Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:
головуючогоОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю прокурора захисникаОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
розглянула в судовому засіданні в м. Києві 20 квітня 2016 року кримінальну справу за касаційною скаргою захисника ОСОБА_5 на вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 грудня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 11 серпня 2015 року щодо ОСОБА_7 .
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, є особою, що в силу ст. 89 КК не має судимостей,
засуджено до покарання у виді позбавлення волі:
- за ч. 4 ст. 187 КК на строк 12 років із конфіскацією належного йому майна;
- за пунктами 6, 12, ч. 2 ст. 115 КК на строк 14 років із конфіскацією належного йому майна.
На підставі ст. 70 КК ОСОБА_7 остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 14 років із конфіскацією належного йому майна.
За цим же вироком засуджено ОСОБА_8 , судове рішення стосовно якого не оскаржується.
Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 11 серпня 2015 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 залишено без зміни.
Як визнав доведеним суд, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 30 вересня 2011 року приблизно о 18.00 год. у стані алкогольного сп`яніння за попередньою змовою групою осіб проникли через огорожу на територію новобудови автосалону «Автоград ІІ» ТОВ «Прем`єра Авто» на вул. Автомобілістів у с. Клячановому Мукачівського району, де почали викрадати профільні жерстяні листи. Коли їх дії були виявлені охоронцем ОСОБА_9 , який намагався повернути викрадені листи на територію охоронюваного об`єкту, засуджені з метою заволодіння викраденим вчинили розбійний напад, під час якого з метою заподіяння смерті завдали ОСОБА_9 численних ударів руками, дерев`яною палицею та каменем по голові, а також по грудній клітині.
Зокрема, ОСОБА_7 , скориставшись тим, що потерпілий захищається від ударів ОСОБА_8 , заподіяв кількох ударів палицею та каменем по голові ОСОБА_9 , внаслідок чого останній упав на землю. Не припиняючи злочинних дій, направлених на заподіяння смерті потерпілому, ОСОБА_8 підняв обома руками камінь і кинув його на голову потерпілого, після чого співучасники, скинувши на землю попередньо навантажені металеві листи, залишили місце злочину. Від отриманих тілесних ушкоджень потерпілий ОСОБА_9 помер на місці події.
Також під час зазначених дій ОСОБА_8 та ОСОБА_7 заволоділи мобільним телефоном ОСОБА_9 .
У касаційній скарзі захисник порушує питання про зміну судових рішень та пом`якшення призначеного ОСОБА_7 покарання. Вказує на те, що суд при призначенні його підзахисному покарання не врахував належним чином даних про його особу (позитивно характеризується за місцем проживання, хворіє на хронічні захворювання, має на утриманні трьох дітей) та обставин, що пом`якшують покарання (визнання вини та щире каяття).
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_5 , який підтримав скаргу, захисника ОСОБА_6 , котрий не заперечував проти її задоволення, думку прокурора, який заперечував проти задоволення скарги, розглянувши матеріали кримінальної справи та обговоривши наведені в касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 та кваліфікація його дій у касаційному порядку не оскаржуються. Відповідно до вимог ст. 398 КПК 1960 року при розгляді доводів, наведених у касаційній скарзі, колегія суддів виходить із фактичних обставин справи, встановлених судом. Відповідно до ст. 395 цього Кодексу касаційний суд переглядає судові рішення в межах касаційної скарги.
Доводи захисника про суворість призначеного ОСОБА_7 покарання є безпідставними.
Як убачається з матеріалів справи, при призначенні засудженому покарання місцевий суд урахував ступінь тяжкості та конкретні обставини вчинених особливо тяжких злочинів, наслідки від скоєного, часткове визнання ОСОБА_7 своєї вини, а також дані про його особу, зокрема те, що він є особою, яка не має судимостей відповідно до вимог ст. 89 КК, ніде не працює, на обліку у центрі зайнятості не перебуває, страждає на схильність до вживання алкогольних напоїв, однак примусового лікування не потребує, знаходиться на обліку у лікаря-фтизіатра, за місцем проживання характеризується негативно, схильний до скоєння злочинів, виховує малолітніх дітей. Обставин, що пом`якшують покарання, судом не встановлено, обставиною, що обтяжує покарання, є вчинення злочинів у стані алкогольного сп`яніння. За таких обставин та даних про особу винного місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про небажання ОСОБА_7 стати на шлях виправлення та про необхідність призначення йому покарання у виді позбавлення волі у межах санкцій статей, за якими його засуджено. Підстав для призначення більш м`якого покарання судом не встановлено.
Суд апеляційної інстанції, розглянувши апеляцію захисника ОСОБА_5 , доводи якої аналогічні, викладеним у його касаційній скарзі, залишив вирок місцевого суду без зміни, навівши в ухвалі відповідно до ст. 377 КПК 1960 року мотиви, з якими погоджується і суд касаційної інстанції. Інших переконливих доводів щодо суворості призначеного винному покарання касаційна скарга захисника не містить, а тому в її задоволенні слід відмовити.
Керуючись статтями 394 - 396, 4002 КПК 1960 року, пунктами 11, 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК, колегія суддів
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 грудня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 11 серпня 2015 року щодо ОСОБА_7 без зміни.
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3