Справа № 344/4113/16-к
Провадження № 11-кп/779/394/2016
Категорія ч. 2 ст. 125 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 листопада 2016 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області

в складі суддів : ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 за ч. 1 ст. 125 КК України за апеляційною скаргою собвинуваченого на вирок Івано-Франківського міського суду від 22 червня 2016 року, з участю прокурора ОСОБА_7 , представника потерпілого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_6

в с т а н о в и л а :
Обвинувачений ОСОБА_6 вчинив умисне спричинення легких тілесних ушкоджень, що викликали короткочасний розлад здоров`я.

Його дії кваліфіковано за ч. 2 ст. 125 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 200 годин громадських робіт.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 задоволено частково, постановлено стягнути з обвинуваченого на користь потерпілого 2773, 41 грн. матеріальної шкоди, 4000 грн. моральної шкоди.

У своїй апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду першої інстанції щодо нього змінити, пом`якшивши йому покарання та призначивши йому покарання у виді штрафу, а також у задоволенні цивільного позову відмовити. Свою позицію мотивує тим, що при призначенні покарання суд першої інстанції хоч врахував зазначені у вироку пом`якшуючі покарання обвинуваченому обставини, але разом з цим призначив покарання, яке не відповідає ст.65 КК України. Звертає увагу апеляційного суду на те, що він одружений, тимчасово не працює та проходить випробувальний термін з метою працевлаштування, а тому покарання у виді громадських робіт унеможливить його працевлаштування і він фактично залишиться без засобів для існування.

Також вважає, що вирок суду в частині задоволення цивільного позову є незаконним, що суд першої інстанції в ньому не мотивував чому він прийшов до такого рішення, а надані суду потерпілим докази є фактично не належними. Щодо моральної шкоди, то вона також є явно завищена та не підтверджується жодними доказами по справі.

Злочин скоєно за наступних обставин. 10 червня 2015 року близько 17-30 год. потерпілий ОСОБА_10 перебував у приміщенні своєї житлової квартири АДРЕСА_2 . В цей час із подвір`я в квартиру забіг його малолітній син ОСОБА_11 , який повідомив йому про те, що його налякала собака обвинуваченого ОСОБА_6 . Вийшовши на територію подвір`я загального користування жителів будинку АДРЕСА_3 ОСОБА_10 прогнав від вхідних дверей своєї квартири собаку обвинуваченого ОСОБА_6 , яка перебувала без нашийника та намордника. В цей час до потерпілого ОСОБА_10 підійшов обвинувачений ОСОБА_6 , який будучи невдоволений поведінкою ОСОБА_10 на ґрунті тривалих неприязних відносин, став наносити потерпілому удари кулаками рук в ділянку голови, внаслідок чого спричинив йому тілесні ушкодження, які ягідно висновку експерта №393 від 17.08.2015 року відносяться до легких тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоров`я. Вказаний конфлікт було припинено громадянами ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які відвели потерпілого ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_6 в їхні житлові квартири.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_9 підтримали подану апеляційну скаргу, просили змінити вирок із зазначених у скарзі мотивів та призначити покарання у виді штрафу;

- прокурор та представник потерпілого ОСОБА_8 просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін як законний та обгрунтований;

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників судового провадження, вивчивши матеріали та з`ясувавши обставини кримінального провадження, обговоривши доводи й мотиви апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення виходячи наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні ним зазначеного у вироку кримінального правопорушення та кваліфікація його неправомірних дій за ч.2 ст. 125 КК України ніким не оспорюються, а тому апеляційним судом не перевіряються.

Покликання обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що суд першої інстанції хоча у оскаржуваному ним вироку і навів помякшуючі його покарання обставини, що він визнав повністю свою вину, розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину, позитивно характеризується по місцю проживання, однак не врахував їх і призначив йому покарання , яке не відповідає ступеню тяжкості цього злочину та його особі, а також покликання апелянта про необхідність зміни йому виду покарання із громадських робіт на штраф, оскільки він виконуючи таке покарання не зможе працевлаштуватись, так як на даний час проходить випробувальний термін по місцю працевлаштування, колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 56 КК України громадські роботи полягають у виконанні засудженим у вільний від роботи чи навчання час безоплатних суспільно корисних робіт, вид яких визначають органи місцевого самоврядування.

Зважаючи на зміст даної норми закону колегія суддів вважає, що покликання обвинуваченого про те, що він не зможе працевлаштуватись виконуючи таке покарання, повністю спростовується вищенаведеним, оскільки відбування цього покарання можливе і у вільний від основної роботи час.

Щодо покликання обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що суд враховуючи всі помякшуючі покарання обставини призначив покарання всупереч вимогам ст.. 65 КК України, колегія суддів вважає необґрунтованим, так як суд навів їх у вироку і з їх врахуванням призначив покарання, яке є найбільш сприятливим для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Щодо покликань обвинуваченого про те, що суд безпідставно задовольнив цивільний позов потерпілого про стягнення з нього. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 2773 грн колегія суддів вважає необґрунтованими, так як вони повністю спростовуються матеріалами кримінального провадження та доказами, наведеними в судовому засіданні.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку і встановив необхідний розмір відшкодування моральних збитків потерпілому ОСОБА_10 , а доводи обвинуваченого про незаконність та завищеність розміру морального відшкодування не заслуговують на увагу, оскільки суд відповідно до вимог ст.ст. 23, 1167 ЦК України повністю врахував характер та обсяг моральних і фізичних страждань потерпілого, ступінь тяжкості отриманих ним внаслідок даної події тілесних ушкоджень, а також матеріальний стан і ступінь вини обвинуваченого.

Тому колегія суддів приходить до висновку про відсутність апеляційних підстав для зміни вироку та зменшення розміру відшкодування потерпілому.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Івано-Франківського міського суду від 22 червня 2016 року щодо нього без змін.

На ухвалу протягом трьох місяців з дня її оголошення може бути подано касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4