Віньковецький районний суд Хмельницької області
Єдиний унікальний номер № 670/664/16-к
Провадження № 1-кп/670/51/16

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 жовтня 2016 року смт. Віньківці

Віньковецький районний суд Хмельницької області у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1
з участю секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
підозрюваного ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Віньківці клопотання у кримінальному провадженні № 0000039, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 14.12.2012 року, про звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 142 КК України (в редакції 1960 року) у зв`язку із закінченням строків давності,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого,

ВСТАНОВИВ:
На розгляд Віньковецького районного суду надійшло клопотання прокурора у кримінальному провадженні № 0000039, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 14.12.2012 року, про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_4 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 142 КК України (в редакції 1960 року) у зв`язку із закінченням строків давності.

В обґрунтування клопотання прокурором зазначено таке.

На підставі повідомлення ОСОБА_6 про вчинення розбійного нападу в с. Зіньків Віньковецького району, 22.01.2001 року за вказаним фактом було порушено кримінальну справу.

Постановою від 09.01.2002 року матеріали відносно ОСОБА_4 виділено в окреме провадження та його оголошено в розшук.
10.01.2002 року попереднє слідство у кримінальній справі відносно ОСОБА_4 було зупинено.
Відомості по даному факту внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000039 від 14.12.2012 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

15.09.2016 року дії ОСОБА_4 перекваліфіковано з ч. 4 ст. 187 КК України на ч. 3 ст. 142 КК України (в редакції 1960 року).

Зокрема, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_7 за попередньою змовою з особами, яких вироком Деражнянського районного суду від 08.04.2002 року, а саме ОСОБА_8 засуджено за ч. 3 ст. 142 КК України (в редакції 1960 року) до семи років шести місяців позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому індивідуального майна, ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 142 КК України (в редакції 1960 року) -- до трьох років шести місяців позбавлення волі із конфіскацією всього належного йому індивідуального майна, ОСОБА_10 за ч. 3 ст. 142 КК України (в редакції 1960 р.) -- до шести років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому індивідуального майна, 16.01.2001 року бiля 16 години дня, зайшовши в житловий будинок жителя с.Зiнькiв, Вiньковецього району ОСОБА_11 , напавши на господаря, з метою заволодiння грошовими коштами в сумi 6000 доларiв США, погрожуючи макетом пiстолета i вимагаючи видачi грошей, наносили йому удари по рiзних частинах тiла, в результаті чого ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження у вигляді поодиноких забійних ран правої тім`яної ділянки голови, потиличної ділянки голови, двох забійних ран лівої тім`яної ділянки голови, численних саден чола, носа, обличчя, спини зліва, лівої бокової поверхні грудної клітини, крововиливів в м`які тканини обличчя, обох очних ділянок, підконюктивального крововилива правого очного яблука, закритого перелому кісток носа, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, спричинивши короткочасний розлад здоров`я, пiд час чого потерпілий видав їм грошi в сумi 280 грн., якi зберiгались в його житловому будинку.

Факт вчинення особою кримінального правопорушення підтверджено протоколами допиту обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_6 ; протоколами допиту свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , протоколом огляду вiд 17.01.2001 року, протоколами вiдтворення обстановки та обставин події вiд 23.11.2001 року та 27.11.2001 року в яких зафiксовано, як саме було скоєнно розбiйний напад на жителя с. Зiнькiв Вiньковецького району ОСОБА_18 в його житловому будинку; висновком судово-медичної експертизи № 5 вiд 8.01.2002 року, за змістом якого ОСОБА_19 отримав тiлеснi ушкодження, якi вiдносяться до категорії тiлесних ушкоджень легкого ступеня тяжкостi, спричинивши короткочасний розлад здоров`я.

15.09.2016 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру в умисному нападі з метою заволодіння індивідуальним майном громадян, поєднаному із погрозою застосуванням насильства, небезпечному для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням у житло, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 142 КК України (в редакції 1960 року).

Водночас наявні обставини, які свідчать, що особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності, та відповідна правова підстава.

Так, 15.09.2016 року ОСОБА_4 самостійно з`явився до органу досудового розслідування і прокурора, і в якості підозрюваного дав покази, що дійсно він разом із ОСОБА_20 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 16.01.2001 року бiля 16 год. вчинили напад на жителя с.Зiнькiв Вiньковецього району, як він пізніше дізнався, ОСОБА_18 . Крім того, ОСОБА_4 показав, що після вчинення нападу він виїхав за межі України в Росію на заробітки, де перебував до середини серпня 2016 року, а повернувшись додому дізнався, що його розшукує поліція і сам з`явився до Віньковецького ВП. Про те, що він перебуває в розшуку та його розшукує поліція, йому не було відомо.

Однак, на теперішній час, за сплином 15-річного строку непереривної давності, ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності притягнутий бути не може.
Стаття 48 КК України (в редакції 1960 року), яка діяла на час вчинення інкримінованого ОСОБА_4 діяння, передбачала, що особу, яка вчинила злочин, за який згідно з законом може бути передбачено більш суворе покарання, ніж позбавлення волі строком на 5 років, не може бути притягнуто до кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину минуло 10 років.
У рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 46 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення положень статті 58 Конституції України, статей 6, 81 Кримінального кодексу України N 6-рп/2000, 19.04.2000 року зазначається, що суть зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів полягає в тому, що їх приписи поширюються на правовідносини, які виникли до набрання ними чинності, за умови, якщо вони скасовують або пом`якшують відповідальність особи.

Відповідно до зміненої Законом України № 270-VI від 15.04.2008 року ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість. Закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі. Закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи. Якщо після вчинення особою діяння, передбаченого цим Кодексом, закон про кримінальну відповідальність змінювався кілька разів, зворотну дію в часі має той закон, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Тому, враховуючи те, що нижня межа санкції ч. 3 ст. 142 КК України (в редакції 1960 року) є меншою, ніж у ч. 4 ст. 187 КК України 2001року, дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч. 3 ст. 142 КК України (в редакції 1960 року).

Виходячи із суті зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, які скасовують або пом`якшують відповідальність особи, поширення їх на правовідносини, які виникли до набрання ними чинності, приведених вище вимог ст. 5 КК України, вчинений ОСОБА_4 злочин автоматично підпадає під дію ст. 48 КК України (в редакції 1960 року), як тяжкий, до якого давність у 10 років повинна застосовуватись незалежно від волі досудового слідства чи суду.

Нормами КК України 2001 року погіршено становище особи в частині можливого притягнення її до кримінальної відповідальності. Зокрема, п. 5 ч. 1 ст. 49 нового КК України передбачено, що при вчиненні особливо тяжкого злочину (новели цього Кодексу згідно із його ст. 12) особа звільняється від кримінальної відповідальності якщо з дня вчинення нею злочину минуло 15 років.
При цьому, згідно із ч. 2 ст. 49 КК України (в редакції 2001 року), особа звільняється від кримінальної відповідальності незалежно від того, ухилялася вона чи не ухилялася від досудового слідства або суду.
Така ж за змістом норма була закріплена у ч. 2 ст. 49 КК України (в редакції 1960 року), де зазначено, що обвинувальний вирок не може бути виконано, якщо від часу його винесення минуло п`ятнадцять років і давність не була перервана вчиненням нового злочину.
Тому, враховуючи, що ОСОБА_4 перебував у розшуку і його місцезнаходження було невідоме, підлягає застосуванню давність за ч. 2 ст. 49 КК України 2001 року.
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 284, ч. 1 ст. 286 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Частиною 2 ст. 286 КПК України, передбачено, що, встановивши на стадії досудового розслідування наявність підстави для звільнення від кримінальної відповідальності та отримавши згоду підозрюваного на таке звільнення, прокурор складає клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності та без проведення досудового розслідування у повному обсязі надсилає його до суду.

Оскільки 15.09.2016 року ОСОБА_4 звернувся із заявою про те, що він не заперечує щодо закриття відносно нього кримінального провадження та звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, він підлягає звільненню від кримінальної відповідальності.
У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав з підстав, викладених у ньому, просив задовольнити.

Підозрюваний у суді вказав, що вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 142 КК України, визнає повністю, просив звільнити його від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, провадження закрити.
Захисник підозрюваного також підтримав клопотання про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Потерпілий ОСОБА_6 у наданій до суду письмовій заяві просив розглянути вказане клопотання за його відсутності, а щодо прийняття рішення покладався на думку суду.
Вислухавши учасників процесу, вивчивши клопотання, суд вважає, що заявлене клопотання підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до п. 8 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» № 12 від 23.12.2005 року особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 142 КК України (в редакції 1960 року) відноситься до тяжких злочинів.
Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ятнадцять років у разі вчинення особливо тяжкого злочину.
Давність притягнення до кримінальної відповідальності полягає в тому що, якщо сплинуло п`ятнадцять років з часу вчинення злочину, притягнення до кримінальної відповідальності неможливе, суд не може притягнути особу до кримінальної відповідальності, якщо особа заявляє про застосування строків давності.
Перебіг давності переривається, якщо особа, що вчинила злочин, ухилилася від досудового слідства або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення злочину минуло п`ятнадцять років.
Зупинення строку давності притягнення до кримінальної відповідальності означає, що перебіг його припиняється на весь час, упродовж якого особа, що вчинила злочин, ухилялася від слідства чи суду. Після затримання особи чи її з`явлення із зізнанням перебіг строку давності поновлюється від дня затримання або з`явлення до правоохоронних органів. У такому разі час, який сплинув до моменту ухилення від слідства чи суду, підсумовується до часу, що пройшов після затримання особи або її з`явлення із зізнанням.
Якщо сукупно час до моменту набрання вироком законної сили становить п`ятнадцять років, і давність не була перервана скоєнням нового злочину, особа звільняється від кримінальної відповідальності. Закон передбачає недиференційований, загальний для всіх, строк давності притягнення до кримінальної відповідальності осіб, які ухиляються від слідства та суду. Факт свідомого ухилення особи від відповідальності свідчить про те, що вона досі є суспільно небезпечною, і це зумовлює необхідність більш суворого підходу до неї при вирішенні питання про давність притягнення до кримінальної відповідальності.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Згідно з ст. 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
За приписами ст. 288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4-8 частини першої або частини другої статті 284 цього Кодексу.
Звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду у разі настання обставин, передбачених пунктами 1-4 ч.1 ст. 49 КК України, за наявності згоди підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого на звільнення на підставі спливу строків давності.
Суд також бере до уваги, що за висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 19.03.2015 року, відповідно до частини третьої статті 48 КК 1960 року перебіг давності зупиняється, якщо особа, яка вчинила злочин, ухилялася від досудового слідства або суду. Перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі час, який минув від моменту вчинення злочину до моменту, коли особа почала ухилятись від правозастосовних органів, не анулюється, а підлягає зарахуванню в строк давності, зазначений у законі. Зупинення спливу строку давності у випадку ухилення особи від досудового слідства або суду є посткримінальною санкцією, заходом кримінально-правового характеру, покликаним забезпечувати здійснення кримінального переслідування і реалізацію кримінальної відповідальності.
Під ухиленням від слідства або суду з погляду застосування статті 48 КК 1960 року слід розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинений злочин, що змушує правоохоронні органи вживати заходів, спрямованих на розшук і затримання правопорушника (нез`явлення без поважних причин за викликом до слідчого або суду, недотримання умов запобіжного заходу, зміна документів, які посвідчують особу, зміна зовнішності, перехід на нелегальне становище, перебування в тайнику, імітація своєї смерті тощо). Особою, яка ухиляється від слідства або суду, визнається відома цим органам особа (що підтверджується матеріалами кримінальної справи) як така, що вчинила певний злочин і здійснила дії з метою переховування місця свого перебування від слідства або суду. Давність персоніфікована, у зв`язку з чим про ухилення особи від слідства можна говорити лише тоді, коли слідство проводиться щодо конкретної особи. Зупинення перебігу строку давності можливе тільки щодо певної особи, обізнаної про те, що стосовно неї проводиться слідство. Із законодавчого положення про відновлення перебігу давності з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання випливає, що особу винного встановлено і здійснюються заходи, спрямовані на встановлення її місцезнаходження.
Відповідно, не визнається такою, що ухиляється від слідства або суду, невідома правоохоронним органам особа, яка вчинила злочин і переховується після цього, а також особа, хоч і відома компетентним органам, але причетність якої до вчинення злочину на момент її зникнення ще не встановлено.
При з`ясуванні, які дії особи мають визнаватись юридично значущим (а не просто фактичним) ухиленням від слідства або суду, треба враховувати, крім усього іншого, кримінально-процесуальний статус особи, яка вчинила злочин. Це має бути особа, яка в установленому порядку визнана підозрюваним або обвинуваченим та яка зобов`язана з`являтись до правозастосовних органів за викликом, перебувати в межах їх досяжності. Зазначена особа усвідомлює, що в неї вже виник юридичний обов`язок постати перед слідством або судом, однак вона ухиляється від виконання такого обов`язку. Разом з тим на особу, яка вчинила злочин, законодавством не покладається обов`язок самовикриття, а тому, якщо вона до моменту виникнення вказаного обов`язку, в порядку реалізації конституційного права на свободу пересування, змінила місце свого проживання (навіть і з метою уникнення кримінальної відповідальності), про юридично значуще ухилення від слідства говорити не можна.
У кримінальному провадженні щодо ОСОБА_4 встановлено, що злочин було вчинено 16.01.2001 року, та незадовго після цього він легально виїхав до Росіїї. Після того, як стало відомо про його причетність до злочину постановою від 09.01.2002 року матеріали відносно нього виділено в окреме провадження, його було оголошено в розшук, а попереднє слідство у кримінальній справі зупинено. Повернувшись в Україну у серпні 2016 року та дізнавшись, що його розшукують, 15.09.2016 року ОСОБА_4 добровільно з`явився до органу досудового розслідування, дав показання по суті вчиненого та цього ж дня йому було повідомлено про підозру в умисному нападі з метою заволодіння індивідуальним майном громадян, поєднаному із погрозою застосуванням насильства, небезпечному для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням у житло, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 142 КК України (в редакції 1960 року).
Таким чином, перебування ОСОБА_4 з 2001 по 2016 рік за кордоном, зупинення слідства у зв`язку з його розшуком і оголошення підозри через п`ятнадцять років після вчинення злочину самі по собі не свідчать про ухилення від слідства.
Враховуючи викладене, а також те, що ОСОБА_4 раніше не судимий, з дня вчинення кримінального правопорушення минуло понад п`ятнадцять років, йому відомі підстави звільнення від кримінальної відповідальності та їх наслідки, він надав згоду на таке звільнення, і його позиція є добровільною та істинною, заперечень з боку потерпілого проти клопотання прокурора до суду не поступило, суд вважає необхідним звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності, закривши провадження.
Керуючись ст. 44, ст. 49 КК України, ст. ст. 284-288 КПК України, суд,
ПОСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 142 КК України, звільнити на підставі ст. 49 КК України від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності.
Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000039 від 14.12.2012 року стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 142 КК України, закрити.
Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги через Віньковецький районний суд до Апеляційного суду Хмельницької області протягом семи днів з дня її оголошення.
Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Суддя ОСОБА_1