Справа №560/130/16-к
Провадження №1-кп/560/23/16
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 лютого 2016 року
Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
за участю секретаря: ОСОБА_2 ,
прокурора: ОСОБА_3 ,
обвинуваченого: ОСОБА_4 ,
потерпілого: ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Дубровиця кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000046 від 28 січня 2016 року по обвинуваченню:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Золоте Дубровицього району Рівненської області, зареєстрованого та фактичного проживаючого в АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, одруженого, раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.3 ст.185 КК України,
В С Т А Н О В И В:
В липні 2015 року, точної дати не встановлено, біля 01 години, ОСОБА_4 , діючи з корисливих мотивів, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, зайшовши на неогороджену територію господарства ОСОБА_5 , яке розташоване в АДРЕСА_2 , де шляхом зриву навісного замка з вхідних дверей, проник до приміщення сараю, звідки таємно викрав болгарку марки "DWT-WS13-180" вартістю 1088 гривень та шуруповерт марки «Союз ДУС-2165» вартістю 558 гривень, в результаті чого заподіяв потерпілому майнову шкоду на загальну суму 1646 гривень.
Будучи допитаним в ході судового розгляду в якості обвинуваченого, ОСОБА_4 свою вину у скоєному вищевказаному кримінальному правопорушенні за ч.3 ст.185 КК України визнав повністю, щиро розкаявся та дав суду показання, які повністю підтверджують встановлені судом фактичні обставини скоєння злочину, додатково пояснив, що він дійсно при викладених в обвинувальному акті обставинах в липні 2015 року на території господарства ОСОБА_5 , зірвавши навісний замок, проник в сарай, звідки викрав болгарку та електрошуруповерт. Викрадені речі заніс до себе додому. Просив суд суворо не карати, погоджуючись з думкою прокурора щодо міри покарання.
В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 пояснив, що літом 2015 року, прийшовши одного разу до свого сараю, де здійснював будівництво житлового будинку помітив, що у ньому зірвано навісний замок. Коли ОСОБА_5 увійшов всередину сараю, то помітив там зникнення своїх електроінструментів, а саме: болгарки та електрошуруповерта. Проте, до працівників міліції відразу не звертався. Через деякий час до нього зателефонував його знайомий та повідомив, що викрадені з його господарства речі знаходяться у сараї ОСОБА_4 . При обранні міри покарання обвинуваченому погоджується з думкою прокурора, просив суворо не карати.
Оскільки обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав себе винним, тому, за згодою сторін, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, судом було визнано недоцільним дослідження таких доказів по справі, як покази свідків та інші докази, що були зібрані в ході досудового розслідування стосовно фактичних обставин справи, оскільки обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також фактичні обставини справи ніким не оспорюються, учасникам судового провадження було роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи у апеляційному порядку.
Таким чином, суд обмежив дослідження фактичних обставин справи допитом обвинуваченого, потерпілого та дослідженням матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу ОСОБА_4 .
З урахуванням викладеного, суд визнає, що вина ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому діяння, що виразилось у таємному викраденні чужого майна, поєднаному з проникненням у приміщення, доведена повністю, а тому суд кваліфікує його дії за ч.3 ст. 185 КК України.
Відповідно до ст.65 КК України та п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання (з наступними змінами), призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 185 КК України, у вчиненні якого ОСОБА_4 визнав себе винним відповідно до ст. 12 КК є тяжким злочином.
Характеризуючи особу обвинуваченого ОСОБА_4 , суд враховує те, що він раніше не судимий (а.п.48), на "Д" обліку у лікаря нарколога та у лікаря психіатра не перебуває (а.п.45), за місцем проживання характеризується позитивно (а.п.47).
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 у відповідності до ст. 66 КК України, є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне усунення заподіяної майнової шкоди.
Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 , визначених ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого та має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженим, так і іншими особами.
Тому, визначаючи міру і вид покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , враховуючи пом`якшуючі покарання обставини, особу обвинуваченого, суд вважає необхідним та достатнім призначити йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.3 ст.185 КК України. Одночасно суд прийшов до висновку, що обвинувачений ОСОБА_4 не становить небезпеки для суспільства, а його виправлення та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства, а тому вважає необхідним та доцільним звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку, відповідно до ст.75 КК України з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.
Цивільний позов по кримінальному провадженні не заявлено.
Процесуальних витрат на залучення експертів немає.
Майнова шкода в сумі 1646 гривень, повністю відшкодована.
Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 371, 373, 374, 394, 395 КПК України, суд, -
З А С У Д И В :
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України і призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.
Керуючись ст.75 КК України, звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, із встановленням іспитового строку терміном 1 (один) рік.
Відповідно до п.п.2, 3 ч.1 ст.76 КК України, зобов`язати ОСОБА_4 не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання або роботи.
Іспитовий строк засудженому ОСОБА_4 обчислювати з моменту проголошення вироку.
Речові докази: болгарку марки "DWT-WS13-180" та шуруповерт марки «Союз ДУС-2165», які приєднані до кримінального провадження №0000046 в якості речового доказу та залишені на відповідальному зберіганні у власника ОСОБА_5 в АДРЕСА_3 - повернути власнику.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Рівненської області через Дубровицький районний суд Рівненської області.
Вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.
Суддя: підпис.
З оригіналом згідно
Суддя Дубровицького
районного суду ОСОБА_1 .