Справа № 361/7301/15 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/1064/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 3 08.08.2016

УХВАЛА
Іменем України
08 серпня 2016 року Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
з участю прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 червня 2016 року, яким

ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Пархомівка, Володарського району, Київської області, громадянина України, з вищою освітою, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , , раніше не судимого, -

засуджено за ч. 1 ст. 115 КК України і призначено покарання у виді 10 (десяти) років позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу засудженому, до набрання вироком законної сили, залишено попередньою тримання під вартою в Київському слідчому ізоляторі УДПС України в м. Києві та Київській області, але не більше 60 днів.

У відповідності до вимог ст. 72 КК України, зараховано ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а саме з 25.08.2015 року по 03.06.2016 року.

Вирішено питання про речові докази та судові витрати.

Згідно вироку суду ОСОБА_7 засуджено за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, вчиненого за наступних обставин.

24 серпня 2015 року, близько 06-00 год., ОСОБА_7 , перебував у приміщенні кухні квартири АДРЕСА_1 , та знаходився у стані алкогольного сп`яніння, коли між ним та ОСОБА_10 стався словесний конфлікт. Унаслідок цього, у ОСОБА_7 виник умисел направлений на протиправне позбавлення смерті останнього. Реалізуючи свій злочинний умисел направлений на позбавлення життя ОСОБА_10 , вказаної дати та часу, ОСОБА_7 , діючи умисно, з метою вбивства останнього, наніс такому один удар кухонним ножем в область грудної клітини, заподіявши, у такий спосіб колото-різане поранення грудної клітини зліва спереду, від чого ОСОБА_10 помер на місці.

Не погоджуючись із вказаним вироком обвинуваченим ОСОБА_7 подано апеляційну скаргу, у якій він зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та підлягає скасуванню на підставі неповноти судового розгляду. Обґрунтовуючи свої вимоги, вказує, що міськрайонним судом помилково не взято до уваги, що він має пристарілу матір, яка потребує догляду та піклування. Щодо його перебування на обліку у лікаря-нарколога з 2012 року, то про вказаний факт йому нічого не відомо. Також, обвинувачений зазначає, що у показаннях свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 містяться явні суперечності, які судом при розгляді кримінального провадження усунуті не були. Його покази про те, що потерпілий ОСОБА_10 напав на нього, чим загрожував його життю, судом до уваги необґрунтовано не взяті. Оскільки наявні у матеріалах кримінального провадження висновки експертів не містять однозначного висновку, що кров, яка була виявлена на одязі ОСОБА_7 належить потерпілому ОСОБА_10 , обґрунтування суду його винуватості цими доказами є припущеннями.

ОСОБА_7 зазначає, що у суді першої інстанції, у присутності захисника ОСОБА_8 він виявив бажання ознайомитися із журналом судового засідання та технічним записом судового процесу, проте, суд відмовив йому у цьому, порушуючи ч.3 ст. 376 КПК України.

У поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 03.06.2016 року, яким ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, скасувати та закрити кримінальне провадження. Свої вимоги мотивує тим, що висновки суду першої інстанції щодо обставин кримінального правопорушення та винуватості ОСОБА_7 не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду. Згідно висновку судово-дактилоскопічної експертизи №546, на поверхні досліджуваного предмета, ножа, виявлено 2 сліди папілярних ліній. Для ідентифікації особи придатний 1 слід папілярних ліній, який залишений долонею правої руки ОСОБА_7 проте, судом не враховано, що вказаним ножем ОСОБА_13 користувався у побуті і на ньому містяться його відбитки пальців. Крім того, висновок судово-цитологічної експертизи №192 не містить остаточного висновку, що кров, яка була виявлена на ножі, вилученому на місці події належить саме потерпілому ОСОБА_10 . Також, висновки судово-імунологічної експертизи №334 від 16.10.2015 року, судово-імунологічної експертизи №332 від 16.10.2015 року, судово-імунологічної експертизи №333 від 16.10.2015 року, судово-імунологічної експертизи №331 від 16.10.2015 року не містять стверджувального висновку, що кров виявлена на вилученому у ОСОБА_7 одязі належить саме ОСОБА_10 . Адвокат зазначає, що у показаннях свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 містяться явні суперечності, які судом при розгляді кримінального провадження усунуті не були.

Вказане, на думку сторони захисту, свідчить, що судом першої інстанції не наведено беззаперечних доказів скоєння ОСОБА_7 інкримінованих йому дій, що тягне за собою скасування вироку та закриття кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_8 , які підтримали подані апеляційні скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Згідно до ч. 2 ст. 370 КПК України, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Нормами кримінального процесуального законодавства, зокрема п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, передбачено, що обвинувальний акт повинен містити у собі виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Дослідивши обвинувальний акт відносно ОСОБА_14 , колегія суддів дійшла до висновку, що при складанні обвинувального акту прокурором не було дотримано вимог закону, оскільки обвинувальний акт не містить у собі належним чином сформульованого обвинувачення. Так, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, на думку колегії суддів, є неконкретним. Зокрема, у обвинувальному акті зазначено: « ОСОБА_14 взяв у руку кухонний ніж, розуміючи свої дії та бажаючи настання наслідків у вигляді смерті ОСОБА_10 , умисно наніс один удар у область грудної клітини останньому, заподіявши йому колото-різане поранення грудної клітини зліва спереду, від чого ОСОБА_10 помер на місці, після вчинення кримінального правопорушення».
Із змісту обвинувального акту вбачається, що причиною смерті потерпілого ОСОБА_10 є колото-різане поранення грудної клітини зліва спереду. Проте, відповідно до висновку експерта №312 від 24.08.2015 року (а.п. 71-74) смерть ОСОБА_10 настала від проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини з пошкодженням серця та розвитком крововтрати. Згідно з висновком експерта № 35/312 від 13.10.2015 року (а.п. 80-82) проникаюче колото-різане поранення грудної клітини з пошкодженням серця та розвитком крововтрати, як небезпечне для життя має ознаки тяжкого тілесного ушкодження та знаходиться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті.
На думку колегії суддів, попри наявність у матеріалах кримінального провадження висновків експертів №312 від 24.08.2015 року (а.п. 71-74), № 35/312 від 13.10.2015 року (а.п. 80-82), сформульоване прокурором обвинувачення є неконкретним. Зокрема, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, не містить точної вказівки, в область якого життєво важливого внутрішнього органу у межах грудної клітини було нанесено удар ножем, тяжкість тілесного ушкодження та його прямий причинний зв`язок із настанням наслідків у вигляді смерті.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року звернув увагу на вказівку у тексті пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції щодо необхідності приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (п. 79 рішення у справі «Камасінскі проти Австрії» від 19 грудня 1989 року).

Також, Європейський суд з прав людини вказує про необхідність аналізувати положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (п. 52 рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» від 25 березня 1999 року; п. 58 рішення у справі «Матточіа проти Італії» від 25 липня 2000 року; п. 34 рішення у справі «І.Н. та інші проти Австрії» від 20 квітня 2006 року).

У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів звертає увагу на те, що розгляд кримінального провадження за відсутності належним чином сформульованого обвинувачення та не викладених у обвинувальному акті фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, порушує гарантовані законом процесуальні права обвинуваченого, в тому числі і право на захист, а ухвалене судове рішення за таких обставин, у будь якому разі повинно бути визнано незаконним у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Згідно п.2 ч.3 ст.374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначаються у разі визнання особи винуватою: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
У порушення зазначених вимог закону Броварський міськрайонний суд Київської області, у мотивувальній частині вироку допустився аналогічної помилки, не виклавши належним чином фактичні обставини кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_7 , та наслідки кримінального правопорушення.
Із матеріалів кримінального провадження та доводів апеляційної скарги ОСОБА_7 вбачається, що у порушення п.5 ч.4 ст.42 та ч.3 ст. 376 КПК України суд першої інстанції не надав обвинуваченому можливості ознайомитися із технічними записами судових засідань (а.п. 166-168, 170).
Досліджуючи матеріали кримінального провадження, колегією суддів було встановлено відсутність журналу судового засідання від 05.05.2016 року, що є істотним порушення вимог кримінального процесуального закону та відповідно до ст.108, п.7 ч.2 ст.412 КПК України підставою для скасування рішення.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції не має права розглядати обвинувачення, що не було належним чином висунуто в суді першої інстанції.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 червня 2016 року щодо ОСОБА_7 підлягає скасуванню.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 412 КПК України та ст. 9 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне призначити новий розгляд у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання для виконання вимог ст. 314 КПК України.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 червня 2016 року відносно ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 червня 2016 року відносно ОСОБА_7 скасувати.

Призначити новий розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_7 у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

Головуючий:

Судді :