В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 листопада 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі судового засіданняОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційні скарги заступників прокурора міста Києва ОСОБА_5 і ОСОБА_6 та потерпілої ОСОБА_7 на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 22 червня 2016 року у кримінальному провадженні № 120 151 000 900 105 25 відносно
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Києва, громадянки України, працюючої керівником гуртка Декупаж Палацу дитячої та юнацької творчості Солом`янського району м. Києва, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , не судимої,
обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,
за участі прокурорівОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
потерпілої представників потерпілої представника цивільного відповідача ПрАТ СТ Іллічівське захисника обвинуваченоїОСОБА_7 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_8 , -
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 22 червня 2016 року ОСОБА_8 засуджена за ч. 1 ст. 286 КК України до штрафу у розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3.400,0 грн., без позбавлення права керування транспортними засобами.
Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_8 , ОСОБА_15 та ПрАТ Страхове товариство Іллічівське задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 20.000,0 грн. на відшкодування моральної шкоди. В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_7 відмовлено.

Згідно вироку суду, ОСОБА_8 29 жовтня 2015 року, приблизно о 13 год. 00 хв., керуючи транспортним засобом, технічно справним легковим автомобілем марки Jeep Grand Gherokee, д.н.з. НОМЕР_1 , рухалася по сухому, чистому покриттю проїзної частини проспекту Повітрофлотського, зі сторони Солом`янської площі, в напрямку вулиці Смілянської в місті Києві. Під`їжджаючи до регульованого перехрестя проспекту Повітрофлотського та вулиці Смілянської, водій ОСОБА_8 , грубо порушуючи та ігноруючи вимоги п.п. 1.5, 2.3 б, 16.2 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2011 року, внаслідок злочинної недбалості, проявила неуважність до дорожньої обстановки, не надала дорогу пішоходу ОСОБА_7 , яка переходила проїзну частину вулиці Смілянської по пішохідному переходу на зелений дозволяючий для неї сигнал світлофора, розпочала маневр лівого повороту на вулицю Смілянську в місті Києві, при цьому, не переконалася, що це буде безпечним для інших учасників дорожнього руху, у зв`язку з чим здійснила наїзд автомобілем Jeep Grand Cherokee, д.н.з НОМЕР_1 , на пішохода ОСОБА_7 , в результаті якого, пішохід ОСОБА_7 отримала середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 2268/Е від 26 листопада 2015 року встановлено, що при вивченні медичної документації у ОСОБА_7 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: закритої травми грудної клітки у вигляді переломів правої ключиці в середній третині зі зміщенням уламків, 3, 4 ребер по лопатковій лінії та по середнє-ключичній лінії зі зміщенням уламків справа, 5, 6 ребер по переднє-паховій лінії зі зміщенням уламків справа, 8 ребра по середнє-паховій лінії справа зі зміщенням уламків, розриву правої легені, правобічного гемопневаматораксу (300 мл. гемолізату та 600 см.3 повітря); закритої травми хребта у вигляді компресійного уламкового перелому тіла 1 поперекового хребця, поперечних відростків 2-3 поперекових хребців; множинні садна тулуба та кінцівок (правого кульшового та колінного суглобу). Характер та морфологія виявленого тілесного ушкодження, відомі часові дані та обставини події, свідчать про те, що спричинені вони дією тупого предмету, могли утворитись при транспортній травмі (травма внаслідок зіткнення автомобіля, що рухався, з пішоходом). Виявлене тілесне пошкодження не є небезпечним для життя та відноситься до середньої тяжкості тілесного ушкодження, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу.
Згідно висновку авто-технічної експертизи № 37/ат від 27 листопада 2015 року встановлено, що в ситуації, що склалася на дорозі безпосередньо перед дорожньо-транспортною пригодою, водій автомобіля Jeep Grand Cherokee, д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_8 повинна була керуватися вимогами п. 16.2 Правил дорожнього руху України. В даній дорожній ситуації, в діях водія автомобіля Jeep Grand Cherokee, д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_8 , експертом, з технічної точки зору, вбачаються невідповідності вимогам п. 16.2 Правил дорожнього руху України. В даній дорожній ситуації водій автомобіля Jeep Grand Cherokee, д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_8 мала технічну можливість запобігти наїзду на пішохода ОСОБА_7 шляхом виконання вимог п. 16.2 Правил дорожнього руху України. Причиною виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди, з технічної точки, є невідповідність дій водія автомобіля Jeep Grand Cherokee ОСОБА_8 вимогам п. 16.2 Правил дорожнього руху України.
Під час руху ОСОБА_8 допустила порушення вимог наступних пунктів Правил дорожнього руху України:
- 1.5: Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;
- 2.3 б: Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;
- 16.2: На регульованих і нерегульованих перехрестях водій, повертаючи праворуч або ліворуч, повинен дати дорогу пішоходам, які переходять проїзну частину, на яку він повертає, а також велосипедистам, які рухаються прямо в попутному напрямку.
Порушення водієм ОСОБА_8 п. 16.2 Правил дорожнього руху України находиться в прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

В апеляційній скарзі заступник прокурора міста Києва ОСОБА_16 просить вирок скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення, особі обвинуваченої внаслідок м`якості, та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 засудити за ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3.400,0 грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.
В обґрунтування апеляційний вимог прокурор послався на те, що санкцією ч. 1 ст. 286 КК України, крім основного покарання, передбачено і додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого. Разом з тим, приймаючи рішення про не призначення обвинуваченій додаткового покарання, своє рішення суд першої інстанції в цій частині належним чином не мотивував. При цьому, залишилось поза увагою суду першої інстанції, як зазначає прокурор, і те, що в ході досудового розслідування та на момент розгляду провадження, обвинуваченою збитки потерпілій не відшкодовані, і, як пояснила потерпіла ОСОБА_7 , після скоєння дорожньо-транспортної пригоди працівників поліції та швидку медичну допомогу викликали сторонні люди, а обвинувачена жодного разу в лікарню до неї не приходила.
Отже, на переконання прокурора, керуючи транспортними засобами, обвинувачена об`єктивно становить небезпеку не лише для оточуючих, а і для самої себе, а тому не призначення їй додаткового покарання, є явно несправедливим внаслідок м`якості.

В апеляційній скарзі заступник прокурора міста Києва ОСОБА_5 також просить вирок суду стосовно обвинуваченої скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої через м`якість, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 286 КК України покарання у виді штрафу у розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.
Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги прокурор вказав, що у вироку не приведено доводів на користь прийнятого рішення не призначати обвинуваченій обов`язкове, у даному конкретному випадку, додаткове покарання у виді позбавлення спеціального права керувати транспортними засобами. При цьому прокурор посилається на обставини дорожньо-транспортної пригоди, а саме те, що виключно неуважність водія призвела до наслідків у виді завдання тілесних ушкоджень за повної відсутності вини інших осіб чи інших об`єктивних факторів.
На переконання прокурора, конкретні обставини вчинення правопорушення та послідуюча поведінка ОСОБА_8 , виходячи з пояснень потерпілої та свідків ОСОБА_17 і ОСОБА_18 , вказують на те, що обвинувачена, керуючи транспортним засобом, несе загрозу для оточуючих, у тому числі для своїх дітей, що можуть перебувати в салоні автомобіля. Крім того, жодних підстав, які б дозволяли обґрунтовано і законно не позбавляти обвинувачену права керувати транспортними засобами в ході судового розгляду встановлено не було, а тому суд і не навів їх у вироку.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_7 просить вирок скасувати в частині призначеного покарання та стягнутої суми цивільного позову, ухвалити новий вирок, яким: призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді штрафу у розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки; стягнути з ПрАТ Страхове товариство Іллічівське на її користь витрати, пов`язані з лікуванням на суму 62.858,11 грн.; стягнути з ОСОБА_8 , ОСОБА_15 , солідарно, на її-потерпілої користь моральну шкоду в розмірі 400.000 грн.
При цьому потерпіла ОСОБА_7 послалася на те, що судовий розгляд проводився упереджено, не об`єктивно і не всебічно, оскільки суд надавав перевагу доводам сторони захисту, не давши можливість довести та обґрунтувати свою правову позицію, тим самим порушив право на справедливий суд, передбачене Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.
Зазначає, що відповідно до положень ч. 1 ст. 22 ЦК України особі, яка завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, вона має право на їх відшкодування, а нею за час лікування та необхідністю відновлення стану здоров`я після отриманих тілесних ушкоджень, отриманих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, було витрачено 62.858,11 грн.
Що стосується стягнення моральної шкоди, то потерпіла вказує на свої душевні страждання, хвилювання у зв`язку з необхідністю перевлаштовувати налагоджений ритм життя, позбавлення можливості заробляти, у зв`язку з тривалим перебуванням на лікарняному та вимушеній відпустці її чоловіка- ОСОБА_19 без збереження заробітної плати для догляду за нею-потерпілою, що в грошовому еквіваленті оцінити важко, але враховуючи всі перелічені факти, вважає доцільним стягнення моральної суми саме в розмірі 400.000 грн.
Також потерпіла не згодна із рішенням місцевого суду щодо не позбавлення обвинуваченої права керування транспортними засобами, вважаючи дані висновки упередженими та однобічними.

Цивільний відповідач ОСОБА_15 про час, дату та місце розгляду провадження повідомлявся належним чином.
Його неявка в судове засідання не перешкоджає розгляду провадження.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення прокурорів на підтримку доводів апеляційних скарг заступників прокурора міста Києва ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , які також не заперечували проти задоволення апеляційних вимог потерпілої, пояснення потерпілої та її представників, що підтримали доводи апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_7 в повному обсязі та не заперечували проти доводів апеляційних скарг прокурорів, пояснення захисника, обвинуваченої та представника цивільного відповідача ПрАТ Страхове товариство Іллічівське, які заперечували проти задоволення апеляційних скарг сторони обвинувачення, дослідивши частково докази у провадженні, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченої ОСОБА_8 , перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до наступного.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом , що спричинило потерпілій ОСОБА_7 середньої тяжкості тілесне ушкодження за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які в апеляційних скаргах прокурорів та потерпілої не оспорюються, а тому ці обставини, як і юридична кваліфікація вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, не перевіряється відповідно до приписів ч. 1 ст. 404 КПК України.

Перевіряючи доводи апеляційних скарг прокурорів та потерпілої щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність там`якості призначеного ОСОБА_8 покарання, яке, на думку апелянтів, не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, колегія суддів дійшла до таких висновків.

Призначене ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 286 КК України основне покарання у виді штрафу у розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3.400,0 грн. в повній мірі відповідає загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст. 65 КК України, правильність чого прокурорами в апеляційних скаргах не заперечується, як не оспорюється в апеляційній скарзі потерпілої і правильність призначення ОСОБА_8 основного покарання у виді штрафу.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_7 щодо необхідності призначення ОСОБА_8 основного покарання у виді штрафу у розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, то вони на увагу не заслуговують.

Так, при призначенні ОСОБА_8 основного покарання судом першої інстанції були враховані ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, особу обвинуваченої та обставини, що пом`якшують її покарання.

Обвинувачена ОСОБА_8 раніше не судима, працює, за місцем роботи характеризується позитивно, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої, судом не встановлено.
Не послалася на такі обставини в апеляційних скаргах і сторона обвинувачення.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченої, судом першої інстанції визнано - щире каяття.

Наведене, в своїй сукупності, свідчить про те, що призначене ОСОБА_8 основне покарання у виді штрафу у розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3.400,0 грн. - є співмірним вчиненому і особі винної та являється справедливим.

Проте, на переконання колегії суддів, є ґрунтованими доводи апеляційних скарг прокурорів та потерпілої щодо безпідставності не призначення ОСОБА_8 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, ще і при тому, що рішення суду першої інстанції в цій частині взагалі не знайшло свого мотивування, а тому вирок суду в цій частині підлягає безспірному скасуванню з постановленням нового вироку, яким ОСОБА_8 слід призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, виходячи з того, що досліджувана дорожньо-транспортна пригода відбулася виключно через неуважність водія ОСОБА_8 , яка, грубо порушуючи Правила дорожнього руху України, на пішохідному переході вчинила наїзд автомобілем на пішохода ОСОБА_7 , що спричинило останній середньої тяжкості тілесне ушкодження, за повної відсутності вини інших осіб чи інших об`єктивних факторів, які б могли вплинути на дії водія ОСОБА_8 .

Ці конкретні обставини вчинення правопорушення та послідуюча поведінка ОСОБА_8 , виходячи з пояснень потерпілої та свідків ОСОБА_17 і ОСОБА_18 , вказують на те, що обвинувачена, керуючи транспортним засобом, несе загрозу для оточуючих, у тому числі для себе і своїх дітей, що можуть перебувати в салоні автомобіля, а тому обвинуваченій ОСОБА_8 слід призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 2 роки, що буде необхідним і достатній для попередження нових злочинів у сфері безпеки руху та експлуатації транспорту.

На переконання колегії суддів, заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_7 щодо неправильного розв`язання судом першої інстанції її цивільного позову.

Відповідно до приписів ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України (ЦПК України) за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Як наголошується в ч. 6 ст. 22 КПК України, суд, на дотримання такої засади кримінального провадження як змагальність сторін, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Дані положення узгоджуються і з ч. 4 ст. 10 ЦПК України, яка регламентує, що суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Дані вимоги закону при розв`язанні цивільного позову потерпілої ОСОБА_7 судом першої інстанції в повній мірі не дотримані, оскільки потерпілій, яка самостійно представляла свої інтереси під час розгляду провадження судом першої інстанції, не було належним чином роз`яснені її права та обов`язки щодо надання доказів - їх взаємозв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди, настанням наслідків у виді тілесних ушкоджень та понесенням витрат на лікування і усунення інших негативних наслідків для свого звичного способу життя, на підтвердження розміру завданої їй матеріальної та моральної шкоди, а суд не сприяв та не вжив заходів щодо повного та всебічного дослідження обставин провадження в частині розв`язання позовних вимог потерпілої та не попередив її про наслідки не вчинення нею тих чи інших дій, а тому, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування вироку суду в частині розв`язання цивільного позову потерпілої ОСОБА_7 , з прийняттям нового рішення в цій частині.

Вироком суду встановлено, з чим погоджується і колегія суддів, що 29 жовтня 2015 року, приблизно о 13 год. 00 хв., ОСОБА_8 , керуючи транспортним засобом, технічно справним легковим автомобілем марки Jeep Grand Gherokee, д.н.з. НОМЕР_1 , допустила порушення п.п. 1.5, 2.3 б, 16.2 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2011 року, внаслідок чого пішохід ОСОБА_7 отримала середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Згідно полісу № АЕ/5795124, забезпеченим транспортним засобом є автомобіль Jeep Grand Cherokee, д.н.з. НОМЕР_1 , а відповідно до п. 2 даного полісу, подія з участю забезпеченого транспортного засобу - є страховим випадком.

На підтвердження понесених ОСОБА_7 витрат на оперативне втручання, лікування, доставляння потерпілої до лікувальних установ, тощо, суду апеляційної інстанції надані копії медичних карток стаціонарного хворого №№ 1558, 5677, виписного епікризу № 5677, консультативного висновку № 398, переліку медикаментів та виробів медичного призначення, які використовувалися під час лікування, інформаційних листів, рахунку-фактури, видаткової накладної, довідок, фіскальних та товарних чеків, що в повній мірі підтверджують понесені неї витрати у розмірі 62.858,11 грн., які підлягають стягненню з ПрАТ Страхове товариство Іллічівське на відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної здоров`ю потерпілій ОСОБА_7 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участі забезпеченого транспортного засобу - автомобіля Jeep Grand Cherokee, д.н.з. НОМЕР_1 .

Що стосується розв`язання цивільного позову потерпілої ОСОБА_7 про стягнення на її користь на відшкодування моральної шкоди 400.000,0 грн. солідарно з ОСОБА_8 та ОСОБА_15 , то колегія суддів виходить з наступного.

Позов до ОСОБА_15 , як до власника транспортного засобу, заявлений безпідставно, оскільки, відповідно до приписів ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, в даному випадку - ОСОБА_8 , яка керувала транспортним засобом - автомобілем Jeep Grand Cherokee, д.н.з. НОМЕР_1 , під час досліджуваної події дорожньо-транспортної пригоди, що перебував у володінні (фактичному утриманні) обвинуваченої (цивільного відповідача).

За наведеним, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про необхідність стягнення моральної шкоди саме з обвинуваченої ОСОБА_8 .

При цьому, місцевий суд при вирішенні питання ґрунтовно послався на те, що, відповідно до п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Будь-який факт протиправної поведінки щодо особи має наслідком отримання даною особою моральної шкоди, оскільки вона впевнена, що її права захищаються законом і є непорушними, як декларує ст. 21 Конституції України.
Тому обов`язок відшкодування моральної шкоди виникає із самого факту протиправної поведінки щодо потерпілого і надання додаткових доказів не потребує.
Протиправна поведінка обвинуваченої по відношенню до потерпілої викликала в останньої обурення, фізичні та душевні страждання.
Потерпіла наголошує, що душевну травму вона отримала також внаслідок того, що обвинувачена не вживала заходів щодо полегшення її страждань, не намагається допомогти матеріально при лікуванні, а наслідки завданої нею травми суттєво вплинули на її здоров`я.

Так, згідно висновку судово-медичної експертизи № 2268/Е від 26 листопада 2015 року встановлено, що при вивченні медичної документації у ОСОБА_7 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: закритої травми грудної клітки у вигляді переломів правої ключиці в середній третині зі зміщенням уламків, 3, 4 ребер по лопатковій лінії та по середнє-ключичній лінії зі зміщенням уламків справа, 5, 6 ребер по переднє-паховій лінії зі зміщенням уламків справа, 8 ребра по середнє-паховій лінії справа зі зміщенням уламків, розриву правої легені, правобічного гемопневаматораксу (300 мл. гемолізату та 600 см.3 повітря); закритої травми хребта у вигляді компресійного уламкового перелому тіла 1 поперекового хребця, поперечних відростків 2-3 поперекових хребців; множинні садна тулуба та кінцівок (правого кульшового та колінного суглобу). Характер та морфологія виявленого тілесного ушкодження, відомі часові дані та обставини події, свідчать про те, що спричинені вони дією тупого предмету, могли утворитись при транспортній травмі (травма внаслідок зіткнення автомобіля, що рухався, з пішоходом). Виявлене тілесне пошкодження не є небезпечним для життя та відноситься до середньої тяжкості тілесного ушкодження, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу.

Відповідно до листа Київської міської клінічної лікарні № 17 від 31 серпня 2016 року № 556 та листа Київської міської клінічної лікарні № 17 від 31 серпня 2016 року № 555, під час проходження стаціонарного лікування ОСОБА_7 з 29 жовтня 2015 року по 16 листопада 2015 року було виконано три оперативних втручання: 29 жовтня 2015 року та два 06 листопада 2015 року, а надалі планується, за показами, проведення оперативного втручання - видалення металофіксаторів (транспедікулярної стабілізаційної системи) з грудного та поперекових відділів хребта в строки - не раніше 12 місяців від моменту їх встановлення.

Згідно виписного Київською міською клінічною лікарнею № 7 епікризу № 5677, потерпіла з 03 жовтня 2016 року по 07 жовтня 2016 року знаходилася на стаціонарному лікуванні з діагнозом фіброзне зрощення правої ключиці; видалення металофіксаторів правої ключиці - 05 жовтня 2016 року.

Після проведеної операції, відповідно до консультативного заключення № 398 від 11 жовтня 2016 року, рекомендовано РеМОС з кістковою пластикою - через 1 місяць.

Наведене, в сукупності, тягне за собою чергові переживання потерпілої, психологічний стрес, перебування в умовах лікарні, перебування на стаціонарному та амбулаторному лікуваннях, а також додаткові витрати матеріального характеру.
Зокрема, під час перебування на стаціонарному лікуванні в жовтні 2016 року, ОСОБА_7 було витрачено на медичні препарати та засоби - 4.240,73 грн., що підтверджується товарними чеками, квитанціями та листками призначень, які містяться в медичній карті.
Клінічний діагноз, зазначений у листах лікарні від 31 серпня 2016 року, а саме: поєднана травма, закрита травма хребта; компресійний перелом тіла L1хребця; перелом поперекових відростків L 2-3 хребців; закрита травма грудної клітки; перелом 5-9 ребер справа; забій та розрив правої легені; пневмогемоторакс справа; перелом 12 ребра зліва; перелом правої ключиці; множинні забої та садна тулуба та кінцівок; післятравматичний плеврит справа, - потребують тривалих заходів по реабілітації, у тому числі, подальше лікування під наглядом ортопеда-травматолога, що вказано у виписному епікризі від 07 жовтня 2016 року, ЛФК, масаж та санаторно-курортне лікування за профілем - опорно-руховий апарат восени та весною. Дані рекомендації визначені планом пропонованих заходів по реабілітації 18 лютого 2016 року, які надавалися лікарем-хірургом ОСОБА_20 для подачі на МСЕК. На даний час санаторно-курортне лікування є платним, потерпіла не має будь-яких пільг для отримання безкоштовно такої послуги, а за відсутності коштів на реабілітацію, ушкоджені органи потерпілої, яка ще є молодою жінкою та мамою, не зможуть повноцінно функціонувати, вартість же послуг з ортопедичної реабілітації, розробленої для осіб, які перенесли оперативне втручання або травми опорно-рухового апарату складає майже 25.000,0 гривень за 21 день, а, за рекомендацією лікаря, лікування має бути двічі на рік.

На утриманні потерпілої перебуває малолітня дитина - син ОСОБА_21 , 2009 року народження, доглядає вона і за матір`ю - інвалідом 3 групи та бабусею - 1930 року народження, з якою укладено договір довічного утримання. Всі вони потребують догляду та значних матеріальних витрат від потерпілої.

Згідно довідок про доходи ОСОБА_7 від 15 серпня 2016 року, за період з травня 2015 року по листопад 2015 року та за період з листопада 2015 року по квітень 2016 року, потерпіла втратила близько 10.345,05 грн.
Також догляд за потерпілою здійснював чоловік ОСОБА_19 , який брав відпустку без збереження заробітної плати в листопаді та грудні 2015 року, внаслідок чого сім`я втратила його заробіток в сумі 4.200,0 грн.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції послався лише на загальні принципи розумності та справедливості, зазначивши при цьому, що враховує, за яких обставин і якими діями моральна шкода завдана, якою є ступінь вини обвинуваченої та врахував матеріальний стан ОСОБА_8 , а також той факт, що вона є матір`ю трьох дітей.

Проте, судом першої інстанції в достатній мірі не враховано те, як посилається сторона ОСОБА_7 , з чим погоджується і колегія суддів, що потерпіла в результаті досліджуваної дорожньо-транспортної пригоди зазнала фізичного болю та страждань, перебувала в реанімації після перенесених трьох операцій, тривалий час перебувала на лікарняному, значний час перебувала на постільному режимі, має постійні простудні захворювання через розрив легені та неможливість тривалих фізичних навантажень, наслідками від розриву легені є правосторонній плеврит, що зобов`язує знаходитися на диспансерному обліку протягом 2-3 років, потребує подальшого лікування та оперативного втручання, постійно хвилюється за подальший стан здоров`я, оскільки має малолітню дитину, була позбавлена можливості вести звичайний спосіб життя та можливості в повній мірі реалізувати себе та свої навики по спеціальності, так як працює бухгалтером, що потребує більшу частину часу знаходитися в сидячому положенні, має необхідність відстоювати свої права у суді та понесла також витрати матеріального характеру, пов`язані з необхідністю постійного лікування.

Вищезазначене, з урахуванням доказів, що були подані на підтвердження немайнових та майнових втрат потерпілою, дає колегії суддів підстави для висновку, що вирок в частині вирішення цивільного позову про стягнення моральної шкоди також підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про збільшення його розміру до 100.000 грн., які підлягають стягненню з ОСОБА_8 , що буде відповідати вимогам і розумності, і справедливості.

Колегія суддів на стадії апеляційного розгляду провадження не вбачає підстав для накладення арешту на майно ОСОБА_8 чи ПрАТ Страхове товариство Іллічівське для забезпечення позову потерпілої ОСОБА_7 , як про це поставила питання остання в апеляційній скарзі.

Ухвалення судом першої інстанції рішення про стягнення з ОСОБА_8 процесуальних витрат - відповідає вимогам ст. 124 КПК України.

На підставі викладеного, апеляційні скарги заступників прокурора міста Києва ОСОБА_5 і ОСОБА_6 підлягають задоволенню, а апеляційна скарга потерпілої ОСОБА_7 - частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 418, 420 КПК України, колегія суддів, -

З А С У Д И Л А:

Апеляційні скарги заступників прокурора міста Києва ОСОБА_5 і ОСОБА_6 задовольнити, апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 22 червня 2016 року у кримінальному провадженні № 120 151 000 900 105 25 відносно ОСОБА_8 в частині не призначення їй за ч. 1 ст. 286 КК України додаткового покарання та вирішення цивільного позову - скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 , засудженій за ч. 1 ст. 286 КК України до основного покарання у виді штрафу у розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3.400,0 грн., призначити за вказаним законом додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 2 роки та вважати її засудженою за ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3.400,0 грн., з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_8 , ОСОБА_15 та ПрАТ Страхове товариство Іллічівське задовольнити частково.
Стягнути з ПрАТ Страхове товариство Іллічівське на користь ОСОБА_7 62.858,11 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої здоров`ю потерпілої.
Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 100.000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_7 відмовити.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок Апеляційного суду міста Києва набирає законної сили з моменту його проголошення.

Вирок Апеляційного суду міста Києва може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3