Справа № 162/1638/15-к Провадження № 11-кп/773/98/16 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч. 1 ст. 185 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 лютого 2016 року місто Луцьк
Апеляційний суд Волинської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченої ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора Любешівського відділу Маневицької місцевої прокуратури та потерпілої ОСОБА_8 на вирок Любешівського районного суду Волинської області від 22 грудня 2015 року,
В С Т А Н О В И В:
Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, уродженка с. Бірки Любешівського району Волинської області, жителька АДРЕСА_1 , з базовою середньою освітою, не працює, неодружена, має на утриманні четверо малолітніх дітей, раніше не судима,
засуджена за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_8 500 (п`ятсот) гривень моральної шкоди.
Вироком вирішено долю речових доказів.
ОСОБА_7 визнана винною та засуджена за те, що близько 11 год. 00 хв. 10 жовтня 2015 року, перебуваючи у приміщенні автостанції на АДРЕСА_2 , таємно викрала належну ОСОБА_8 жіночу сумку зі стільниковим телефоном «Флай», акумуляторною батареєю до нього, шкіряним гаманцем із грошовими коштами у сумі 572 (п`ятсот сімдесят дві) гривні, футляром з окулярами та сумочкою із косметикою, завдавши потерпілій матеріальної шкоди у розмірі 2072 (дві тисячі сімдесят дві) гривні.
Не оспорюючи доведеності винуватості, правильності кваліфікації дій та призначеного обвинуваченій покарання, прокурор оскаржує рішення суду у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону в частині стягнення на користь потерпілої витрат на правову допомогу. Посилається на те, що судом першої інстанції в порядку кримінального процесуального законодавства не вирішено питання, на кого мають бути покладені процесуальні витрати на правову допомогу, надані потерпілій. Просить суд у цій частині вирок змінити, стягнувши з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 4000 (чотири тисячі) гривень витрат на правову допомогу.
У апеляційній скарзі потерпіла, вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним, вказує на його невідповідність фактичним обставинам кримінального провадження і невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої. Стверджує, що судом першої інстанції безпідставно враховано таку пом`якшуючу обставину, як щире каяття обвинуваченої, та необґрунтовано застосовано до останньої покарання у виді штрафу, оскільки вона ніде не працює. Просить суд скасувати вирок, призначивши ОСОБА_7 покарання у виді громадських робіт та стягнувши на користь ОСОБА_8 витрати на правову допомогу у розмірі 3000 (три тисячі) гривень.
Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та доводи апеляційних скарг, прокурора, яка підтримала подану нею апеляцію в повному обсязі та апеляцію потерпілої в частині відшкодування останній витрат на правову допомогу в розмірі 3000 (три тисячі) гривень, обвинувачену, яка заперечила проти задоволення апеляцій, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 та кваліфікація її дій за ч. 1 ст. 185 КК України ґрунтуються на зібраних у передбаченому кримінальним процесуальним законом порядку та перевірених у судовому засіданні доказах, яким суд дав належну юридичну оцінку, і які ніким з учасників судового провадження не оспорюються.
Відповідно до ч. 2 ст. 120 КПК України витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.
Положеннями ч. 1 ст. 124 КПК України передбачено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.
В силу п. 1 ч. 1 ст. 118 КПК України до процесуальних витрат належать витрати на правову допомогу.
Необхідність вирішення у вироку питання про судові витрати передбачено також п. 13 ч. 1 ст. 368 КПК України.
На думку апеляційного суду, при вирішенні судом питання про витрати на правову допомогу вказаних вимог кримінального процесуального закону дотримано не було.
Згідно п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги та ордер є документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги.
У матеріалах кримінального провадження наявні договір, укладений потерпілою ОСОБА_8 з її представником адвокатом ОСОБА_9 (а.к.п. 34), ордер на надання правової допомоги (а.к.п. 18) та копія свідоцтва ОСОБА_9 про право на заняття адвокатською діяльністю (а.к.п. 19).
Апеляційним судом встановлено, що потерпіла понесла процесуальні витрати на правову допомогу у розмірі 3000 (три тисячі) гривень, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера (а.к.п. 33).
Таким чином, процесуальні витрати підлягають обов`язковому стягненню із особи, визнаної винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а відшкодування цих витрат є її обов`язком.
За таких обставин апеляційний суд погоджується з доводами, викладеними в апеляційних скаргах, про стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 витрат на правову допомогу.
У відповідності до вимог ст. 65 КК України суд, призначаючи покарання, враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Посилання, наведені в апеляції потерпілої, про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, на думку апеляційного суду, не заслуговують на увагу.
При призначенні покарання судом першої інстанції враховано, що ОСОБА_7 вчинила злочин середньої тяжкості, щиро розкаялася у вчиненому, вперше притягується до кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризується позитивно, є багатодітною матір`ю.
Апеляційний суд доходить висновку, що наявність вищевказаних обставин та даних про особу обвинуваченої, стали підставою для застосування до останньої покарання в межах санкції інкримінованої їй статті у виді мінімального розміру штрафу. Призначене покарання є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення нею нових злочинів і таким, що не можна визнати надмірно м`яким.
Доводи, викладені в апеляційній скарзі потерпілої, не дають підстав для зміни вироку та призначення обвинуваченій більш тяжкого покарання.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,
У Х В А Л И В:
Апеляційні скарги прокурора Любешівського відділу Маневицької місцевої прокуратури та потерпілої ОСОБА_8 задовольнити частково.
Вирок Любешівського районного суду Волинської області від 22 грудня 2015 року щодо ОСОБА_7 змінити.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_8 процесуальні витрати на правову допомогу у розмірі 3000 (три тисячі) гривень.
В решті вирок залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.
Головуючий
Судді