Справа № 349/48/15-к
Провадження № 11-кп/779/69/2016
Категорія ст. 172 ч.1 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 лютого 2016 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора Івано-Франківської області на вирок Рогатинського районного суду від 14 грудня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :
Вказаним вироком ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя с.Вільхівка Рожнятівського району, одруженого, працюючого, як фізична особа-підприємець, несудимого, громадянина України,-

визнано невинуватим та виправдано за відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172 КК України.

Згідно з оскарженим вироком суд встановив, що органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачувався в тому, що вчинив умисні дії, які виразились у грубому порушенні законодавства про працю. Інкримінуючи у вину ОСОБА_7 вчинення зазначеного злочину, обвинувачення виходило з того, що він, як фізична особа-підприємець, будучи наділений організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями, умисно, всупереч положенням статей 43-46 Конституції України, статей 24,24-1 Кодексу законів про працю України, ч.1 ст.21 Закону України «Про оплату праці», прийняв на посаду різноробочого чотирьох працівників для виконання обов`язків, які полягали в лісозаготівлі та переробці деревини, що здійснювалася в с.Любша Рогатинського району. Зокрема: ОСОБА_8 з червня по 03 листопада 2014 року, який отримував заробітну плату від виробітку в сумі приблизно 600 грн. за місяць; ОСОБА_9 з червня 2014 року по даний час (обвинувальний акт складено 25.11.2015 року), який отримував заробіну плату приблизно 1000-1200 грн. за місяць; ОСОБА_10 з липня 2014 року по даний час, який отримував заробітну плату приблизно 600 грн. за місяць та ОСОБА_11 з липня 2014 року по даний час, який отримував заробітну плату приблизно 600 грн. за місяць, з якими не уклав трудових договорів та не зробив відповідних записів у трудовій книжці, у зв`язку з чим не здійснював сплату страхових внесків, чим грубо порушив законодавство про працю.

Розглядаючи справу по суті, суд першої інстанції своє рішення обґрунтував тим, що стороною обвинувачення не було доведено, що в діянні ОСОБА_7 є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор покликається на незаконність вироку з підстав невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Мотивує свою позицію тим, що пояснення потерпілих щодо виконання ними робіт не відповідає фактичним обставинам справи, дослідженим у судовому засіданні та покликається на звукозапис судового засідання від 26.02.2015 року. Зазначає, що судом надано неправильну оцінку поясненням свідка ОСОБА_12 та неправильну юридичну оцінку письмовим доказам, що досліджені в судовому засіданні. Просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.172 ч.1 України та призначити покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто 850 грн.

ОСОБА_7 подав заперечення на апеляційну скаргу прокурора, вважає, що вирок суду першої інстанції ґрунтується на перевірених доказах, яким суд надав вірну правову оцінку, дотримавшись вимог ст.370 КПК України. Зазначив, що всупереч вимогам ст.404 КПК України, клопотання прокурора в апеляційній скарзі не містить обґрунтованого покликання на дослідження тих доказів, яким суд дав оцінку, що відображено у вироку.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор підтримав свою апеляційну скаргу, просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким визнати винним ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.172 ч.1 КК України, призначивши покарання у виді штрафу ;

- обвинувачений ОСОБА_7 заперечив апеляційну скаргу прокурора, вказав, що викладені в ній мотиви та доводи є надумані, безпідставними та не знаходять свого підтвердження. Судом першої інстанції зазначені докази досліджувались і їм надано належну правову оцінку, що відображено у вироку від 14.12.2015 року.

Зясувавши всі обставини кримінального провадження, обговоривши доводи і мотиви апеляційної скарги, вислухавши доводи учасників судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга заступника прокурора не підлягає до задоволення, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Судом першої інстанції даних вимог закону при ухваленні вироку дотримано.

Вирок суду першої інстанції є достатньо мотивованим і ухвалений з дотриманням положень ст. ст. 373,374 КПК України.

Дослідивши безпосередньо докази в силу ст. 23 КПК України та давши їм правову оцінку, отримавши показання учасників кримінального провадження суд встановив фактичні обставини справи, які взяв за основу при ухваленні виправдувального вироку.

Постановляючи виправдувальний вирок, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що стороною обвинувачення не надано достовірних доказів вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, а показання потерпілих та свідків обвинувачення не містять об`єктивних, конкретних і безперечних доказів вчинення ОСОБА_7 іншого грубого порушення законодавства про працю.

Так з вироку вбачається, що потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_10 дали показання, що з вересня по жовтень 2014 року по два-три дні на тиждень працювали у підприємця ОСОБА_7 , а саме рубали дрова. Оплату за виконану роботу отримували на руки по домовленості і до обвинуваченого претензій матеріального чи морального характеру не мають, оскільки вони самі звернулись до нього в пошуках роботи. Потерпілий ОСОБА_8 також пояснив, що з 03 листопада 2014 року працював у ОСОБА_7 вже як підсобний робітник на підставі трудового договору. випадково попали в їхню кімнату, і при цьому вибачилися і пішли. Крім того, потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_10 зазначили, що пояснення на досудовому слідстві щодо місця праці надавали на вимогу працівників міліції в приміщенні сільської ради.

Свідок ОСОБА_9 дав показання, що він не вважає себе потерпілим в даному кримінальному провадженні, оскільки до правоохоронних органів із відповідною заявою не звертався. Вказав, що офіційно працює у іншого підприємця ОСОБА_13 та деколи виконував роботу по рубці дров в с. Любша Рогатинського району в підприємця ОСОБА_7 за що отримував кошти в сумах від 200 грн. до 1200 грн.

Свідок ОСОБА_14 голова Виспянської сільської ради Рогатинського району - пояснив суду, що зі слів ОСОБА_8 та ОСОБА_10 йому відомо, що останні працювали в ОСОБА_7 та отримували кошти за виконану роботу.

Свідок ОСОБА_15 секретар Виспянської сільської ради Рогатинського району пояснила, що зі слів жителів села Виспа їй відомо, що в ОСОБА_7 виконували роботи по рубці дров односельчани ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , які отримували за це кошти.

Крім того, свідок ОСОБА_12 старший державний ревізор-інспектор ДПІ в Рогатинському районі лише констатувала факт, що 23 вересня 2014 року брала участь у рейдовій групі по проведенні перевірки дотримання діючого законодавства в частині належного оформлення трудових відносин. На території підприємства фізичної особи підприємця ОСОБА_7 працювало близько 4-5 робітників, де двоє рубали дрова. Зокрема на порубці дров бачила потерпілого ОСОБА_10 Підприємець ОСОБА_7 ніяких трудових договорів чи цивільно-правових угод з найманими працівниками не надав.

Свідок ОСОБА_16 в.о.начальника СДБЕЗ Рогатинського РВ УМВС пояснив, що 23 вересня 2014 року брав участь у рейдовій групі по проведенні перевірки дотримання трудового законодавства. На території, яку орендує підприємець ОСОБА_7 були виявлені двоє працівників ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , які пояснили, що працюють без оформлення трудових відносин.

Із інформації про результати обстеження належного оформлення трудових відносин приватним підприємцем ОСОБА_7 від 23.09.2014 року, які підписані тільки двома учасниками рейдової групи Рогатинської райдержадміністрації ( ОСОБА_12 та ОСОБА_16 ), що в цей день виконували роботи четверо осіб ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 . Однак в інформації відсутні відомості про те, які роботи особи виконували, на підставі яких угод розмір заробітної плати, тривалість їхнього робочого часу, тощо (а.с.28).

Із змісту інформації ДПІ у Рожнятівському району від 23.10.2014 року № 12/9п/09-11-18-01-18/26 вбачається, що згідно баз даних податкової звітності приватний підприємець ОСОБА_7 за 2013-2014 рр. звітність за формою «Податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (Форма №1 ДФ) не надавав (а.с.33).

Із змісту інформації Рожнятівського районного центру зайнятості від 04.11.2014 року №1640-05/18-14 та трудового договору вбачається, що лише 03 листопада 2014 року фізична особа підприємець ОСОБА_7 уклав трудові договори з п`ятьма найманими працівниками в тому числі ОСОБА_8 (а.с.34-35).

При цьому суд першої інстанції, всупереч доводам апеляційної скарги, після ретельного дослідження усіх представлених сторонами провадження доказів, надав їм належну оцінку та зазначив, чому він приймає одні докази та відхиляє інші.

З таким висновком суду погоджується і колегія суддів.

Так, свідок ОСОБА_15 зазначила, що зі слів жителів села їй відомо про те, що ОСОБА_8 та ОСОБА_11 виконували роботи по рубці дров, при цьому період роботи нею не зазначався. Самі потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_10 претензій до ОСОБА_7 не мають. При участі свідка ОСОБА_12 у складі рейдової перевірки дотримання законодавства на території підприємства ОСОБА_7 не було встановлено наявність чи відсутність жодних документів, які б підтверджували оформлення трудових чи цивільних відносин. Більш того, ОСОБА_12 не заперечувала, що на зазначеній території знаходився тільки потерпілий ОСОБА_10 , то відсутні підстави стверджувати про можливе порушення трудового законодавства іншими особами, в тому числі тими, які не є потерпілими у даному провадженні. Крім того, згідно даних інформації про результати обстеження оформлення трудових відносин приватним підприємцем ОСОБА_7 від 23.09.2014 року вбачається, що в цей день виконували роботи четверо осіб (а.с.28). Однак ця інформація підписана тільки двома учасниками рейдової групи Рогатинської райдержадміністрації ( ОСОБА_12 та ОСОБА_16 ) і в ній відсутні відомості про те, які роботи ці особи виконували, на підставі яких угод розмір заробітної плати, тривалість їхнього робочого часу, тощо.

Про те, що офіційно з ним не укладався трудовий договір до 03.11.2014 року не заперечував і сам потерпілий ОСОБА_8 .

Більш того, аналіз доказів, наданих стороною обвинувачення, які зазначені у вироку суду першої інстанції, свідчить про те, що вони не тільки не можуть бути визнані достатніми для підтвердження висунутого ОСОБА_7 обвинувачення, а й повністю узгоджувались з позицією обвинуваченого щодо його невинуватості.

Судом було взято до уваги досліджені в судовому засіданні показання свідка ОСОБА_17 головного державного інспектора праці яка пояснила, що 05-06 листопада нею було проведено позапланову перевірку фізичної особи ОСОБА_7 на предмет дотримання вимог трудового законодавства. Зазначила, що на час перевірки ОСОБА_7 на території підприємства не було, акт перевірки законодавства нею було складено на підставі пояснень ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , які були відібрані працівниками Рогатинського РВ УМВС.

Відповідно до ч.3 ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до вимог ст. 94 КПК України суд керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності. Доказ, який не відповідає нормам КПК України не можна вважати допустимим.

Судом першої інстанції обґрунтовано визнано недопустимим як доказ обвинувачення акт перевірки додержання суб`єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов`язкове державне страхування №09-16-005/671 від 05-06 листопада 2014 року, складений головним інспектором праці ОСОБА_17 , щодо підтвердження обставин, які викладені в обвинувальному акті, оскільки інспектором праці перевірка на підприємстві не проводилась. Опис виявлених порушень здійснено на підставі пояснень осіб, які вони давали працівнику міліції, а не інспектору праці (а.с.36-38).

Щодо цивільно-правових угод (а.с.39-41), які, як стверджував ОСОБА_7 , були вже укладені із потерпілими на момент рейду-перевірки (23 вересня 2014 року) та які підтверджують, що між ним та ОСОБА_11 , ОСОБА_8 та ОСОБА_10 існували цивільно-правові відносини, то суд обґрунтовано визнав їх недостовірними з огляду на наступне.

Так, потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_10 не могли пояснити в який період часу вони підписували дані угоди. До даних цивільно-правових угод не долучені акти виконаних робіт. Єдиний соціальний внесок сплачений підприємцем ОСОБА_7 лише 19 грудня 2014 року ( а.с.181-182), тобто після укладення трудових договорів з п`ятьма найманими працівниками в тому числі з потерпілим ОСОБА_8 .

У своїх поясненнях потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_10 зазначили, що дійсно працювали у підприємця ОСОБА_7 , рубали дрова, однак лише в період з вересня по жовтень 2014 року в неповний робочий тиждень. За виконану роботу отримували заробітну плату, а тому претензій до підприємця не мають.

Як вбачається із реєстру матеріалів досудового розслідування у кримінаотному провадженні №0000008, ОСОБА_9 , як потерпілий у вказаному провадженні не визнавався.

Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні визнав, що з кінця липня по вересень 2014 року в нього на підприємстві виконував роботи по рубці дров ОСОБА_11 . Потерпілий ОСОБА_11 на неодноразові виклики в судове засідання не прибув і згідно повідомлення сільського голови с.Виспа Рогатинського району житель села ОСОБА_18 приблизно в лютому-березні 2015 року виїхав на заробітки до Іспанії (а.с.137).

З вироку вбачається, що прокурором не доведено, що ОСОБА_11 працював на посаді різноробочого в період жовтень-листопад 2014 року, ОСОБА_8 в період червень-серпень 2014 року та ОСОБА_10 в період липня-серпня 2014 року.

Частина перша статті 172 КК України передбачає кримінальну відповідальність за інше грубе порушення законодавства про працю.

Поняття «інше грубе порушення законодавства про працю», використане у ч.1 ст.172 КК України має оцінюючий характер.

В постанові судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 01 жовтня 2015 року зроблено висновок, що визнання порушення законодавства про працю грубим залежить від оцінки критеріїв, кожна з яких має самостійне значення: 1) характер порушення трудових прав людини; 2) категорії працівника, права якого порушуються; 3) об`єктивних ознак здійснюваного правопорушення (тривалість, систематичність, тяжкість можливих наслідків, кількість потерпілих, тощо); 4) суб`єктивних ознак здійснюваного порушення ( злісність мотивів, неприязні стосунки, тощо). Вирішуючи питанні про те, чиє порушенням законодавства про працю грубим, суд у кожному окремому випадку має виходити з характеру порушення трудових прав людини, обставин за яких вчинено це порушення, яку ним завдано ( могло бути завдано) шкоду.

На підставі наведеного, суд першої інстанції, дослідивши усі представлені сторонами провадження докази, встановив, що різноробочі ОСОБА_11 , ОСОБА_8 та ОСОБА_10 працювали нетривалий період часу (два місяці), в неповний робочий тиждень без офіційного оформлення трудових договорів, за виконану роботу отримували грошову винагороду, претензій до обвинуваченого не мають, а також те, що 03 листопада 2014 року обвинувачений уклав трудові договори з п`ятьма найманими працівниками, в тому числі із потерпілим ОСОБА_8 , а тому допущене ОСОБА_7 порушення законодавства про працю не є грубим, а відповідно обґрунтував свій висновок, що в діянні обвинуваченого відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172 КК України.

Клопотання прокурора в апеляційній скарзі про дослідження апеляційним судом доказів колегія суддів вважає таким, що не підлягає задоволенню, оскільки зазначеним у апеляційній скарзі доводам суд першої інстанції у їх сукупності дав належну правову оцінку, зазначивши при цьому, що сумніви щодо доведеності вини обвинуваченого усунути неможливо, і у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення виправдав останнього.

Таким чином доводи прокурора про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та про порушення судом вимог процесуального закону відносно порядку ухвалення відповідного судового рішення, є необґрунтованими, а підстави для скасування оскаржуваного вироку з ухваленням апеляційним судом нового вироку - відсутніми.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора.

Крім того будь-яких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок, у стадії перегляду кримінального провадження в апеляційному порядку не виявлено.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407? 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :
Вирок Рогатинського районного суду від 14 грудня 2015 року яким ОСОБА_7 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні та виправдано за відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172 КК України залишити без змін, а апеляційну скаргу заступника прокурора Івано-Франківської області залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена у касаційному порядку учасниками судового провадження шляхом подачі касаційних скарг безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: ОСОБА_2
ОСОБА_3
ОСОБА_4