АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/942/16 Справа № 190/524/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7

представника потерпілого ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_10

18 травня 2016 року розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора Жовтоводської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_11 та захисника обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 11 березня 2016 року, відносно

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Саївка П`ятихатського району Дніпропетровської області, громадянина України, освіта повна загальна середня, одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого,
обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

На зазначений вирок прокурором Жовтоводської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_11 та захисника обвинуваченого ОСОБА_9 , були подані апеляційні скарги, в яких:

- прокурор не оспорюючи правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_10 , просить вирок суду змінити, у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_10 моральної шкоди завданої потерпілому внаслідок вчинення кримінального правопорушення, задовольнити частково, з врахуванням майнового стану особи та інших обставин, стягнути з обвинуваченого моральну шкоду в сумі 50 000 гривень. В обґрунтування своїх апеляційних вимог прокурор, посилається на те, що суд першої інстанції в порушення кримінального процесуального та цивільного процесуального закону щодо обґрунтованості та вмотивованості рішення суду про задоволення чи відхилення цивільного позову, а також вимог ст. 1197 ЦК України, в повному обсязі задовольнив позовні вимоги потерпілого про стягнення моральної шкоди в розмірі 500 000 грн. без достатнього наведення мотивів та обґрунтування прийнятого рішення, без проведення розрахунку суми, яка підлягає відшкодуванню та без фактичного врахування наявності у обвинуваченого на утриманні малолітніх дітей і наявності тяжких захворювань. При цьому, судом не було враховано дані про дохід потерпілого та обвинуваченого, у зв`язку з чим вирок суду в частині вирішення цивільного позову потерпілого про стягнення моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.

- захисник обвинуваченого ОСОБА_9 просить вирок суду скасувати, кримінальне провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_10 закрити на підставі ст. 417, п.1 ч.2 ст. 284 КПК України, п.в) ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році». Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_10 про стягнення матеріальної та моральної шкоди залишити без розгляду, роз`яснивши право на звернення з таким позовом в порядку цивільного судочинства. В обґрунтування своїх апеляційних вимог, захисник посилається на те, що висновки суду, викладені у вироку, не підтверджуються належними доказами, дослідженими під час судового розгляду. Зазначає, що матеріали кримінального провадження не містять ані протоколу огляду, ані акту медичного обстеження ОСОБА_10 щодо встановлення факту перебування обвинуваченого в стані алкогольного сп`яніння і судом такі докази не досліджувалися, такий факт належними та безсумнівними доказами не доведений. Сторона обвинувачення протягом часу досудового розслідування та судового слідства не зазначала ані в підозрі, ані в обвинувальному акті в якості обтяжуючої обставини перебування у стані алкогольного сп`яніння. Такий висновок прокурор та суд зробили, спираючись на показання свідка, ОСОБА_12 , та потерпілого які начебто бачили, що ОСОБА_10 вжив 100 гр. горілки за декілька хвилин до ДТП. Звертає увагу суд на те, що під час судових дебатів прокурор не вказував на наявність в діях ОСОБА_10 будь-якої обтяжуючої обставини і просив призначити покарання у вигляді 4 років позбавлення волі. Також, в останньому врученому під час судового розгляду обвинувальному акті (зі зміненим обвинуваченням на підставі ст. 338 КПК України) від 02.02.2016 р. на 4-му аркуші вказано, що обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_10 , відповідно до ст. 67 КК України не встановлено. Крім того, під час розгляду кримінального провадження суд першої інстанції, прийнявши та задовольнивши в повному обсязі цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 , порушив норми цивільного та цивільно-процесуального законодавства України, оскільки позивач не надав доказів, які б підтвердили завдання моральної шкоди його здоров`ю. Обґрунтування суду в частині стягнення матеріальної та моральної шкоди не є законним та обґрунтованим, як того вимагають приписи ст. 213 ЦПК України, а тому вирок у цій частині підлягає скасуванню.

Стосовно обвинуваченого ОСОБА_10 судом першої інстанції ухвалено обвинувальний вирок та йому призначено покарання за ч.2 ст. 286 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки, поміщено його на вказаний строк до кримінально-виконавчої установи.
Стягнуто з ОСОБА_10 на користь держави в рахунок відшкодування витрат на залучення експерта 7 739 гривен 93 копійок.
Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 32 973 гривен 09 копійок в рахунок відшкодування матеріальної шкоди завданої кримінальним правопорушенням та 500 000 гривен в рахунок відшкодування моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням.
Як вбачається з вироку суду, ОСОБА_10 визнаний винним за скоєння кримінального правопорушення при наступних обставинах.

ОСОБА_10 , 07.10.2012 керуючи технічно справним автомобілем марки «ВАЗ-21013» реєстраційний номер НОМЕР_1 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, рухався по проїзній частині автодороги сполученням «Знам`янка-Луганськ-Ізварено» зі сторони с. Саксагань в напрямку с. Саївка П`ятихатського району Дніпропетровської області зі швидкістю не менше ніж 90 км/год. в денний час доби по сухому і чистому дорожньому покриттю.
Під час керування автомобілем водій ОСОБА_10 , рухаючись 07.10.2012 в проміжку часу з 14 години 47 хвилин до 14 години 48 хвилин по проїзній частині автодороги сполученням «Знам`янка-Луганськ-Ізварено» на 107 км. +700 м. помітив попереду автомобіль марки «Ніссан-Санні» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_7 , який рухався в попутному йому напрямку зі швидкістю 60 км/год. по правій смузі дорожнього руху. В цей момент водій ОСОБА_10 не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку інших учасників дорожнього руху і під час обгону вище вказаного автомобіля, не переконавшись в тому, що його маневр буде безпечним змінив напрямок руху та виїхав на смугу руху автомобіля марки «Ніссан-Санні», який рухався в попутному напрямку по проїжджій частині дороги. В наслідок чого водій ОСОБА_10 допустив зіткнення з автомобілем марки «Ніссан-Санні» реєстраційний номер НОМЕР_2 , в результаті якої водій автомобіля марки «Ніссан-Санні» реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритого багато осколкового перелому верхньої третини діалізу лівої стегнової кістки зі значним зміщенням уламків під час травматичного процесу, що призвело до виникнення неправильно консолідованого перелому зі скривленням по вертикальній вісі кістки, укороченням лівої нижньої кінцівки, після травматичних комбінованих контрактур лівих суглобів; кульшового помірного ступеню та значного ступеню колінного з порушенням функції стегна та ходи 2 ступеню, вказані паталогічні зміни лівої нижньої кінцівки , призвели до стійкої постійної втрати загальної працездатності понад 1/3 ( понад 33 %), що відповідає тяжким тілесним ушкодженням; черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забійних ран верхньої губи та вушної раковини, пара орбітальних гематом, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі, що зумовили короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6 діб, але не більше як три тижні.
В діях водія ОСОБА_10 , по керуванню автомобілем марки «ВАЗ-21013» реєстраційний номер НОМЕР_1 , вбачається невідповідність вимогам п.п. 1.5, 2.9,10.1 Правил дорожнього руху України, які вимагають: п. 1.5: «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»; п.2.9 « Водієві забороняється: а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебувати під впливом наркотичних чи токсичних речовин»; п. 10.1: «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху», що знаходиться в безпосередньому причинному зв`язку з настанням події даної дорожньо-транспортної пригоди,
Технічна можливість попередити зіткнення з автомобілем марки «Ніссан- Санні» реєстраційний номер НОМЕР_2 у водія ОСОБА_10 визначалась виконанням вимог п.1,5, 10.1 Правил дорожнього руху України і для нього не було перешкод технічного характеру, які не дозволили б йому виконати їх.

В суді апеляційної інстанції прокурор підтримав частково апеляційну скаргу прокурора, який приймав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції та просив її задовольнити за доводами зазначеними в ній.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_9 та обвинувачений ОСОБА_10 проти апеляційної скарги прокурора заперечували та просили вирок суду скасувати, кримінальне провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_10 закрити на підставі ст.. 417, п.1ч.2 ст.284 КПК України, п.в) ст.. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році».цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_10 про стягнення матеріальної та моральної шкоди залишити без розгляду.

Потерпілий ОСОБА_7 та його представник- адвокат ОСОБА_8 заперечували проти задоволення апеляційних скарг як прокурора, так і захисника обвинуваченого, вважають вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, міркування прокурора та обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора та апеляційна скарга захисника обвинуваченого не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України як обвинувальний, так і виправдувальний вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, відповідати вимогам, зазначеним у ст.374 КПК України.

Як зазначено в п.2 ч.3 ст.374 КПК України, мотивувальна частина обвинувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Крім того, відповідно до вимог ст.94 КПК України суд оцінює кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення. Жоден доказ не має наперед установленої сили. При цьому має бути усунено усі розумні сумніви.

Недотримання цих положень закону є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке тягне за собою скасування судового рішення.

За змістом ст.286 КК України вказаний злочин належить до злочинів із так званим матеріальним складом. А тому ознакою його об`єктивної сторони, що характеризує вчинене діяння, є не будь-яке з порушень правил безпеки дорожнього руху, а лише ті з них, які створюють реальну можливість настання суспільно небезпечних наслідків, передбачених в цьому законі, і перебувають з ними в причинному зв`язку.

Про необхідність з`ясування і відображення у вироку, чи є причинний зв`язок між учиненими порушеннями та передбаченими законом суспільно- небезпечними наслідками, зазначено також у правових позиціях Верховного Суду України (№ 5-18кс14 від 20 листопада 2014 р.) та у роз`ясненні, яке міститься у п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 р. № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті».

Такий причинний зв`язок має місце тоді, коли допущене винним порушення правил закономірно, з необхідністю тягне за собою наслідки, передбачені диспозицією відповідної частини статті.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_10 обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Відповідно до такого обвинувачення та висновків автотехнічних експертиз від 18.08.2014р. і 15.12.2014р. дії водія автомобіля ВАЗ-21013, реєстраційний номер НОМЕР_1 , не відповідали вимогам пунктів п.10.1, 2.9, 1.5 ПДР України та знаходилися в причинному зв`язку з настанням ДТП , внаслідок чого в момент первинного контакту автомобіль марки ВАЗ-21013 р.н. НОМЕР_1 своєю правою боковою частиною / вірогідніше передньою частиною/ контактував з лівою боковою частиною автомобіля «Ніссан-Свнні» р.н. НОМЕР_2 . За пред`явленим обвинуваченням невиконання ОСОБА_10 зазначених вимог Правил дорожнього руху знаходилися у причинно-наслідковому зв`язку з отриманням водієм ОСОБА_7 тяжких тілесних ушкоджень.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_10 у скоєнні злочину обґрунтовані сукупністю належно одержаних по справі і ретельно досліджених судом доказів є правильними. Судом вірно встановлені всі фактичні обставини скоєного обвинуваченим злочину та спричинення шкоди потерпілому.

Колегія суддів вважає, що причетність обвинуваченого до скоєного злочину підтверджується насамперед свідченнями потерпілого ОСОБА_7 , свідка ОСОБА_12 , які

під час судового засідання детально розповіли всі обставини скоєння ОСОБА_10 дорожьо-транспортної пригоди.

Як вбачається з матеріалів справи, журналу судового засідання , в ході судового слідства були належно досліджені всі обставини справи. Перевіркою матеріалів справи встановлено, що судове слідство було проведено з дотриманням вимог КПК України належним чином, докази зібрані по справі у законний спосіб, є достатніми та допустимими.

В обгрунтування винності ОСОБА_10 , суд послався на свідчення потерпілого ОСОБА_7 , який підтвердив , що ОСОБА_10 - водій автомашини ВАЗ-21013 після розпиття спиртних напоїв з ОСОБА_13 попрохав його поїхати с. Саївка, де він / Федан/ залишить автомобіль, а потів він повернеться до ОСОБА_13 . При цьому, ОСОБА_14 сів в свій автомобіль ВАЗ-21013, а він та ОСОБА_13 сіли в автомобіль Цабія марки « Ніссан-Санні». В ході хуру при під`їзді до са. Саївка ОСОБА_14 почав здійснювати маневр обгону автомобіля під керуванням ОСОБА_15 , та він / ОСОБА_15 / відчув удар в автомобіль, від чого автомобіль понесло в кювет, та він / ОСОБА_15 / втратив свідомість. Прийшов до тями через декілька днів в лікарні. В результаті цього ДТП став інвалідом йому спершу встановили 2 а пізніше 3 групу інвалідності, зараз він позбавлений можливості вести нормальни1 спосіб життя у нього одна нога коротша другої, переніс ряд операцій, тривалий час знаходився у лікарнях та на лікарняному / коло 4 років/.

Потерпілий ОСОБА_15 також повідомив, що при русі по автошляху, автомобіль під керуванням ОСОБА_14 весь час знаходився в полі зору ОСОБА_7 , та в автомобіль до Федан ніхто не сідав, останній керував автомобілем самостійно, перед ДТП автомобіль Цабія рухався прямолінійно, не змінював напрямок руху.

Аналогічні свідчення дав потерпілий ОСОБА_7 і в апеляційному суді.

На показання свідка ОСОБА_12 , який підтвердив, що розпивав з ОСОБА_10 спиртні напої 07.10.2012 р., так і підтвердив факт ДТП, яке скоїв ОСОБА_10 ; на протокол огляду місця ДТП від 07.10.2012р./ т.1 а.с. 94-105/; протокол огляду автомобілів «Ніссан-Санні» р.н. НОМЕР_2 та «ВАЗ-21013» р.н. НОМЕР_1 , , де вказані всі пошкодження автомобілів /т.1 а.с. 106-197/ ; на висновки автотехнічних експертиз :

№ 7029-511 від 18.08.2014 р., згідно з якою в момент первинного контакту автомобіль марки «ВАЗ-21013» р.н. НОМЕР_1 своєю правою боковою частиною контактував з лівою боковою частиною автомобіля «Ніссан-Санні» р.н. НОМЕР_2 . /т.1 а.с. 1257-164/

№ 7-/28-515 від 21.08.2014 р., згідно з якою на момент ДТП робоча гальмова система, рульове керування, пердня та задня підвіска автомобіля «ВАЗ-21013» р.н. НОМЕР_1 та «Ніссан-Санні» р.н. НОМЕР_2 знаходилися в працездатному стані.

Пошкодження передньої підвіски та рульового керування автомобіля «Ніссан-Санні», які призвели до непрацездатності вказаних систем, носять аварійний характер і виникли внаслідок навантаження на деталі під час ДТП, від зусилля направленого зліва на право відносно повздовжньої осі автомобіля. / т. 1 а.с. 166-172/

№ 3014 -14 від 15.12.2014 р. згідно з якою водій автомобіля ВАЗ -21013 мав технічну можливість запобігти ДТП, його дії не відповідали вимогам п. 10.1 ПДР України та знаходилися в причинному зв`язку з настанням ДТП / т. 1 а.с. 174-177/.

Крім того, суд першої інстанції послався на висновки : СМЕ № 40-Е від 15.04.2013 р., СМЕ № 119-Е від 11.10.2013 р., комісійної СМЕ № 220 від 27.11.2015 р.,згідно яких потерпілому було заподіяне тілесне ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозгової травми, струсу головного мозку, перелому кісток носу, забійних ран верхньої губи в ділянці носо-губної складки та вушної раковини параорбітального крововиливу лівого ока, закритого багато осколкового перелому верхньої третини діалізу лівої стегнової кістки зі значним зміщенням уламків під час травматичного процесу, що призвело до виникнення неправильно консолідованого перелому зі скривленням по вертикальній вісі кістки, укороченням лівої нижньої кінцівки, після травматичних комбінованих контрактур лівих суглобів; кульшового помірного ступеню та значного ступеню колінного з порушенням функції стегна та ходи 2 ступеню, вказані паталогічні зміни лівої нижньої кінцівки , призвели до стійкої постійної втрати загальної працездатності понад 1/3 ( понад 33 %), що відповідає тяжким тілесним ушкодженням; / т. 1, а.с.109-111, 112-116, т. 2 а.с. 69-91/.

Окрім того , суд першої інстанції послався на протоколи проведення слідчого експерименту від 12.07.2014 р. з свідком ОСОБА_12 та потерпілим ОСОБА_7 / т. 1 а.с. 150-152, 153-155/, згідно яких, свідок та потерпілий показали місце розташування автомобіля під керуванням потерпілого відповідно до проїзної частини автошляху в момент ДТП.
Судом першої інстанції в судовому засіданні було досліджено та надана оцінка слідуючим доказам :
Ухвалі слідчого судді П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від04.09.2014 р., згідно якої органу досудового слідства надано дозвіл на отримання інформації про вхідні та вихідні дзвінки з адресною прив`язкою абонентів мобільного зв`язку НОМЕР_3 та НОМЕР_4 07.10.2012 р. в період з 08 год.до 16.50 год., якими могли користуватися ОСОБА_10 та ОСОБА_16 / брат обвинуваченого/./т.2 а.с. 201/
Протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 29.09.2014 р. , згідно якого органом досудового слідства вилучено дані про вхідні та вихідні дзвінки з адресною прив`язкою абонентів мобільного зв`язку НОМЕР_3 та НОМЕР_4 07.10.2012 р. в період з 08 год.до 16.50 год./т.1 а.с.202-203/
Роздруковці даних про вхідні та вихідні дзвінки з адресною прив`язкою абонентів мобільного зв`язку 07.10.2012 р. в період з 08 год.до 16.50 год. ОСОБА_10 067-525-718 та ОСОБА_16 НОМЕР_4 та досліджених в судовому засіданні даних на цифровому носії про зазначені вхідні та вихідні дзвінки абонент мобільного зв`язку НОМЕР_4 07.10.2012 р. в період з 14.47 до 14.48 переміщувався та знаходився під кутами 160-290 градусів відносно базової станції телекомунікаційних мереж, а абонент 067-525-718 знаходився під кутом 70 градусів відносно тієї ж базової станції телекомунікаційних мереж / т.1 а.с. 205-206/.

Давши належну оцінку зібраним по справі та дослідженим в судовому засіданні доказам у їх сукупності, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини вчиненого ОСОБА_17 злочину і дав їм правильну юридичну оцінку, кваліфікувавши його злочинні дії за ч. 2 ст. 286 КК України.

Колегія суддів погоджується з висновками суда першої інстанції щодо позиції обвинуваченого про невизнання своєї вини оскільки вона не підтверджена ніякими доказами та протирічить дослідженими в судовому засіданні та наведеними у вироку доказами.

Як потерпілий, так і свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні прямо вказують на обвинуваченого як на особу, яка перебуваючи в стані алкогольного сп`ягніння, управляла автомобілем, при цьому допустив зіткнення з автомобілем потерпілого, внаслідок чого потерпілий отримав тяжкі тілесні ушкодження. Ці факти підтвердив потерпілий і в судовому засіданні в апеляційній інстанції. Ні в колегій суддів , ні в суді першої інстанції сумнівів в правдивості свідчень потерпілого та свідка в судових засіданнях не встановлено.

Що стосується обґрунтованості призначеного обвинуваченому покарання , то колегія суддів вважає, що воно призначене з врахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи обвинуваченого, обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Судом при винесенні вироку достатньо враховано, що ОСОБА_10 має на утриманні двох малолітніх дітей, захворювання на виразку шлунку, виразку дванадцятипалої кишки, вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, тому судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції щодо призначення ОСОБА_10 покарання у вигляді позбавлення волі, при цьому до нього не можливо застосувати вимого Закону України «Про амністію у 2014 році» , оскільки, згідно п. є) ст.. 8 зазначеного Закону амністія не застосовується до осіб, яких засуджено за порушення правил безпеки дорожнього руху, що завдало тяжке тілесне ушкодження потерпілому, вчинене особою в стані алкогольного сп`яніння. З урахуванням цих обставин, судова колегія не вважає за докільне задовольнити апеляцію захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_9 .

Окрім того , як суд першої інстанції, так і колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_10 додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на три роки є доцільним, при цьому як суд першої інстанції , так і колегія суддів апеляційного суду вважає думку потерпілого , не визнання вини ОСОБА_10 в судовому засіданні, не відшкодування як матеріальної ,так і моральної шкоди, тому підстав для зміни вироку в частині призначення покарання колегія суддів не вбачає.

Як суд першої інстанції , так і судова колегія вважають доцільним задовольнити позовні вимоги потерпілого про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 32973грн.09 коп. та моральної шкоди в сумі 500000 грн. та , з урахуванням поведінки обвинуваченого після ДТП, в ході судового слухання, стан здоров`я потерпілого, тієї обставини , що обвинувачений скористався своєю перевагою над потерпілим , не визнав себе винним, не відшкодував шкоду потерпілому , тим , що внаслідок отриманої травми потерпілий буде обмежений у виборі життєвого шляху при виборі роботи, що буде пов`язано з його фізичним станом. З урахуванням цих обставин , судова колегія не вважає за доцільне задовольняти апеляцію прокурора.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 404,405,407, 408,413 КПК України, судова палата,

У х в а л и л а:

Апеляційні скарги прокурора Жовтоводської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_11 та захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката - залишити без задоволення.

Вирок П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 11 березня 2016 року, відносно ОСОБА_10 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалене рішення суду апеляційної інстанції щодо ОСОБА_10 може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення вироку судом апеляційної інстанції.

судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_18 . Іва