповідно до вимог ст. 194 КПК України.
Таким чином, строки тримання під вартою обвинувачених та строк домашнього арешту ОСОБА_21 , встановлені ухвалою суду, закінчуються 22 липня 2016 року.
Відповідно до частин першої та другої статті 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Частиною третьою цієї ж статті передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Зокрема, положеннями глави 18 КПК України передбачено, що під час розгляду даного питання суд повинен перевірити: обґрунтованість підозри та вагомість доказів, тяжкість правопорушення, суспільну небезпеку правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, вік, стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків, репутація та майновий стан підозрюваного, розмір майнової шкоди, та із дотриманням вимог ст.ст. 183, 193, 194, 196, 197 КПК України постановити відповідну ухвалу.
Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.
Вирішуючи питання доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинувачених, суд також враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та прецедентну практику Європейського суду з прав людини.
Так, як вбачається з обвинувального акту, ОСОБА_18 обвинувачується у скоєні злочинів, передбачених ст. 257, ч. 2 ст. 15, п. 12 ч. 2 ст. 115; п. п. 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115; ч. 4 ст. 189 КК України, які відповідно до статті 12 КК України віднесені до категорії тяжких та особливо тяжких, раніше не судимий, має на утриманні малолітню доньку.
Будь-яких даних, які б підтверджувались відповідними доказами, про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, щодо ОСОБА_18 для застосування стосовно нього більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою в судовому засіданні не встановлено.
ОСОБА_19 обвинувачується у скоєні злочинів, передбачених ст. 257, п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15 п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, які відповідно до статті 12 КК України віднесені до категорії тяжких та особливо тяжких, раніше судимий за вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, не маючий на утриманні малолітніх дітей, розлучений.
Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, щодо ОСОБА_19 для застосування стосовно нього більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою в судовому засіданні не встановлено.
ОСОБА_20 обвинувачується у скоєні злочинів, передбачених ст. 257, ч.2 ст.15, п.12 ч.2 ст.115; п.п.6, 12, 13 ч.2 ст.115; ч.4 ст.189 КК України, які відповідно до статті 12 КК України віднесені до категорії тяжких та особливо тяжких, раніше не судимий, маючий на триманні малолітню доньку, одружений.
Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, щодо ОСОБА_20 для застосування стосовно нього більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою в судовому засіданні не встановлено.
ОСОБА_22 , обвинувачується у скоєні злочинів, передбачених ст. 257; п. п. 6, 12, ч. 2 ст. 115; ч. 4 ст. 189 КК України, які відповідно до статті 12 КК України віднесені до категорії тяжких та особливо тяжких, не одружений, раніше не судимий.
Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, щодо ОСОБА_22 для застосування стосовно нього більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою в судовому засіданні не встановлено.
ОСОБА_23 обвинувачується у скоєні злочинів, передбачених ст. 257, ч. 2 ст. 15, п. п. 12 ч. 2 ст. 115; п.п. 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115; ч. 5 ст. 186, ч. 4 ст. 189; ч. 1 ст. 263; ч. 3 ст. 289 КК України, які відповідно до статті 12 КК України віднесені до категорії тяжких та особливо тяжких, раніше не судимий, не одружений.
Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, щодо ОСОБА_23 для застосування стосовно нього більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою в судовому засіданні не встановлено.
ОСОБА_24 обвинувачується у скоєнні злочинів, передбачених ст. 257; ч. 2 ст. 15, п. 12 ч. 2 ст. 115; ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, п. п. 8, 12, 13 ч. 2 ст. 115; ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 146; ч. 3 ст. 27, п. п. 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115; ч.1 ст. 263; ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 289; ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 186; ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 189; ч.3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, п. п. 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України, які відповідно до статті 12 КК України віднесені до категорії тяжких та особливо тяжких, раніше не судимий, має двох дітей.
Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, щодо ОСОБА_24 для застосування стосовно нього більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою в судовому засіданні не встановлено.
ОСОБА_25 обвинувачується у скоєнні злочинів, передбачених ст. 257, п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, які відповідно до статті 12 КК України віднесені до категорії тяжких та особливо тяжких, не одружений, раніше судимий.
Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, щодо ОСОБА_25 для застосування стосовно нього більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою в судовому засіданні не встановлено.
Крім того, при вирішенні питання щодо доцільності продовження ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою судом враховується, що на даний час не допитані всі свідки по даному кримінальному провадженню, що не виключає наявності ризику впливу на них з боку цих обвинувачених.
Водночас, відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, вагомою підставою необхідності попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування такої особи від правосуддя. При цьому, небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.
Виходячи з правових позицій, викладених у пункті 35 рішення Європейського Суду з прав людини в справі «Летельє проти Франції», яке застосовується судом як джерело права, суд вважає виправданим застосування до вказаних вище обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який відповідає тяжкості діянь, що інкримінуються обвинуваченим, обсягу пред`явленого обвинувачення та даним про особи обвинувачених. Також судом враховується, що стороною захисту не було надано беззаперечних доказів, що обрання іншого, більш м`якого запобіжного заходу, зможе належним чином усунути існуючі ризики щодо обвинувачених, або з`явилися обставини, що унеможливлюють їх тримання під вартою.
З наведених підстав, суд доходить висновку, що обвинуваченим ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 необхідно продовжити строк тримання під вартою на 30 днів.
Відтак, підстави для зміни запобіжного захожу обвинуваченому ОСОБА_22 з тримання під вартою на домашній арешт відсутні.
Суд, вирішуючи питання доцільності продовження строку домашнього арешту, разом із клопотанням прокурора про зміну цього запобіжного заходу на тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_21 , виходить з наступного.
ОСОБА_21 обвинувачується у скоєні злочинів, передбачених ст. 257, ч. 2 ст. 15, п. 12 ч. 2 ст. 115; п.п. 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України, які відповідно до статті 12 КК України віднесені до категорії тяжких та особливо тяжких, раніше не судимий. Станом на 8 грудня 2015 року ОСОБА_21 перебував під вартою 3 роки та 9 місяців.
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 8 грудня 2015 року ОСОБА_21 змінено запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронних засобів контролю, шляхом заборони останньому цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , строком на два місяці, які слід обчислювати з 8 грудня 2015 року до 5 лютого 2016 року. Цією ж ухвалою на обвинуваченого ОСОБА_21 покладено такі обов`язки: прибувати до суду за першою вимогою, не залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; носити електронний засіб контролю.
Відповідно до частини першої статті 200 КПК України, прокурор, слідчий за погодженням з прокурором має право звернутися в порядку, передбаченому статтею 184 цього Кодексу, до слідчого судді, суду із клопотанням про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування, зміну або покладення додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу, чи про зміну способу їх виконання.
Прокурор у своєму клопотанні зазначає, що жодний з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, до яких відноситься: незаконний вплив на свідків і потерпілих, переховування від суду, що призведе до перешкоджання встановленню істини по кримінальному провадженню.
Будь-яких інших відомостей або доводів прокурором у своєму клопотанні, які б давали підстави вважати, що існують безперечні підстави для зміни запобіжного заходу ОСОБА_21 , не наведено.
Натомість, відповідно до правової позиції, висловленої ЄСПЛ в рішенні від 10.02.2011 у справі «Харченко проти України», яка підтримана Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в листі від 04.04.2013 №511-550/014-13, з урахуванням п. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, за спливом певного часу, лише наявність обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення волі і судові органи зобов`язані навести інші аргументи для тримання під вартою.
Суд, приймаючи рішення про зміну обвинуваченому ОСОБА_21 запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт виходив з того, що на переконання суду такий запобіжний захід зможе забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, що випливають зі змісту ст. 177 КПК України.
З часу зміни запобіжного заходу 8 грудня 2015 року обвинуваченому ОСОБА_21 не встановлено випадків незаконного впливу ОСОБА_21 на свідків чи потерпілих, не встановлено спроб спотворення чи знищення доказів тощо.
Добровільна та систематична явка ОСОБА_21 у судові засідання у сукупності з відсутністю відомостей про невиконання обвинуваченим покладених на нього ухвалою суду від 8 грудня 2015 року обов`язків засвідчує відсутність наміру переховування від суду.
Також при прийнятті ухвали від 8 грудня 2015 року, судом було враховано стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зав`язків, наявність постійного місця проживання. Вказані обставини були підтверджені належними документами, копії яких наявні в матеріалах кримінального провадження.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишити житло цілодобово або у певний період. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Згідно з ч. 1 ст. 195 КПК України, застосування електронних засобів контролю полягає у закріпленні на тілі підозрюваного, обвинуваченого пристрою, який дає змогу відслідковувати та фіксувати його місцезнаходження. Такий пристрій має бути захищений від самостійного знімання, пошкодження або іншого втручання в його роботу з метою ухилення від контролю та сигналізувати про спроби особи здійснити такі дії.
З урахуванням даних про особу обвинуваченого, а також обсяг пред`явленого йому обвинувачення, тривалість перебування під вартою, та обставин, передбачених ст. 178 КПК України, суд не знаходить підстав для зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_21 з домашнього арешту на тримання під вартою, та не знаходить підстав для зміни обов`язків домашнього арешту, строком на 30 днів, з огляду на що, відмовляє у задоволенні клопотання прокурора та обвинуваченого ОСОБА_21 .
За таких обставин, суд вважає за необхідне продовжити ОСОБА_21 строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю, з покладанням на нього обов`язків відповідно до вимог ст. 194 КПК України, зобов`язавши останнього прибувати до суду за першою вимогою, не залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; носити електронний засіб контролю.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 194, 195, 200, 201, 331, 372 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
Продовжити ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 строк тримання під вартою на 30 днів, тобто до 16 серпня 2016 року включно, яких утримувати в арештному домі Запорізького слідчого ізолятора Управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області № 10.
Клопотання прокурора про заміну запобіжного заходу ОСОБА_21 з домашнього арешту на тримання під вартою залишити без задоволення.
В задоволенні клопотання ОСОБА_21 про зміну обов`язків домашнього арешту відмовити.
Продовжити ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю на умовах, встановлених ухвалою суду від 24 травня 2016 року строком на 30 днів до 16 серпня 2016 року включно.
Клопотання адвоката ОСОБА_12 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_22 про заміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт залишити без задоволення.
Ухвала підлягає негайному виконанню.

Копію ухвали вручити обвинуваченим, прокурору, та направити начальнику Запорізького слідчого ізолятору Управління пенітенціарної служби України в Запорізькій області, органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_21 для виконання.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Ухвалу прийнято у нарадчій кімнаті та проголошено її вступну та резолютивну частини у судовому засіданні 18 липня 2016 року.

Повний текст ухвали виготовлений 22 липня 2016 року.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Суддя: ОСОБА_2

Присяжні: ОСОБА_4

ОСОБА_5

ОСОБА_6