Дата документу Справа № 337/2115/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК

11 серпня 2016 року місто Запоріжжя

№ пр. 11-кп/778/1317/16

Апеляційний суд Запорізької області у складі суддів:

ОСОБА_1 доповідача і головуючого, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

адвоката ОСОБА_7 захисника обвинуваченого ОСОБА_6 ,

за апеляційною скаргою
прокурора, яка приймала участь у розгляді справи ОСОБА_8 ,

здійснив судове провадження в суді апеляційної інстанції з перегляду вироку Хортицького районного суду міста Запоріжжя від 15 червня 2016 року (головуючий в суді 1 інст. суддя ОСОБА_9 , справа №337/2115/16-к, 1-кп/337/190/2016).

Заслухавши суддю-доповідача та дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд установив:
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Запоріжжі, такого що не має реєстрації і постійного місця проживання, не працюючого, раніше судимого:

17 червня 2008 року вироком Хортицького районного суду міста Запоріжжя за ч.1 ст.309 КК України до штрафу у сумі 850 грн., який ним не сплачено;

13 листопада 2008 року вироком Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя за ч.2 ст.309 КК України, із застосування ст.75 КК України, на 2 роки позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік;

вироками Хортицького районного суду міста Запоріжжя від
20 липня 2009 року за ч.2 ст.309 КК України і за сукупністю вироків в силу ст.71 КК України на 2 роки 1 місяць позбавлення волі, умовно-достроково звільненого від відбування покарання 4 травня 2011 року на 29 днів;

14 лютого 2012 року за ч.1 ст.358 КК України, із застосуванням ст.75 КК України, на 1 рік обмеження волі з іспитовим строком 1 рік;

7 листопада 2012 року за ч.2 ст.263 КК України і за сукупністю вироків в силу ст.71 КК України на 2 роки обмеження волі, звільненого умовно-достроково 10 жовтня 2013 року на 11 місяців 14 днів;

13 грудня 2013 року за ч.1 ст.389 КК України, із застосуванням ст.75 КК України, на 2 роки обмеження волі з іспитовим строком 1 рік, звільненого від відбування цього покарання у зв`язку із закінченням іспитового строку ухвалою суду 26 грудня 2014 року, -

засуджено до позбавлення волі за ч.2 ст.15 і ч.1 ст.185 КК України на 1 рік, за ч.2 ст.185 КК України на 2 роки, до обмеження волі за ч.2 ст.15 і ч.2 ст.185 КК України на 2 роки і за сукупністю цих злочинів в силу ч.1 ст.70 КК України остаточно до позбавлення волі строком на 2 роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки з покладенням обов`язків, передбачених пунктами 2,3,4 ч.1 ст.76 КК України.

До набрання вироком законної сили ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Питання про речові докази вирішені вироком відповідно до вимог статті 100 КПК України.

ОСОБА_6 визнано винуватим у вчинені в місті Запоріжжі у 2016 році:

12 травня замаху на крадіжку чужого майна з магазину ТОВ «Фоззі-Фуд» - пляшки джину, вартістю 239 грн. 16 коп.;

16 травня крадіжки чужого майна пакету з гвинтовертом «Іжмаш», вартістю 400 грн., належного потерпілому ОСОБА_10 ;

18 травня замаху на крадіжку чужого майна з магазину ТОВ «Фоззі-Фуд» - пляшки горілки, ковбас, - всього на суму 154 грн. 43 коп.

Справу розглянуто згідно з положеннями ч.3 ст.349 КПК України, при цьому, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно всіх фактичних обставин справи та розмірів цивільних позовів, допитав підсудного, який визнав себе винним у повному обсязі інкримінованих йому діянь та їх наслідках.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_8 просить вирок скасувати через невідповідність ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого призначеного йому покарання із застосуванням ст.75 КК України - через м`якість з посиланням на таке:

ОСОБА_6 раніше шість разів притягався до кримінальної відповідальності, не має постійного місця проживання та реєстрації, не працює і не має доходів. У двох випадках, в період іспитових строків, він вчинював нові злочини.

Прокурор ОСОБА_8 просить ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_11 призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки за останню крадіжку і за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити йому два роки позбавлення волі.

При здійсненні апеляційного розгляду:

прокурор ОСОБА_5 підтримала доводи апеляційної скарги прокурора ОСОБА_8 частково і просила призначити ОСОБА_6 покарання у виді арешту;

обвинувачений і адвокат просили вирок суду залишити в силі.

За наслідками розгляду справи суд, апеляційну скаргу прокурора, задовольняє частково з урахуванням такого.

Винність засудженого у вчинені інкримінованих йому злочинних дій підтверджена доказами, які є в матеріалах справи, і його діям місцевий суд дав належну і відповідну юридичну оцінку в межах пред`явленого йому обвинувачення, яка учасниками судового провадження не оспорюється.

Відповідно до ч.1 ст.75 КК України, рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти тільки у випадку, якщо дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання. Дійшовши такого висновку суд першої інстанції послався на те, що ОСОБА_6 скоїв злочини середньої тяжкості, щиро розкаявся, сприяв розкриттю злочинів, матеріальна шкода відшкодована. Ці обставини судом визнані такими, що пом`якшують покарання і дають підстави до застосування положень статтей 75,76 КК України.

Обговорюючи доводи прокурора в апеляційній скарзі, питання справедливості покарання, призначеного обвинуваченому, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що попередні судимості ОСОБА_6 не погашені, двічі ним вчинювалися різнорідні злочини у час іспитових строків. Ці обставини залишилися поза увагою суду.

Посилання суду на одну з обставин, яка пом`якшує кримінальне покарання засудженого, - добровільне відшкодування завданих збитків, не відповідає дійсності, оскільки майно ТОВ «Фоззі-Фуд», яким заволодів засуджений, було у нього виявлено, вилучено працівниками охорони ТОВ та повернуто власнику.

Щире каяття і сприяння у розкритті злочину не можна пов`язувати з наявністю доказів у справі, оскільки це пов`язане з суб`єктивним відношенням засудженого до скоєного. За матеріалами цього провадження у випадках викрадення майна ТОВ «Фоззі-Фуд» злочини ОСОБА_6 не були доведені до кінця не з його ініціативи, а з причин, які не залежали від її волі у зв`язку із затриманням його працівниками охорони. Тому, за таких обставин, висновок суду про щире каяття з боку засудженого є хибним. Винуватість ним визнано під тиском наявних доказів у справі.

З урахуванням наведених фактичних обставин справи апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора ОСОБА_8 і прокурора ОСОБА_5 про необґрунтоване звільнення засудженого від відбування покарання на підставі ст.75 КК України. Таке покарання особі, неодноразово судимій за різнорідні злочини, зокрема, пов`язані з незаконним обігом наркотичних засобів, незаконне поводження зі зброєю є явно несправедливим внаслідок м`якості.

З апеляційною скаргою прокурора в частині призначення покарання ОСОБА_11 за кримінальні правопорушення, передбачені ч.2 ст.185 КК України і ч.2 ст.15 і ч.2 ст.185 КК України по два роки позбавлення волі і поглинення одного з них іншим апеляційний суд взагалі не може погодитися із врахуванням правової позиції Верховного Суду України, викладеної у абзаці 2 пункту 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року N 7 за якою
однакові за видом і розміром покарання поглиненню не підлягають, крім випадку, коли вони призначені у максимальних межах санкцій статей (санкцій частин статей) КК.

Урахування всіх фактичних обставин справи, даних про особу обвинуваченого дають підстави апеляційному суду обрати ОСОБА_6 покарання у виді арешту, який передбачено у санкціях вчинених ним кримінальних правопорушень.

Одночасно, апеляційний суд виключає зі вступної частини вироку вказівку суду про судимість ОСОБА_6 13 грудня 2013 року за ч.1 ст.389 КК України, як погашену.

На підставі викладеного та керуючись статтями 372, 376, 404, 405, 407, 409, 418, 426 КПК України апеляційний суд ухвалив :
апеляційну скаргу прокурора, яка приймала участь у розгляді справи ОСОБА_8 задовольнити частково.
Вирок Хортицького районного суду міста Запоріжжя від 15 червня 2016 року щодо ОСОБА_6 в частині призначеного йому покарання із застосуванням ст.75 КК України скасувати і в цій частині ухвалити новий вирок, яким:

ОСОБА_6 призначити покарання у виді арешту

за ч.2 ст.15 і ч.1 ст.185 КК України строком на два місяця,

за ч.2 ст.185 КК України строком на 5 місяців,

за ч.2 ст.185 КК України строком на 4 місяця.

За сукупністю цих злочинів, на підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань, ОСОБА_6 призначити остаточне покарання у виді арешту строком на 6 місяців.

В решті вирок щодо ОСОБА_6 залишити без зміни.

Судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його оголошення.

Касаційна скарга на рішення апеляційної інстанції може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його оголошення, засудженим ОСОБА_12 у такий же строк з дня вручення йому копії вироку.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3