АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №11кп/790/1614/16 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа №632/2784/13-к Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.307, ч.2 ст.186, ч.2 ст.146 КК України
У Х В А Л А
27 травня 2016 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області ОСОБА_2 , перевіривши матеріали кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 за апеляційною скаргою прокурора Первомайської місцевої прокуратури ОСОБА_6 на вирок Первомайського районного суду Харківської області від 10 лютого 2016 року, -
В С Т А Н О В И В:
Вироком Первомайського районного суду Харківської області від 10 лютого 2016 року
- ОСОБА_3 визнаний невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.307 КК України та ч.2 ст.146 КК України та виправданий за даними статтями; визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України;
- ОСОБА_4 визнаний невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.146 КК України та виправданий за даною статтею; визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України;
- ОСОБА_5 визнаний невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.146 КК України та виправданий за даною статтею; визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.
На вирок прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, яка не відповідає вимогам ст.396 КПК України, згідно з якими в апеляційній скарзі поряд з іншими передбаченими законом обставинами зазначаються вимоги особи, яка подає апеляційну скаргу, та їх обґрунтування із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.
Так, прокурор в апеляційній скарзі просить скасувати вирок у відношенні ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинувачений внаслідок м`якості, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, і ухвалити свій вирок із застосуванням більш суворого покарання, а саме: призначити ОСОБА_3 за ч.2 ст.146 КК України 3 роки позбавлення волі, за ч.2 ст.186 КК України 6 років позбавлення волі, за ч.2 ст.307 КК України 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна, на підставі ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити покарання 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна, на підставі ст.71 КК України шляхом часткового складання вироків остаточно призначити покарання 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна; призначити ОСОБА_5 за ч.2 ст.146 КК України покарання 2 роки позбавлення волі, за ч.2 ст.186 КК України 5 років позбавлення волі, на підставі ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання 5 років позбавлення волі; ОСОБА_4 за ч.2 ст.146 КК України призначити покарання 3 роки позбавлення волі, за ч.2 ст.186 КК України 6 років позбавлення волі, на підставі ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання 6 років позбавлення волі.
Однак, поставивши в апеляційній скарзі питання про призначення обвинуваченим більш суворого покарання за ч.2 ст.307, ч.2 ст.146 КК України, апелянт не врахував, що за зазначеними статтями обвинувачені виправдані судом та покарання за цими статтями їм не призначалось, а тому воно не може бути визнане таким, що не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинувачених, як про це зазначає прокурор в апеляційній скарзі.
Крім того, прокурор в мотивувальній частині апеляційної скарги вказує, що на думку сторони обвинувачення, в діях обвинувачених щодо потерпілого ОСОБА_7 вбачаються ознаки злочину, передбаченого ч.2 ст.146 КК України, а не ч.2 ст.186 КК України. Однак обґрунтування такого ствердження, з вказівкою на те, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість висновків суду, прокурор не навів, вказавши лише на конкретні дії обвинувачених та на суб`єктивну думку сторони обвинувачення щодо їх кваліфікації.
Також прокурор вказує, що в матеріалах кримінального провадження, окрім відеозапису оперативної закупки за участю ОСОБА_3 , яка не прийнята до уваги судом при виправданні останнього за ч.2 ст.307 КК України, на думку сторони обвинувачення, міститься достатня кількість доказів, які підтверджують його вину у вчиненні цього злочину. Однак такі узагальнені ствердження прокурора в апеляційній скарзі не визначають меж оскарження ним вироку суду, та, відповідно, позбавляють суд апеляційної інстанції визначити межі перегляду судового рішення за апеляційною скаргою згідно з вимогами ч.1 ст.404 КПК України.
Таким чином, ставлячи вимоги до апеляційного суду про скасування вироку у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, прокурор в апеляційній скарзі не навів обґрунтування, в якій частині вироку він не погоджується з висновками суду та не зазначив, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення в контексті положень ст.411 КПК України.
За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.399 КПК України, апеляційна скарга прокурора підлягає залишенню без руху із встановленням достатнього строку для усунення її недоліків, які вказані в даній ухвалі та приведення у відповідність з вимогами ст.396 КПК України.
Враховуючи викладене, керуючись ч.1 ст.399 КПК України, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу прокурора Первомайської місцевої прокуратури ОСОБА_6 на вирок Первомайського районного суду Харківської області від 10 лютого 2016 року у відношенні ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 залишити без руху.
Встановити 5-денний строк з дня отримання копії даної ухвали для усунення прокурором ОСОБА_6 зазначених в ухвалі недоліків апеляційної скарги.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Харківської області ОСОБА_2