Справа № 344/2636/16-к
Провадження № 1-кп/344/252/16
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 березня 2016 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду у м.Івано-Франківську кримінальне провадження з обвинувальним актом та угодою про угодою про визнання винуватості щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Суходіл Рожнятівського району Івано-Франківської області, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з вищою освітою, працює старшим державним виконавцем відділу Державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції, одруженого, раніше не судимого, РНОКПП НОМЕР_1

у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.368, ч.1 ст.366 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 вчинив одержання неправомірної вигоди службовою особою для себе за вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, будь-якої дії з використанням наданого йому влади та службового становища, а також вчинив інше підроблення офіційних документів.

Злочини вчинено за наступних обставин.

У зв`язку із заборгованістю громадянки України ОСОБА_6 перед банком за прострочену сплату кредиту у розмірі 6949,79 грн, 20.04.2010 відділом Державної виконавчої службиІвано-Франківського міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження та 28.04.2010 накладено арешт на нерухоме майно, яке належить останній. Об`єкт обтяження невизначене майно у межах суми 6949,79 грн.

У подальшому, 18.12.2015 ОСОБА_6 отримала від батька ОСОБА_7 у спадщину пайову частку землі в с.Білозерка Ланівецького району Тернопільської області загальною площею 4,9011 га, на яку розповсюдився арешт, накладений Державною виконавчою службою з метою забезпечення вказаного виконавчого провадження.

Маючи на меті отримання інформації щодо причин накладення арешту на все належне ОСОБА_6 майно, остання 25.12.2015 прибула до відділу Державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції, який знаходиться за адресою: м.Івано-Франківськ, вул.Галицька, 45, де її було направлено до старшого державного виконавця ОСОБА_5 .

Під час розмови ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , останній, не пояснивши причин накладення арешту в більшому розмірі, ніж встановлений об`єм обтяження виконавчим провадженням, користуючись своїм службовим становищем, запропонував ОСОБА_6 зняти арешт з нерухомого майна.

При цьому старший державний виконавець відділу Державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції ОСОБА_5 , будучи службовою особою, наділеною владними та організаційно-розпорядчими функціями, діючи умисно з метою незаконного збагачення, висловив пропозицію ОСОБА_6 , що у разі сплати останньою на його користь неправомірної вигоди у сумі 4000 грн, шляхом передачі їх йому особисто, він, користуючись своїм службовим становищем, зніме арешт з всього майна, належного ОСОБА_6 , надавши відповідний підтверджуючий документ, на що остання погодилась.

Надалі, 03.02.2016 приблизно о 18 год 20 хв, перебуваючи поблизу житлового багатоквартирного будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , на виконання попередніх домовленостей ОСОБА_6 передала, а ОСОБА_5 одержав від ОСОБА_6 неправомірну вигоду у розмірі 4000 грн за зняття арешту з усього нерухомого майна ОСОБА_6 , після чого передав останній офіційний документ - постанову ВП №18809140 від 25.11.2015 про звільнення майна боржника з-під арешту у виконавчому провадженні, яким постановив припинити чинність арешту майна ОСОБА_6 та скасував інші заходи примусового виконання рішення про стягнення з останньої боргу в сумі 6949,79 грн.

Крім того, старший державний виконавець відділу Державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції ОСОБА_5 , будучи службовою особою, наділеною владними та організаційно-розпорядчими функціями, діючи умисно, в один із днів грудня 2015 року, перебуваючи у своєму службовому кабінеті у приміщенні відділу Державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції, що знаходиться за адресою: м.Івано-Франківськ, вул.Галицька, 45, вніс до офіційного документу постанови про звільнення майна боржника з-під арешту від 25.11.2015 серії ВП №18809140 неправдиві відомості щодо затвердження даної постанови, тобто скріплення її підписом начальника відділу Державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції ОСОБА_8 та виконав у графі «затверджую» підпис власною рукою від імені останнього. У подальшому, дану постанову про звільнення майна боржника з-під арешту від 25.11.2015 ВП №18809140 було вручено ОСОБА_5 ОСОБА_6 .

Справа надійшла до суду з угодою, укладеною під час досудового розслідування між прокурором військової прокуратури Івано-Франківського гарнізону Західного регіону України ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_5 про визнання винуватості від 26 лютого 2016 року, згідно з умовами якої прокурор та підозрюваний дійшли згоди, що злочини підозрюваним було вчинено саме при викладених вище обставинах, підозрюваний беззастережно та у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні злочину.

Згідно вказаної угоди сторони дійшли згоди, що дії підозрюваного слід кваліфікувати за ч.1 ст.368 КК України як одержання службовою особою неправомірної вигоди для себе за вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, будь-якої дії з використанням наданої їй влади та службового становища, а також за ч.1 ст.366 КК України як інше підроблення офіційних документів. Також сторони узгодили покарання за ч.1 ст.368 КК України у виді штрафу в розмірі 1400 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 23800 гривень, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 2 роки; за ч.1 ст.366 КК України у виді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на один рік.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вказаному злочині визнав повністю та беззастережно, згоду на застосування узгодженого виду покарання підтримав, а угоду про визнання винуватості від 26 лютого 2016 року просив затвердити.

Захисник обвинуваченого підтримав думку свого підзахисного.

Прокурор вважає, що угода відповідає встановленим вимогам закону і може бути затверджена судом з призначенням узгодженого сторонами покарання.

Суд, роз`яснивши обвинуваченому ОСОБА_5 в ході розгляду справи суть обвинувачення та вид узгодженого покарання, його права передбачені ч.4 ст.474 КПК України та наслідки укладення і затвердження угоди передбачені ч.2 ст.473 КПК України, з`ясувавши при цьому, що обвинувачений правильно розуміє зміст наданих йому прав та правові наслідки відмови від таких, що виходить також і з вимог п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, статей 468-475 КПК України, які передбачають, що суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду, а також роз`яснивши сторонам, що у такому випадку вони будуть обмежені в підставах апеляційного та касаційного оскарження вироку, прийшов до висновку, що сумніву у добровільності та істинності позиції обвинуваченого відносно визнання винуватості та укладенні відповідної угоди немає і це не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз чи обіцянок.

Суд також враховує наступне.

Злочини, у вчиненні яких обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні визнав себе винним, відповідно до ст.12 КК України є злочином середньої тяжкості (ч.1 ст.368 КК України) та злочином невеликої тяжкості (ч.1 ст.366), та виходячи з положень статей 468, 469 КПК України угода про визнання винуватості при викладених вище обставинах може бути укладена.

Зміст угоди відповідає положенням обвинувального акта та вимогам ст.472 КПК України, а обвинувачення, з якими погоджується обвинувачений ОСОБА_5 , є обґрунтованими і свідчать про наявність фактичних підстав для визнання винуватості, що підтверджуються доказами та відповідає фактичним обставинам, не суперечить інтересам суспільства і не порушує права, свободи чи інтереси сторін та інших осіб.

Правильною є і узгоджена сторонами кваліфікація діянь обвинуваченого за ч.1 ст.368 та за ч.1 ст.366 КК України, так як ґрунтується на зазначених вище обставинах кримінального правопорушення і відповідно до ст.349 КПК України при визнанні обвинуваченим своєї вини не потребує підтвердження іншими доказами.

Кваліфікація діянь ОСОБА_5 за ч.1 ст.368 КК України та за ч.1 ст.366 КК України є правильною, так як обвинувачений ОСОБА_5 вчинив одержання службовою особою неправомірної вигоди для себе за вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, будь-якої дії з використанням наданої їй влади та службового становища, а також вчинив інше підроблення офіційних документів.

При узгодженні покарання сторонами враховано як ступінь суспільної небезпеки та тяжкості вчиненого, так і особу обвинуваченого, фактичні обставини вчиненого правопорушення, як обставини, що пом`якшують відповідальність обвинуваченого, відповідно до ст.66 КК України, визнано щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, обставиною, що обтяжують покарання відсутні, що відповідає як закону, так і фактичним даним кримінального провадження.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліках в Івано-Франківському ОНД та ОПНЛ №3 не перебуває.

Визначаючись у призначенні покарання, сторони обґрунтовано вважають за можливе призначити покарання в межах санкцій ч.1 ст.368 та ч.1 ст.366 КК України у виді штрафу з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій.

Суд, визначаючись у питанні можливості затвердження угоди виходить з того, що кваліфікація діянь ОСОБА_9 за ч.1 ст.368 та ч.1 ст.366 КК України є правильною, а запропоноване угодою покарання у вигляді штрафу з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій також відповідає положенням ст.65 КК України щодо тяжкості злочину, санкції ч.1ст.368, ч.1 ст.366 КК України, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, конкретних обставин справи та обставин, що пом`якшують покарання, і відсутності обставин, що обтяжують покарання.

З врахуванням викладеного, суд приходить до переконання, що угода про визнання винуватості укладена добровільно, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, обіцянок чи інших дій, ніж ті, що передбачені в угоді, відповідає фактичним обставинам правопорушень, не суперечать інтересам суспільства і не порушує права, свободи чи інтереси сторін та інших осіб, відповідає встановленим національними та міжнародними законодавчими актами вимогам і підлягає затвердженню з призначенням узгодженої сторонами міри покарання.

Питання речових доказів слід вирішити згідно вимог ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, керуючись розділом ІІІ вказаної Рекомендації та практикою Європейського Суду з прав людини щодо її застосування, ст.ст.314, 368, 370, 373, 374, 468-476 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Угоду про визнання винуватості від 26 лютого 2016 року, укладену між прокурором військової прокуратури Івано-Франківського гарнізону Західного регіону України ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_5 про визнання винуватості - затвердити.

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.368, ч.1 ст.366 КК України та призначити йому покарання:

- за ч.1 ст.368 КК України - штраф в розмірі 1400 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 23800 гривень, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 2 роки;

- за ч.1 ст.366 КК України - штраф у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на один рік.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом повного складання призначених покарань призначити ОСОБА_5 остаточне покарання за сукупністю злочинів - штраф в розмірі 1500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 25500 гривень, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 3 роки.

До вступу вироку у законну силу запобіжний захід щодо ОСОБА_5 у виді застави залишити без змін.

Речові докази змиви з лівої та правої долонь ОСОБА_5 та змиви з лівою та правої кишені верхнього одягу ОСОБА_5 зберігати при матеріалах справи; гроші у сумі 4000 грн, що були предметом кримінального правопорушення та належать заявнику ОСОБА_6 повернути ОСОБА_6 .

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Івано-Франківський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ч.4 ст.394 КПК України.

Суддя ОСОБА_10