Ухвала іменем україни
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6

розглянула в судовому засіданні в м. Києві 14 квітня 2016 року матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0005066 за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 травня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 20 серпня 2015 року.

Вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 травня 2015 року
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Самарканд, Республіки Узбекистан, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено:

- за ч. 2 ст. 190 КК України на 2 роки обмеження волі;

- за ч. 2 ст. 15 і ч. 2 ст. 190 КК України на 1 рік 6 місяців обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки з покладенням обов`язків, передбачених пунктами 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України.

Вирішено питання речових доказів у справі.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_7 за обставин встановлених судом та детально викладених у ньому визнано винуватим та засуджено за заволодіння чужим майном шляхом обману, що завдало значної шкоди потерпілому; за закінчений замах на заволодіння чужим майном шляхом обману, вчиненого повторно, що завдало значної шкоди потерпілому.

Так, 27 серпня 2013 року ОСОБА_7 у невстановлений в ході досудового слідства час, використовуючи копії документів ОСОБА_8 на право зайняття підприємницькою діяльністю, зокрема: свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи підприємця, довідку про взяття на облік платника податків, свідоцтво платника єдиного податку на ім`я ОСОБА_8 та виготовлені ним за допомогою комп`ютерної техніки копію паспорта на ім`я ОСОБА_8 з власною фотографією та неправдивими анкетними даними, зустрівся у м. Миколаєві на перехресті вул. Чкалова та Садової з супервайзером ПАТ «Оболонь» ОСОБА_9 та шляхом обману видаючи себе за ОСОБА_8 усно домовився про поставку продукції та оренду холодильних вітрин загальною вартістю 62634, 57 грн. Відповідно до досягнутих домовленостей холодильне обладнання, яке перебуває в орендних взаємовідносинах між ПАТ «Оболонь» та ТОВ «НПК Аметист», згідно з укладеними між ними договорами № 1989 від 11 вересня 2013 року, № 18849 від 20 грудня 2012 року, мало бути доставлене 30 серпня 2013 року на орендований ОСОБА_7 склад.

30 серпня 2013 року близько 09.00 год., холодильне обладнання в кількості 10 холодильних вітрин було доставлено ТОВ «НПК Аметист» на вказаний ОСОБА_7 склад за адресою: АДРЕСА_2 та передане йому згідно з накладною від 30 серпня 2013 року.

В подальшому, ОСОБА_7 за допомогою найнятого ним вантажного автомобіля марки «ЗІЛ 5301», державний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_10 , мав намір перевезти вказане майно до м. Одеса, де розпорядитися ним на власний розсуд, однак 31 серпня 2013 року представники ТОВ «НПК Аметист», прибули на склад та забрали раніше поставлені холодильні вітрини, оскільки запідозрили про вчинення шахрайських дій.

Крім того, 29 серпня 2013 року в невстановлений в ході досудового розслідування час, ОСОБА_7 діючи повторно, використовуючи ті ж самі документи, представившись ОСОБА_8 , уклав з ТОВ «Водний світ напої» договір поставки продукції та супутній йому договір на оренду 12 холодильних вітрин загальною вартістю 72000 грн. Таким же способом ОСОБА_7 уклав з ТОВ «Водний світ Південь» договір поставки продукції та супутній йому договір на суборенду 6 холодильних вітрин, які є предметом орендних взаємовідносин між ПАТ «Карлсберг України» та ТОВ «Водний світ Південь». Згідно з укладеним між ними договором оренди обладнання № 27002/10 від 01 січня 2010 року, загальною вартістю 37200 грн. та відповідно до досягнутих домовленостей вказані підприємства повинні були доставити холодильні вітрини 03 вересня 2013 року на орендований ОСОБА_7 склад на АДРЕСА_2 .

В подальшому, ОСОБА_7 мав намір не повертати орендоване обладнання та перевезти його до м. Одеси, де продати, однак не довів свій умисел до кінця так як 03 вересня 2013 року близько 12.00 год. під час передачі холодильного обладнання його було затримано працівниками міліції.

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 20 серпня 2015 року вирок суду першої інстанції залишено без зміни.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції і справу закрити. Обґрунтовуючи свої вимоги наводить доводи щодо допущених, на його думку, під час розгляду кримінального провадження істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, в тому числі порушення права засудженого на захист, постановлення вироку з порушенням таємниці наради суддів. Зазначає про невідповідність висновків суду, викладених у вироку фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту судового розгляду. Не погоджується з відхиленням в ході розгляду справи ряду клопотань сторони захисту. Посилається на неправильне, на його думку, застосування закону України про кримінальну відповідальність при кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 190 КК України, оскільки не встановлено реального розміру заподіяної потерпілим матеріальної шкоди. Вважає недоведеною винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень. Стверджує про відсутність повноважень у слідчого ОСОБА_11 здійснювати досудове розслідування цієї справи. Вказує, що апеляційний суд, переглядаючи справу за його апеляційною скаргою всупереч вимогам ст. 419 КПК України не перевірив належним чином всіх її доводів та відповідей на них не дав. Вважає, що в зв`язку з тим, що за наявності підстав для закриття кримінального провадження, суд його не закрив, судове рішення у цій справі ухвалено незаконним складом суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника на підтримання касаційних вимог, думку прокурора, який вважав, що підстав для задоволення касаційної скарги немає, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни касаційним судом судового рішення є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неналежна, на думку захисника, оцінка доказів у провадженні, неповнота судового розгляду не є предметом перегляду суду касаційної інстанції.

Тому, при перегляді судових рішень, колегія суддів виходить із фактичних обставин справи, встановлених судом першої інстанції.

Як убачається з вироку, висновки про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 15 і ч. 2 ст. 190 КК України, за ретельно викладених у ньому обставин, доведено зібраними у встановленому законом порядку доказами, дослідженими в судовому засіданні, належно оціненими. Так, суд першої інстанції такого висновку дійшов на підставі аналізу: показань представників потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_8 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 ОСОБА_10 ; даних, що містяться у письмових доказах, зокрема, у протоколах: пред`явлення для впізнання від 10 жовтня 2013 року та від 21 жовтня 2013 року; договорі суборенди обладнання № 827 від 29 липня 2013 року, договорі поставки товару № 913 від 29 серпня 2013 року, договорі оренди обладнання № 251 від 29 липня 2013 року та додатку № 1 до нього, договорі оренди обладнання № 373 від 29 липня 2013 року та додатку № 1 до нього, у накладній від 30 серпня 2013 року, а також на підставі інших доказів, зміст яких детально відображено у вироку.

Сукупність наведених у вироку доказів, переконливо свідчить про те, що ОСОБА_7 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 190 та ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 190 КК України.
Колегія суддів звертає увагу на те, що доводи касаційної скарги захисника, у тому числі стосовно недоведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, порушення права засудженого на захист, безпідставне, на його думку, відхилення ряду клопотань, відсутності повноважень у слідчого ОСОБА_11 здійснювати досудове розслідування цієї справи, допущення ряду порушень вимог кримінального процесуального закону, які захисник вважає істотними, є аналогічними за своїм змістом доводам його апеляційної скарги та були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який детально перевіривши їх, мотивовано визнав безпідставними, із зазначенням відповідних мотивів прийнятого рішення.

Суд ретельно перевірив доводи сторони захисту щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність при кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 190 та ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 190 КК України з огляду на не встановлення реального розміру заподіяної потерпілим матеріальної шкоди, та дійшов обґрунтованого висновку про те, що вони є безпідставними.
Колегія суддів вважає, що постановлена за результатами розгляду апеляції захисника ухвала апеляційного суду, відповідає вимогам ст. 419 КПК України та погоджується з наведеними у ній висновками про законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції.

У результаті перевірки матеріалів справи не знайшли свого підтвердження викладені в касаційній скарзі захисника ОСОБА_6 доводи про порушення судом таємниці наради суддів, які до того ж не містять об`єктивних даних, які б вказували на їх обґрунтованість.
Не ґрунтуються на матеріалах справи і доводи захисника про те, що вирок у цій справі постановлено незаконним складом суду в зв`язку з тим, що за наявності підстав для закриття кримінального провадження, його не було закрито, оскільки не погодження з доведеністю винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 15 і ч. 2 ст. 190 КК України не свідчить про те, що склад суду і цій справі було визначено з порушенням визначеного у ст. 31 КПК України порядку.

Призначене ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України та є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Таких порушень кримінального процесуального закону, які були б істотними чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б безумовною підставною для зміни чи скасування судових рішень, колегією суддів не встановлено, а тому підстави для задоволення касаційної скарги захисника відсутні.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 травня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 20 серпня 2015 року щодо ОСОБА_7 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3