Дата документу Справа № 331/8113/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №11-кп/778/627/16 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Єдиний унікальний №331/8113/15-к Доповідач у 2-й інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ст.185 ч.2 КК України

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 травня 2016 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:
прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003470, за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 28 січня 2016 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Кушугум Запорізького району Запорізької області, громадянина України, освіта повна загальна середня, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, має на утриманні одну малолітню дитину, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: - 02.10.2015 р. Жовтневим районним судом м.Запоріжжя за ч.1 ст.186, ст.75, 76 КК України до 2 років позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік;

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 не оспорюючи висновків суду першої інстанції щодо встановлених фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 та правильності кваліфікації його дій, вважає що призначене обвинуваченому покарання за частиною 2 статті 185 КК України не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, за своїм розміром є явно несправедливим через суворість.

Вказує, що у підготовчому судовому засіданні суд першої інстанції відмовив стороні захисту в затвердженні угоди про примирення з підстав, що не відповідають нормам кримінального процесуального законодавства України. Мотивуванням неможливості затвердження угоди стали надумані підстави, а саме те, що його підзахисний, начебто, не має фінансової спроможності сплатити можливо призначений штраф та те, що він є раніше судимою особою за корисливий злочин.

Судом першої інстанції при винесені судового рішення не було прийнято до уваги, що ОСОБА_7 працює хоча і не офіційно, проте отримує достатньо не погану заробітну плату - 5000,00 грн., має збереження минулих періодів, на час розгляду угоди про примирення вже в повній мірі відшкодував матеріальну та моральну шкоду потерпілій. ОСОБА_7 на час вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України був не судимий, у відповідності до ч. 1 ст. 88 КК України, оскільки вирок Жовтневого районного суду м.Запоріжжя за ч.1 ст.186 КК України не набрав законної сили. За таких обставин у ОСОБА_7 ще не розпочався випробувальний термін за вироком від 02.10.2015 р.

Стороною захисту заявлялось клопотання про застосування до ОСОБА_7 ст. 69 КК України. У його підзахисного існує безліч пом`якшуючих покарання обставин та відсутність обтяжуючих. За таких обставин захисник вважає, що у суду були усі правові підстави для застосування ст. 69 КК України.

У зв`язку з викладеним, захисник ОСОБА_8 просить змінити вирок Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 28 січня 2016 року і призначити покарання ОСОБА_7 із застосуванням ст.ст. 66, 69, 69-1 КК України за сукупністю вироків за ч.1 ст.186 КК України 2 роки позбавлення волі та згідно зі ст.ст. 75, 76 КК України звільнити від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік, за ч.2 ст.185 КК України штраф 1 700 грн., котрий відповідно до ч.3 ст.72 КК України, як основне покарання у виді штрафу при призначенні їх за сукупністю злочинів і за сукупністю вироків складенню з іншими видами покарання не підлягають і виконуються самостійно, та звільнити ОСОБА_7 з під варти у залі суду.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_9 просить змінити вирок Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 28 січня 2016 року відносно ОСОБА_7 в частині призначеного покарання та призначити йому покарання із застосуванням ст.ст. 69, 69-1 КК України у вигляді штрафу 1 700 грн.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить змінити вирок Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 28 січня 2016 року відносно нього і призначити йому покарання із застосуванням ст.ст. 66, 69, 69-1 КК України за сукупністю вироків за ч.1 ст.186 КК України 2 роки позбавлення волі та згідно зі ст.ст. 75, 76 КК України звільнити від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік, за ч.2 ст.185 КК України штраф 1 700 грн., котрий відповідно до ч.3 ст.72 КК України, як основне покарання у виді штрафу при призначенні їх за сукупністю злочинів і за сукупністю вироків складенню з іншими видами покарання не підлягають і виконуються самостійно, та звільнити його з під варти у залі суду.

Вказує, що у нього є ряд пом`якшуючих покарання обставин та відсутність обтяжуючих обставин, потерпіла прохала призначити йому покарання не пов`язане з позбавленням волі, вибачився перед потерпілою, щиро розкаявся у скоєному злочині, активно співпрацював з органами досудового розслідування.

Вироком Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 28 січня 2016 року ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за ч.2 ст.185 КК України до 1 року позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України шляхом часткового складання покарань, приєднано не відбуту частину покарання за вироком Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 02.10.2015 року та остаточно призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у вигляді 2 (двох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 рахується з 03.10.2015 року згідно протоколу затримання особи від 03.10.2015 року. До набрання вироком законної сили місцем тримання під вартою у відношенні ОСОБА_7 залишено СІЗО 10 м.Запоріжжя.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_7 в строк відбуття покарання час знаходження попереднього ув`язнення з 03.10.2015 року до набрання вироком законної сили із урахуванням 1 (один) день попереднього ув`язнення за 2 (два) дні позбавлення волі.

Доля речових доказів вирішена відповідно до ст. 100 КПК України.

В судовому засіданні апеляційної інстанції: обвинувачений, захисник підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити; прокурор заперечував проти апеляційних скарг та просив відмовити в їх задоволенні.

Вислухавши доповідача, учасників судового провадження, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як зазначено у вироку, 02.10.2015 p., приблизно о 23 годині 20 хвилин ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, знаходячись біля ресторану «Сохо», що розташований за адресою: м.Запоріжжя, пр. Леніна 79, скориставшись тим, що потерпіла ОСОБА_9 знаходиться у стані алкогольного сп`яніння та не спостерігає за власними речами, таємно викрав майно, яке належить ОСОБА_9 на загальну суму 1420 грн., чим завдав останній матеріальних збитків на вказану суму.

Доводи захисника про те, що ОСОБА_7 працює хоча і не офіційно, проте отримує достатньо не погану заробітну плату - 5000,00 грн., має збереження минулих періодів, на час розгляду угоди про примирення вже в повній мірі відшкодував матеріальну та моральну шкоду потерпілій. ОСОБА_7 на час вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України був не судимий, у відповідності до ч. 1 ст. 88 КК України, оскільки вирок Жовтневого районного суду м.Запоріжжя за ч.1 ст.186 КК України не набрав законної сили є не переконливими, оскільки ніяких документів на їх підтвердження адвокатом не надано, а скоєння нового злочину після призначення покарання з випробуванням дає підстави до застосування при призначенні покарання за останній злочин правил ст.71 КК України. При цьому набрання чи не набрання чинності попереднього вироку на застосування правил ст.71 КК України не впливає, оскільки термін випробування починається з моменту оголошення вироку, а не з моменту набрання ним чинності. Крім того, будь яких даних про можливість сплати штрафу матеріали справи не містять та стороною захисту не надано. З наведених міркувань колегія вбачає не переконливими й доводи апеляційних скарг потерпілої та обвинуваченого.

За таких обставин колегія не вбачає підстав до задоволення апеляційних скарг.

Керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 28 січня 2016 року відносно ОСОБА_7 - залишити без змін

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_7 в строк відбуття покарання час його попереднього ув`язнення з 03.10.2015 року по 30.05.2016 року із розрахунку 1 (один) день попереднього ув`язнення за 2 (два) дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців, а ОСОБА_7 , який тримається під вартою, в той строк з моменту отримання ним повного тексту даної ухвали.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4