АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні 27 жовтня 2016 року апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 11 серпня 2016 року,

за участю:
прокурора ОСОБА_7 ,

адвоката ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою суду задоволено клопотання прокурора групи прокурорів Головної військової прокуратури України ОСОБА_8 та накладено арешт з забороною розпорядження на нерухоме майно, яке на праві приватної власності належить ОСОБА_6 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ), а саме земельну ділянку, загальною площею 0, 06 га (кадастровий номер :02:008:0001), розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування рішення, слідчий суддя зазначає, що клопотання слідчого підлягає задоволенню, оскільки містить достатньо правових підстав для арешту вказаного майна, оскільки воно могло бути придбане за кошти одержані внаслідок вчинення його братом ОСОБА_9 кримінальних правопорушень, зокрема і злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, яка передбачає і конфіскацію майна, і це майно необхідне для подальшого можливого відшкодування завданих правопорушеннями збитків.

Не погоджуючись з ухвалою суду, адвокат ОСОБА_5 подав в інтересах ОСОБА_6 апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 11 серпня 2016 року та постановити нову ухвалу про відмову в задоволенні клопотання прокурора Генеральної прокуратури України.

Зокрема, апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржувана ухвала є незаконною, необґрунтованою та невмотивованою, оскільки під час її постановлення судом першої інстанції допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, зокрема п.п. 2, 3 ч. 2 ст. 170, ч. ч. 4, 5, 10 ст. 170, ч. 2 ст. 173 КПК України.

Так, сторона захисту зазначає, що ОСОБА_6 не має жодного процесуального статусу у даному кримінальному провадженні, а є лише братом підозрюваного, та ніякими додатковими правами чи обов`язками не наділений, тому відповідно є лише третьою особою.

Також, автор апеляційної скарги наголошує на тому, що слідчий суддя не обґрунтував виходячи з яких ознак та належних, допустимих і достатніх доказів доданих до клопотання про арешт майна, останній дійшов висновку, що арештована земельна ділянка може підлягати спеціальній конфіскації.

Крім того, в апеляційній скарзі звертає увагу і на те, що слідчий суддя Голосіївського районного суду м. Києва здійснював судовий розгляд клопотання, поданого органом досудового розслідування, яке не входить в межі територіальної юрисдикції вказаного суду.

Додатково захисник ОСОБА_5 , в поданій ним апеляційній скарзі наголошує на тому, що ОСОБА_6 оскаржувану ухвалу отримав лише 23 серпня 2016 року, оскільки її було постановлено без участі останнього.

Заслухавши доповідь судді, доводи адвоката, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга адвоката ОСОБА_5 , який діє в інтересах власника майна ОСОБА_6 , не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ст. 395 КПК України, ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення, а у випадку якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
З апеляційної скарги, доданих до неї документів та матеріалів судового провадження вбачається, що клопотання прокурора про накладення арешту на майно було розглянуто судом у відсутність власника майна та його представника, рішення слідчого судді ОСОБА_6 отримав лише 23 серпня 2016 року, а тому колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження не пропущений.

Як вбачається з матеріалів провадження, другим слідчим відділом слідчого управління Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні відомості якого 31 січня 2013 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000400, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 191, ч. 4 ст. 191, ч. 5 ст. 191, ч. З ст. 27 ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 205, ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 205, ч; 2 ст. 205, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 205, ч. 3 ст. 209, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 209, ч. 1 ст. 212, ч. 3 ст. 212, ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 205, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 212, ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 357, ч. 1 ст. 358, ч. 2 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 364, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 364-1, ч. 1 ст. 365, ч. 3 ст. 365, ч. З ст. 365-2, ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 367, ч. 3 ст. 368-2, ч. 1 ст. 373, ч. 2 ст. 382, ч. 1 ст. 388 КК України.
У даному кримінальному провадженні розслідуються обставини створення злочинної організації колишніми Президентом України ОСОБА_10 , Прем`єр-міністром України ОСОБА_11 , головою Державної податкової служби України ОСОБА_12 з метою вчинення особливо тяжкого злочину проти державної власності та участі у вказаній злочинній організації службових осіб системи Державної податкової служби України та у подальшому системи Міністерства доходів і зборів України, ПАТ «АКБ «Капітал», а також інших невстановлених слідством осіб, з метою заволодіння бюджетними коштами шляхом незаконного формування податкового кредиту з використанням підконтрольних «фіктивних» підприємств та безпідставного відшкодування ТОВ «Мегатерий» (37956673), ТОВ «Газіновація» (36177635), ТОВ «Ексімтех» (34540993) з Державного бюджету України коштів на загальну суму понад 3 млрд. гривень.
09 серпня 2016 року колишньому заступнику начальника ДПІ у Солом`янському районі ГУ Міндоходів у м. Києві ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 5 ст. 191, ч. 4 ст. 28, ч. 1 ст. 366 КК України.
Згідно з даними інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за підозрюваним ОСОБА_9 на праві приватної власності об`єкти нерухомості відсутні.
Разом з цим, за братом підозрюваного ОСОБА_9 - ОСОБА_6 на праві приватної власності рахується земельна ділянка площею 0,06 га з кадастровим номером :02:008:0001, розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

11 серпня 2016 року прокурор групи прокурорів Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту з забороною розпорядження на нерухоме майно, яке згідно з даними згаданої інформаційної довідки щодо об`єкта нерухомого майна рахується за братом підозрюваного ОСОБА_9 ОСОБА_6 на праві власності, а саме: земельну ділянку, загальною площею 0, 06 га (кадастровий номер :02:008:0001), розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, санкція якого передбачає конфіскацію майна, вказане майно, набуте злочинним шляхом за рахунок доходів від вчиненого злочину, про що мав знати ОСОБА_6 , а також з мотивів забезпечення можливої конфіскації майна.

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 11 серпня 2016 року було задоволено вищевказане клопотання.
З ухвали слідчого судді від 11 серпня 2016 року та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні прокурора доводи про необхідність накладення арешту на згадане майно, перевірялися судом першої інстанції, при цьому було заслухано доводи прокурора, досліджені матеріали провадження, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна. Вказаною ухвалою задоволено клопотання слідчого, оскільки для цього було достатньо правових підстав.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується, так як слідчим надано достатньо доказів на даній стадії кримінального провадження для висновку, що вказане нерухоме майно набуте злочинним шляхом, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину, а завданням арешту майна є запобігання можливості його відчужувати.

З урахуванням викладеного та з метою всебічного, повного й неупередженого розслідування, встановлення всіх обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню, а також з метою забезпечення кримінального провадження, спеціальної конфіскації та можливої конфіскації як виду покарання, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 132, 170-173 КПК України наклав арешт на об`єкти нерухомого майна, що належить на праві приватної власності брату підозрюваного ОСОБА_9 ОСОБА_6 .

За таких обставин посилання адвоката ОСОБА_5 на те, що ОСОБА_6 не має жодного процесуального статусу у даному кримінальному провадженні, а є лише братом підозрюваного, та ніякими додатковими правами чи обов`язками не наділений - не можуть бути підставою, в даному конкретному випадку, для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки слідчому судді були відомі та враховані ці обставини і арешт слідчим суддею районного суду накладено з правових підстав, передбачених ч. ч 1, 2, 4, 5, 6, 10, 11 ст. 170 КПК України.

Посилання апелянта на порушення слідчим суддею вимог кримінального процесуального закону, зокрема п.п. 2, 3 ч. 2 ст. 170, ч. ч. 4, 5, 10 ст. 170, ч. 2 ст. 173, з урахуванням зазначеного, є безпідставними. При цьому колегія суддів враховує і те, що у відповідності до вимог ч. 1 ст. 174 КПК України власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Що ж стосується доводів апеляційних скарг адвоката про порушення слідчим суддею правил територіальної підсудності, то вони є помилковими з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 132 КПК України, усі клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, до яких відносяться і запобіжні заходи (п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України), подаються до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, що здійснює відповідне розслідування. У випадку проведення досудового розслідування слідчою групою підставою для визначення територіальної юрисдикції суду першої інстанції при розгляді клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження є постанова керівника відповідного органу досудового розслідування про створення слідчої групи, у якій визначено місце проведення досудового розслідування. При цьому слід зауважити, що в такому випадку не можна керуватися положеннями ч. 1 ст. 32 КПК України, яка, з огляду на її зміст та місце у структурі КПК, стосується лише суду, що здійснює кримінальне провадження як орган, що розглядає справу по суті, і не регламентує діяльність слідчого судді.
Як вбачається з матеріалів справи, підставою для визначення територіальної юрисдикції розгляду вказаного клопотання прокурора є постанова Генерального прокурора України ОСОБА_13 від 19 травня 2016 року про доручення слідчим слідчого відділу слідчого управління Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України здійснювати досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000400.
Місцем знаходження вказаного органу досудового розслідування, який здійснює процесуальне керівництво у даному кримінальному провадженні, відповідно до наказу Генеральної прокури України № 183 від 23 травня 2016 року, є Голосіївський район міста Києва. За таких обставин клопотання про арешт майна було складене, погоджене та внесене органом досудового розслідування на розгляд слідчим суддею без будь-якого порушення правил територіальної підсудності, встановлених чинним законодавством України.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегія суддів не вбачає.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, слідчий суддя місцевого суду при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на нерухоме майно, яке на праві приватної власності належить брату підозрюваного ОСОБА_9 - ОСОБА_6 а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів
УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 11 серпня 2016 року, якою задоволено клопотання прокурора групи прокурорів Головної військової прокуратури України ОСОБА_8 та накладено арешт з забороною розпорядження на нерухоме майно, яке на праві приватної власності належить ОСОБА_6 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ), а саме земельну ділянку, загальною площею 0, 06 га (кадастровий номер :02:008:0001), розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа №11-сс/796/3021/2016 Категорія: ст. 170 КПК УкраїниГоловуючий у першій інстанції ОСОБА_14 Доповідач: ОСОБА_1