Справа № 544/752/16-к
пров. № 1-кп/544/78/2016
03 жовтня 2016 року м. Пирятин
Пирятинський районний суд Полтавської області
у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участі секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 , народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , зареєстрованого у АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, освіта середня спеціальна , не працюючого, не одруженого, такого, що не має утриманців, невійськовозобов`язаного, раніше не судимого,
який органами досудового розслідування обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК,
із участю сторін кримінального провадження із боку обвинувачення: прокурора ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_6 , із боку захисту обвинуваченого ОСОБА_4 ,
У С Т А Н О В И В:
Обвинувачений ОСОБА_4 10.02.2016 близько 19 год. 30 хв., перебуваючи у кафе «Мурка» по вул.Абаканській, 106 м.Пирятина Полтавської області, в стані алкогольного сп`яніння, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що виявилося у зневажливому ставленні до існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки і моральності, байдужого ставлення до суспільних відносин, які забезпечують спокій та відпочинок громадян, а також дотримання правил поведінки у побуті, безпричинно, з хуліганських спонукань, почав висловлюватися нецензурною лайкою на адресу ОСОБА_7 , який на його думку образив його. Скориставшись незначним приводом, обвинувачений з особливою зухвалістю, що виразилася у грубому порушенні громадського порядку у громадському місці, безпідставно наніс удар правою рукою долонею по обличчю ОСОБА_7 та повалив його на холодильні камери з напоями, чим порушив спокій громадян та тимчасово порушив нормальну діяльність закладу. З метою припинення хуліганських дій ОСОБА_8 відвідувачі кафе попросили залишити його приміщення закладу, після чого останній разом із ОСОБА_9 вийшли на подвір`я. Продовжуючи хуліганські дії, ОСОБА_8 , знаходячись біля кафе «Мурка» спробував знову нанести удар ОСОБА_7 , однак той схопив ОСОБА_8 руками за одяг і вони разом впали на землю. Знаходячись на землі, обвинувачений наніс ОСОБА_9 три удари кистями рук зімкнутими в кулак в обличчя, заподіявши ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді осадженого кровопідтіку проекції правого чолового бугра, осадженого кровопідтіку чола зліва, садна спинки носу дещо справа, осадженого кровопідтіку правої вилицевої ділянки, осадженого кровопідтіку зовнішньої поверхні правого кульшового суглобу та подібного слабо вираженого кровопідтіку зовнішньої поверхні лівого кульшового суглобу, слабо вираженого кровопідтіку ліктьової поверхні верхньої третини лівого передпліччя та ліктьового суглобу та задньої поверхні правого ліктьового суглобу, кровопідтіку передньо-нижньої поверхні правого наколінника, кровопідтіку тильної поверхні лівої кисті і пальцеп`ясних суглобів з садном, осаднень тильно-ліктьової поверхні середніх суглобів лівої кисті, які за ступенем тяжкості відносяться до тілесних ушкоджень легкого ступеню.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України визнав повністю. Пояснив суду, що 10.02.2016 він разом із своїми товаришами ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ввечері відпочивали у кафе «Мурка» м. Пирятина Полтавської області, разом вживали спиртні напої. До них за столиком приєднався ОСОБА_7 , вони посварилися, ОСОБА_9 почав дошкуляти йому, на що обвинувачений дав йому ляпаса по обличчю. Цикал розборонив їх, після чого вони вийшли надвір. Біля кафе ОСОБА_9 знову почав чіплятися до нього, схопив його за одяг і вони впали вдвох на землю. Обвинувачений, знаходячись зверху, наніс ОСОБА_9 три удари кулаком в обличчя. Потім обвинувачений зупинився, підвівся та пішов додому. Більше того вечора він ОСОБА_9 не бачив, хто його бив йому не відомо. Винним у вбивстві ОСОБА_9 себе не визнав.
Потерпіла ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснила, що обвинуваченого раніше не знала. 10.02.2016 її син ОСОБА_7 приїхав додому з роботи, ввечері він пішов купити цигарки, а вранці 11.02.2016 біля залізнодорожнього вокзалу було знайдене його тіло. Вважає, що син помер не від хвороби серця, а від побоїв, які йому того вечора нанесли обвинувачений разом із своїми товаришами біля кафе, а потім відтягли до смітника біля колій.
Крім визнання обвинуваченим вини у вчиненні хуліганських дій, його винуватість підтверджується:
Свідок ОСОБА_12 показав суду, що він знайомий обвинуваченого, 10.02..2016 вони разом відпочивали у кафе «Мурка», в кафе були також інші відвідувачі. До них підсів ОСОБА_9 , випив горілки, у них з ОСОБА_8 виник конфлікт, після чого вони зчепилися битися, впали на холодильники, а свідок їх розтягував. Їх попросили вийти надвір, де обвинувачений та потерпілий знову почали штовхатися та впали на землю, де обвинувачений наніс ОСОБА_9 два-три удари кулаком по голові. Свідок почав їх знову відтягувати, щоб припинити бійку. Після цього обвинувачений встав та пішов у сторону вокзалу, а потерпілий зайшов у кафе та просив, щоб йому налили горілки. Спиртного йому бармен не дав, тоді він випив чай та пішов додому. Більше того вечора він його не бачив.
Аналогічні показання дали у судовому засіданні свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 .
Свідок ОСОБА_17 пояснила суду, що 10.02.2016 у кафе «Мурка», де вона працює барменом, зайшов ОСОБА_7 та попросив налити йому 50 г горілки. Він підсів за столик, де відпочивали ОСОБА_10 та ОСОБА_8 . Вони про щось розмовляли, потім вийшли на вулицю, з вікна вона бачила, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 там штовхаються. ОСОБА_8 більше у кафе не заходив, зайшов ОСОБА_9 , у нього була зчесана рука та подряпина на лобі. Останній випив чаю та вийшов із кафе, більше того вечора вона його не бачила.
Свідок ОСОБА_18 у судовому засіданні пояснив, що працює таксистом, 10.02.2016 він був увечері у кафе «Мурка» та був свідком того, що між ОСОБА_9 та ОСОБА_8 на ганку біля кафе відбулася якась потасовка, вони емоційно про щось кричали. Потім він поїхав на виклик, а коли повернувся нікого вже не було. Наступного дня вранці він дізнався від працівників міліції про смерть потерпілого ОСОБА_9 . Більше нічого не бачив.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №012 від 09.03.2016 смерть ОСОБА_7 настала від атеросклеротичної хвороби серця. При судово-медичному дослідженні трупу ОСОБА_7 виявлені тілесні ушкодження прижиттєвого характеру у вигляді осадженого кровопідтіку проекції правого чолового бугра, осадженого кровопідтіку чола зліва, садна спинки носу дещо справа, осадженого кровопідтіку правої ви лицевої ділянки, осадженого кровопідтіку зовнішньої поверхні правого кульшового суглобу та подібного слабо вираженого кровопідтіку зовнішньої поверхні лівого кульшового суглобу, слабо вираженого кровопідтіку ліктьової поверхні верхньої третини лівого передпліччя та ліктьового суглобу та задньої поверхні правого ліктьового суглобу, кровопідтіку передньо-нижньої поверхні правого наколінника, кровопідтіку тильної поверхні лівої кисті і пальцепясних суглобів з садном, осаднень тильно-ліктьової поверхні середніх суглобів лівої кисті, які за ступенем тяжкості відносяться до тілесних ушкоджень легкого ступеню (а.п.28-30).
За даними додаткової судово-медичної експертизи №012-а від 30.05.2016, тілесні ушкодження, виявлені при дослідженні трупа ОСОБА_7 , могли утворитися в строк та обставинах, указаних ОСОБА_4 . Смерть ОСОБА_7 та отримані ним тілесні ушкодження не знаходяться у безпосередньому причинному зв`язку (а.п.26-27).
Таким чином, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до положень ч.1 ст.337 КПК України в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, з дотриманням принципу змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, проаналізувавши надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що вони є такими, що доводять винуватість обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.296 КК України.
Доказів учинення обвинуваченим ОСОБА_4 , злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, суду не надано та у судовому засіданні не встановлено.
Таким чином, винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні хуліганства, тобто грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, повністю доведена зібраними та дослідженими у судовому засіданні доказами та його дії необхідно кваліфікувати за ч. 1 ст. 296 КК.
Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання суд виходить із встановленої статтею 50 КК України мети кари, виправлення і запобігання вчиненню винними та іншими особами нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, з урахуванням позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання як втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним, (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи "Бакланов проти Росії" від 09.06.2005 р.; "Фрізен проти Росії" від 24.03.2005 р.; "Ісмайлова проти Росії" від 29.11.2007р.).
Вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості.
Обвинувачений ОСОБА_8 за місцем проживання характеризується позитивно, раніше не судимий, на обліку лікарів нарколога та психіатра не перебуває, до адміністративної відповідальності не притягувався.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнає його щире каяття в скоєному.
Обставиною, які обтяжуює покарання, суд визнає вчинення злочину особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння.
Беручи до уваги викладене, враховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_8 , суд приймає до уваги положення ст. 65 КК України про те, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів і що більш суворий вид покарання з числа передбачених за скоєний злочин призначається лише у випадку, якщо менш суворий вид покарання буде недостатнім для виправлення особи і попередження вчинення ним нових злочинів.
Відповідно до принципу справедливості та індивідуалізації призначення покарання, суд приходить до висновку про можливість обрання обвинуваченому покарання у виді обмеження волі у межах санкції, передбаченої ч. 1 ст. 296 КК України. КК і вважає за можливе застосувати відносно нього звільнення від відбування покарання з випробовуванням відповідно до ст. 75 КК України з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК.
Незважаючи на думку потерпілого про обрання обвинуваченому найсуворішої міри покарання у вигляді позбавлення волі, на переконання суду, виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції його від суспільства, а обране йому покарання є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався.
Судових витрат у кримінальному провадженні немає.
Потерпілою ОСОБА_6 до судового розгляду пред`явлено позов до обвинуваченого ОСОБА_4 про стягнення матеріальної шкоди в сумі 18 171 грн, пов`язаної з похованням сина ОСОБА_7 та моральної шкоди у сумі 500 000 гривень, яка полягає у тому, що у зв`язку із втратою рідного сину вона зазнала тривалих душевних страждань, втратила спокій, що негативно вплинуло на стан її здоров`я.
У судовому засіданні потерпіла підтримала позовні вимоги.
Обвинувачений заперечував щодо позову, оскільки винним себе у смерті ОСОБА_7 не визнав.
При вирішенні питання цивільного позову суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або матеріальної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого.
Як передбачено ч. 1 ст. 1177 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
Частиною 1 статті 1167 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Потерпіла ОСОБА_6 дійсно понесла витрати на поховання свого сина ОСОБА_7 та зазнала тривалих душевних страждань у зв`язку з його втратою. Проте, завдана їй цим майнова та моральна шкода безпосередньо не пов`язана з кримінальним правопорушенням, вчиненим обвинуваченим ОСОБА_20 відносно ОСОБА_7 , у вчиненні якого його визнано винуватим.
Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що оскільки судом не встановлено причинного зв`язку між діями обвинуваченого та смертю потерпілого ОСОБА_7 , у задоволенні позовних вимог його матері потерпілої ОСОБА_6 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданою втратою рідного сина слід відмовити.
Керуючись ст. ст. 349, 368, 370, 374 КПК України, суд
Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк два роки.
На підставі статті 75 Кримінального кодексу України звільнити ОСОБА_4 від відбування основного призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на два роки та з покладенням відповідно до статті 76 Кримінального кодексу України обов`язку повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця мешкання та роботи.
У задоволенні цивільного позову ОСОБА_6 до обвинуваченого ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди - відмовити.
Вирок суду може бути оскаржений до апеляційного суду Полтавської області через Пирятинський районний суд протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набуває законної сили після розгляду справи.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копія вироку негайно після його проголошення підлягає врученню обвинуваченому та прокурору.

Головуючий: