Ухвала
іменем україни
24 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши в судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000021 за касаційними скаргами засудженої ОСОБА_5 та прокурора, котрий приймав участь під час розгляду кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 18 вересня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 15 лютого 2016 року,

за участю:
засудженої ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ,

прокурора ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а:
вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 18 вересня 2015 року

ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка
та мешканка

АДРЕСА_1 , громадянка України, є такою,
що судимості не мала,

засуджена за частиною 1 статті 115 КК України на 9 років позбавлення волі.
Згідно з вироком, ОСОБА_9 визнана винуватою та засуджена за те, що вона 14 січня 2013 року о 10 годині 00 хвилин, перебуваючи у приміщенні квартири АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_10 та у якій вона тимчасово проживала, під час конфлікту з приводу домагань останнього, маючи на меті позбавити його життя, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільну небезпеку та можливість настання суспільно-небезпечних наслідків у виді заподіяння смерті іншій людині та бажаючи їх настання, з прикладанням значного зусилля, нанесла скляною пляшкою з під «Шампанського» ОСОБА_11 п`ять ударів у життєво-важливий орган - голову, заподіявши рани в лобній ділянці ліворуч та потиличної ділянки праворуч, внаслідок чого потерпілий впав на підлогу.

Продовжуючи свої злочинні дії, направлені на позбавлення життя ОСОБА_12 , ОСОБА_9 , бажаючи довести свій злочинний намір до кінця, незважаючи на те, що потерпілий вже не чинив опір, використовуючи невстановлений слідством предмет, який відповідно до висновку експерта №35 від 5 лютого 2013 року є тупим твердим предметом з обмеженою контактуючою поверхнею, яка мала ребро, завдала ОСОБА_11 численні удари по голові, заподіявши рани правої та лівої надбрівних ділянок, міжбрівної ділянки, обох скроневих ділянок, обох вушних раковин, потиличної ділянки.

Внаслідок наведених дій ОСОБА_13 , відповідно до висновку експерта №35 від 5 лютого 2013 року, ОСОБА_11 заподіяно відкриту черепно-мозкову травму (множинні рани (27) волосяної частини голови, синці на повіках обох очей, крововиливи в підлеглих м`яких тканинах відповідно ранам, вдавлений скалковий перелом правої тьмяно-скроневої ділянки справа, забій головного мозку, набряк головного мозку), синці на повіках обох очей, садно в ділянці правого променево-зап`ястного суглобу, садна та синець тильної поверхні правої кисті, садно задньої поверхні лівого променево-зап`ястного суглобу.

Смерть ОСОБА_12 відповідного до висновку експерта №35 від 5 лютого 2013 року настала від відкритої черепно-мозкової травми, яка ускладнилась набряком та дислокацією головного мозку, та належить до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння і, згідно висновку експерта №35/21 к від 18 березня 2013 року, утворилась в результаті нанесення ударів по голові ОСОБА_12 пляшкою з-під «Шампанського».

В подальшому ОСОБА_9 з метою уникнення кримінальної відповідальності і приховування слідів кримінального правопорушення, залишила місце події, забравши знаряддя кримінального правопорушення, від яких в подальшому позбулася у невстановлений слідством спосіб.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 15 лютого 2016 року вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 18 вересня 2015 року щодо засудженої ОСОБА_13 залишено без зміни.
Також, вирішено на підставі частини 5 статті 72 КК України зарахувати ОСОБА_14 в строк відбування покарання період перебування під вартою на досудовому слідстві та під час судового розгляду, а саме з 16 січня 2013 року по 9 квітня 2015 року, з розрахунку один день за два.

У касаційній скарзі засуджена ставить вимогу про скасування вказаних судових рішень та призначення нового розгляду у суді першої інстанції. Посилається на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Свої вимоги засуджена обґрунтовує тим, що не взято до уваги та не надано оцінки доказам, які підтверджують здійснення потерпілим щодо неї неправомірних дій, зокрема висновки експертів про наявність у неї тілесних ушкоджень та провокацію її дій ззовні, не встановлено та залишено поза увагою суб`єктивну сторону кримінального правопорушення, перебування її у психічному стані, викликаному замахом потерпілого на її зґвалтування, а також тому, що смерть потерпілого настала не миттєво та, коли вона залишала будинок, то він був ще живий, що, на думку засудженої, не надавало підстав для кваліфікації її дій, як умисне вбивство. Зазначається, що суд апеляційної інстанції на вказані обставини також не звернув уваги.

У доповненнях засуджена ставить як аналогічну вимогу, викладену в касаційній скарзі, так і про застосування частини 1 статті 69 КК України при призначенні їй покарання. Зокрема, засуджена вважає, що судами першої та апеляційної інстанцій не враховані пом`якшуючі покарання обставини, визначені в пунктах 1, 6, 7, 8 частини 1 статті 66 КК України, які просить врахувати при призначенні їй покарання.

У касаційній скарзі прокурор ставить вимогу про скасування ухвали суду апеляційної інстанції та призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції. Посилається на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженої внаслідок м`якості.

Свої вимоги прокурор обґрунтовує тим, що судом апеляційної інстанції не наведено належних мотивів щодо безпідставності доводів апеляційної скарги ОСОБА_13 , зокрема її перебування під час вчинення кримінального правопорушення в стані необхідної оборони або його вчинення з перевищенням меж такої оборони.

Також, зазначається і про те, що не наведено належних мотивів щодо безпідставності доводів апеляційної скарги прокурора, в якій ставилося питання про призначення ОСОБА_14 більш суворого покарання, ніж визначеного судом першої інстанції. Зокрема, вказується на залишення поза увагою ступінь тяжкості кримінального правопорушення, заподіяння непоправних наслідків, посягання на найвищу цінність життя людини, невизнання вини та обставини скоєння кримінального правопорушення.

Заслухавши суддю - доповідача, доводи засудженої та її захисників, які підтримали касаційну скаргу засудженої та заперечували проти задоволення касаційної скарги прокурора, доводи прокурора, яка підтримала касаційну скаргу прокурора та частково не заперечувала проти задоволення касаційної скарги засудженої, обговоривши доводи касаційних скарг таперевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що касаційні скарги задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як убачається з касаційної скарги, засудженою не заперечується та не оспорюється перебування на місці інкримінованої події, виникнення між нею та потерпілим конфлікту, спричинення йому тілесних ушкоджень встановленими предметами та кількість, характер, механізм і локалізацію їх заподіяння, причини смерті потерпілого та встановлену можливість останнім мати фізичну та вікову можливість здійснити щодо неї неправомірні дії, а також викладені нею обставини у показаннях.

Також, як слідує з касаційної скарги прокурора, не оспорюються і не заперечуються встановлені судами обставини вчинення кримінального правопорушення, доведеність винуватості ОСОБА_13 у вчиненні кримінального правопорушення, правильність кваліфікації її дій за частиною 1 статті 115 КК України та застосування статті 72 КК України.

Натомість, доводи, направлені на оспорення засудженою доведеності її винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого саме частиною 1 статті 115 КК України, з причин здійснення потерпілим щодо неї неправомірних дій, а також твердження прокурора про невмотивованість рішення суду апеляційної інстанції щодо стану засудженої за її апеляційною скаргою, колегія суддів вважає неспроможними.

Зокрема, з показань засудженої слідує, що у день події нею вбачалося в діях потерпілого загрозу для її життя у виді обіймання її потерпілим та хапання за її руку, внаслідок чого вона схопила пляшку та завдала йому один удар та ще два удари, від чого той впав та схопив її за ногу та кричав і був живим, а вона, злякавшись, втекла з квартири.

Такі показання щодо отримання засудженою таких тілесних ушкоджень, від яких би вона зазнала суспільно небезпечного посягання з боку потерпілого, під час проведення судово-медичного огляду 15 січня 2012 року не підтвердилися.

Зокрема, за даними висновку експерта №212 у засудженої 15 січня 2012 року під час огляду виявлені тілесні ушкодження у виді синців (по одному) на зовнішній поверхні правого плеча у верхній третині і зовнішній поверхні правого передпліччя в нижній третині, садна на тильній поверхні основної фаланги 1-го пальця лівої кисті, які виникли від дії тупого твердого предмету (предметів) та належать до легких тілесних ушкоджень. За морфологічними властивостями давність утворення у засудженої тілесних ушкоджень відповідає: понад три доби до огляду синця на правому плечі та садна на лівій кисті; в межах двох діб до огляду - синця на правому передпліччі. Давність утворення синця на правому передпліччі відповідає строку … - 14 січня 2013 року, а синець на правому плечі та садно на лівій кисті утворились раніше, не менш, ніж за дві доби до цього строку.

Зазначена давність відповідає повідомленим засудженою обставинам під час її обстеження, що відображено у описовій частині висновку експерта, зокрема те, що 12 січня 2013 року її хлопець рукою схопив за праву руку, пальцями стис передпліччя, за останні кілька діб інших ушкоджень не отримувала (т.2 а.п.79).

Тоді як, вказаний засудженою об`єм завданих потерпілому тілесних ушкоджень один та два пляшкою не відповідає виявленим за експертними дослідженнями у нього 27 множинним ранам голови, внаслідок яких йому було спричинено відкриту черепно-мозкову травму, яка і перебуває у причинно-наслідковому зв`язку з його смертю. Вказано і те, що тілесні ушкодження є прижиттєвими і утворилися незадовго до настання смерті потерпілого, а даних, які б могли свідчити про боротьбу (чи самозахист), при дослідженні трупа потерпілого не виявлено (т.2 а.п.128-132).

Водночас, під час розгляду кримінального провадження беззаперечно встановлено те, що потерпілий не мав фізичної та вікової можливості здійснити щодо засудженої такі неправомірні дії, які б загрожували її життю та здоров`ю.

Попри це, встановлений об`єм спричинених потерпілому тілесних ушкоджень разом з наявністю у потерпілого фізичних та вікових обмежень та вказані засудженою суспільно небезпечні посягання з боку потерпілого не можуть розцінюватися як самозахист.

Отже, такі обставини надають колегії суддів підстави для висновку, що засуджена не перебувала у стані необхідної оборони або ж у стані з перевищенням її меж, бо не зазнавала суспільно небезпечного посягання з боку потерпілого, оскільки з конкретних обставин справи убачається, що нею керував намір розправи, який і домінував під час змушуванні потерпілим її зупинитися, що мало прояв у обійманні (якщо брати до уваги показання засудженої) та триманні за її руку, і був визначальним мотивом нанесення такої великої кількості ударів, з визначеним характером, твердими предметами (у тому числі з поверхнею, яка мала ребро) у життєво важливий орган - голову потерпілого.

На такі та інші обставини звертав увагу і суд апеляційної інстанції при перевірці та оцінці доводів апеляційної скарги захисника засудженої, в якій ставилося питання про перекваліфікацію дій останньої на статтю 118 КК України з посиланням на докази та із зазначенням висновків щодо цього, в розрізі обставин, які суд першої інстанції визнав доведеними.

З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає помилок при кваліфікації дій засудженої, висновки про що в достатній мірі відображені у рішеннях судів різних рівнів.

Що стосується доводів касаційних скарг засудженої про неврахування ряду пом`якшуючих покарання обставин та прокурора про залишення судом апеляційної інстанції поза увагою обставин, які свідчать про м`якість призначеного засудженій покарання, то колегія суддів вважає їх безпідставними з огляду на наступне.

Так, суд першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, призначаючи засудженій покарання у виді позбавлення волі стром на 9 років, враховував ступінь тяжкості кримінального правопорушення, який є особливо тяжким, дані про її особу, яка є молодою особою, має на утриманні новонароджену дитину, раніше не судима, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання та навчання, а також пом`якшуючі покарання обставини щире каяття та відсутність обтяжуючих покарання обставин.
Наведене, на переконання судів, свідчило про можливість призначення засудженій покарання в межах санкції частини 1 статті 115 КК України, як такого, що буде необхідним та достатнім для її виправлення та запобіганню вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
З огляду на викладене, колегія суддів також не вбачає порушень вимог закону при призначенні засудженій покарання, саме у визначеному судом першої інстанції розмірі, оскільки врахуванню підлягали всі наявні у кримінальному провадженні обставини.
Тоді як, зазначених засудженою обставин колегією суддів не встановлено, а наведені прокурором доводи підлягали врахуванню та оцінці із зазначенням відповідних мотивів.
Отже, призначене засудженій покарання у наближеному до середньо допустимого розміру, передбаченому у санкції частини 1 статті 115 КК України, з урахуванням сукупності викладених судами обставин, колегія суддів вважає його відповідним вимогам статті 65 КК України, виваженим та достатнім для перевиховання і виправлення засудженої, про що і зазначено, у тому числі судом апеляційної інстанції.

Відтак, касаційні скарги засудженої та прокурора задоволенню не підлягають.

На підставі наведеного та керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 18 вересня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 15 лютого 2016 року щодо засудженої ОСОБА_5 залишити без зміни, а її касаційну скаргу та касаційну скаргу прокурора, котрий приймав участь під час розгляду кримінального провадження судом апеляційної інстанції без задоволення.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
С у д д і:

_____________________ _______________________ ____________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3