Єдиний унікальний номер 201/962/16-к
Номер провадження 1-кп/201/99/2016
УХВАЛА

про продовження запобіжного заходу

30 березня 2016 року м. Дніпропетровськ

вул. Паторжинського, 18а

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

Головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5

захисників обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні питання доцільності продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного в рамках кримінального провадження, внесеного 30 вересня 2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004122 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бобруйськ, Могилевської області, Республіки Білорусь, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Глибокий Потік, Тячівського району, Закарпатської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИВ:
В провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська знаходиться обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 30 вересня 2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004122 за обвинуваченням ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України.

В судовому засіданні судом відповідно до вимог ч. 3 ст. 331 КПК України поставлено на обговорення питання доцільності продовження запобіжного заходу відносно обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою до спливу двомісячного терміну.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 висловив думку про доцільність продовження обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на відсутність будь-яких даних, які б свідчили про зменшення ризиків, що враховувалися судом при обранні обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зокрема існують ризики, що останні можуть переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків, які ще не допитані у судовому засіданні та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, та просив його продовжити.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_7 заперечували проти продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на необґрунтованість останнього та відсутність ризиків, та просили суд змінити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід з тримання під вартою, на інший більш м`який, не пов`язаний із позбавленням волі, мотивуючи тим, що у останнього є міцні соціальні зв`язки та в обґрунтування своїх доводів захисником ОСОБА_7 надані характеристики з місця проживання та роботи ОСОБА_4 .

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_6 заперечували проти продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на необґрунтованість останнього та відсутність ризиків, просили суд змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на інший більш м`який, не пов`язаний із позбавленням волі, при цьому в обґрунтування своїх доводів надав документи про наявність у обвинуваченого ОСОБА_5 дружини та дитини, медичні документи, відповідно до яких дружині обвинуваченого ОСОБА_8 встановлений діагноз: сколіоз та грижі дисків хребта, а також характеристику з місця проживання ОСОБА_5 .

Вислухавши думку учасників судового провадження, суд приходить до висновку про доцільність продовження запобіжного заходу відносно обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю мотивованою ухвалою скасовує, замінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Розглядаючи питання доцільності продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , суд приходить до висновку про те, що на час здійснення судового провадження продовжують мати місце ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які враховувалися при обранні останнім запобіжного заходу, зокрема, можливість обвинувачених переховуватися від суду, впливати на потерпілого та свідків, які ще недопитані в судовому засіданні, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Крім того, при встановленні наведених ризиків, суд, насамперед виходить з таких обставин, як вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення обвинуваченими, ступінь тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватим за вчинення інкримінованого правопорушення.

Поряд із цим, суд не може не враховувати підвищену суспільну небезпеку інкримінованого обвинуваченим кримінального правопорушення грабежу, яка обумовлюється тим, що особа, яка вчинює цей злочин, останній не приховував свого наміру протиправно заволодіти майном, діє відкрито, ігноруючи волю потерпілого, у володінні якого перебувало майно, при цьому, суд не може залишити поза увагою, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 обвинувачуються у вчиненні цього злочину повторно, за попередньою змовою групою осіб, з проникненням у житло.

А отже, зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в рішенні Європейського Суду у справі "Летельє проти Франції", суд дійшов до висновку про доведеність обставин, які виправдовують подальше тримання обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 під вартою.

При цьому, суд не приймає до уваги доводи захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 щодо можливості обвинуваченого утримувати сім`ю та допомагати останнім, оскільки, як встановлено судом обвинувачений не працевлаштований, а тому не має законного та постійного джерела доходу.

Більш того, суд не може прийняти до уваги, як докази позитивної характеристики обвинуваченого ОСОБА_5 , надану його захисником характеристику з місця проживання останнього, оскільки вона підписана тільки двома сусідами і не оформлена належним чином, що дає суду підстави для обґрунтованих сумнівів щодо її об`єктивності.

Отже, стороною захисту не наведено переконливих підстав для обрання обвинуваченому ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу, ніж просив обрати прокурор, зокрема, домашнього арешту.

Крім того, суд не приймає до уваги доводи захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_7 щодо наявності у ОСОБА_4 міцних соціальних зв`язків, оскільки даний факт стороною захисту не доведений належними доказами.

Поряд із цим, суд не може прийняти до уваги, як докази позитивної характеристики обвинуваченого ОСОБА_4 , надану його захисником характеристику з місця проживання останнього, оскільки вона підписана тільки трьома сусідами і не оформлена належним чином, що дає суду підстави для обґрунтованих сумнівів щодо її об`єктивності.

Крім того, надана захисником ОСОБА_7 характеристика з місця роботи обвинуваченого ОСОБА_4 не може бути прийнята судом до уваги, через наявні в цьому документі певні суперечності, зокрема, в тексті даної характеристики зазначено, що ОСОБА_4 працював на посаді молодшого столяра ТОВ «Лоза», проте даний документ підписаний начальником відділу кадрів ОСОБА_9 і стоїть печатка Приватного Виробничо-комерційного підприємства «Лоза», при цьому, в цій характеристиці взагалі відсутня дата її видачі та номер. Наведені обставини дають суду підстави для обґрунтованих сумнівів щодо об`єктивності наданого захисником документу.

Отже, стороною захисту не наведено переконливих підстав для обрання обвинуваченому ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, ніж просив обрати прокурор, зокрема, домашнього арешту.

Тому, виходячи з положень ст. ст. 176, 177, 178, 331 КПК України, ст. ст.5,6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та враховуючи наявність наведених вище ризиків та обставин, які свідчать про те, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинувачених під час судового розгляду, та зважаючи, що строк дії попередньої ухвали про тримання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 під вартою закінчується 31 березня 2016 року, суд приходить до висновку про доцільність продовження строку тримання під вартою кожному з них, строком на 60 днів, тобто до 27 травня 2016 року.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 194, 331 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Обраний під час досудового розслідування запобіжний захід відносно ОСОБА_4 , 1992 року народження та ОСОБА_5 , 1986 року народження, у вигляді тримання під вартою кожному з них продовжити строком на 60 днів, тобто до 27 травня 2016 року.

Встановити, що датою закінчення дії цієї ухвали щодо тримання обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 під вартою, є 27 травня 2016 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1