У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого-суддіОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря та прокурораОСОБА_4 ОСОБА_5
розглянула в судовому засіданні в м. Києві 27 квітня 2016 року матеріали кримінального провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на вирок Апеляційного суду Харківської області від 12 січня 2016 року.
Вироком Московського районного суду м. Харкова від 25 вересня 2015 року
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше не судимого, -

визнано винуватим та засуджено за ч. 3 ст. 286 КК України на 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та покладено на нього обов`язки, передбачені п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України.
Стягнуто з ОСОБА_6 в дохід держави процесуальні витрати за проведення експертиз в сумі 5116 грн. 80 коп.
Згідно з вироком, ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за те, що 10 січня 2015 року, приблизно о 14 год. 25 хв., керуючи технічно справним автомобілем «ЗАЗ-110206», що належить Красноградській центральній районній лікарні і знаходиться у безплатному тимчасовому користуванні Комунального закладу охорони здоров`я «Центр первинної медико-санітарної допомоги Красноградського району», та виїжджаючи з території Харківської міської лікарні № 17, що по просп. Московському, 195 в м. Харкові, з другорядної дороги на головну, тобто на проспект Московський, він в порушення вимог п.п. 1.5,16.3 та 16.11 Правил дорожнього руху, маючи об`єктивну можливість своєчасно виявити автомобіль «Фольксваген Поло» під керуванням ОСОБА_7 , що рухався по головній дорозі зліва направо по ходу руху його автомобіля, проявив неуважність, не надав дорогу та почав переїжджати проспект Московський в прямому напрямку, внаслідок чого вчинив зіткнення з вказаним автомобілем, в результаті чого пасажирам «ЗАЗ-110206» ОСОБА_8 та ОСОБА_9 були спричинені тяжкі тілесні ушкодження, від яких настала їхня смерть.
Вироком Апеляційного суду Харківської області від 12 січня 2016 року вирок Московського районного суду м. Харкова від 25 вересня 2015 року щодо ОСОБА_6 в частині призначеного йому покарання скасовано та постановлено свій вирок, яким ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 286 КК України із застосуванням ст. 69 КК України призначено 3 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки; посилання на вимоги ст. ст. 75 та 76 КК України з вироку виключено; строк відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з моменту фактичного взяття під варту на виконання вироку. В решті вирок місцевого суду залишено без зміни.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить вирок апеляційного суду скасувати та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та його особі внаслідок суворості. При цьому вказує на те, що висновок апеляційного суду про незаконне застосування до нього ст. 75 КК України не відповідає дійсності, оскільки на обставини, що пом`якшують покарання цей суд послався і при застосуванні до нього вимог ст. 69 КК України. Крім того вважає, що апеляційним судом не врахована думка потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які просили суд першої інстанції не позбавляти його волі, а в апеляційному суді заперечували проти апеляції прокурора. Посилаючись на обставини, що на його думку пом`якшують покарання, ОСОБА_6 зазначає про неправильне застосування апеляційним судом закону України про кримінальну відповідальність та правильність висновків суду першої інстанції про можливість його виправлення із застосуванням ст. 75 КК України.
Заслухавши доповідача, думку прокурора про залишення касаційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга засудженого задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Висновки судів першої та апеляційної інстанції про винуватість засудженого ОСОБА_6 в порушенні правил дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та кваліфікація його злочинних дій за ч. 3 ст. 286 КК України у касаційній скарзі засудженим не оспорюються.

Що ж стосується доводів касаційної скарги засудженого ОСОБА_6 про незаконність вироку апеляційного суду в частині призначеного йому покарання, то колегія суддів вважає їх безпідставними.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження касаційним судом встановлено, що апеляційний суд, скасовуючи вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 в частині звільнення його від відбування основного покарання з випробуванням, дійшов правильного висновку про те, що застосування до засудженого вимог ст. 75 КК України є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, яке в кінцевому рахунку призвело до призначення йому покарання без належного врахування ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи засудженого та конкретних обставин провадження.

Разом з тим, враховуючи ряд обставин, що пом`якшують покарання, зокрема, щире каяття у вчиненому, добровільне відшкодування заподіяної злочином шкоди, а також особу засудженого, який позитивно характеризується за місцем роботи і проживання, вперше притягується до кримінальної відповідальності за злочин, вчинений з необережності, наявності на його утриманні матері похилого віку, яка має ряд тяжких захворювань та потребує стороннього догляду, апеляційний суд обґрунтовано призначив засудженому ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. 69 КК України, тобто нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 3 ст. 286 КК України, а саме - покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

Такий висновок апеляційного суду колегія суддів вважає обгрунтованим, оскільки призначене ОСОБА_6 цим судом покарання відповідає вимогам статей 65 та 69 КК України, а тому його не можна визнати невідповідним ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого внаслідок суворості. Тому законних підстав, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 438 КПК України для скасування або зміни вироку апеляційного суду за доводами касаційної скарги засудженого, у колегії суддів немає.

Оскільки закон України про кримінальну відповідальність апеляційним судом застосовано правильно, тому колегія суддів вважає, що касаційну скаргу засудженого слід залишити без задоволення, а вирок апеляційного суду щодо нього - без зміни.

На підставі наведеного, керуючись статтями 434, 436 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Вирок Апеляційного суду Харківської області від 12 січня 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а його касаційну скаргу - без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3