АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/301/16 Справа № 202/7870/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого-судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника адвоката ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02.12.2015 року відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз:
-19.11.2009 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська за ч.3 ст.185, ч.2 ст.186, ч.1 ст.70 КК України на 4 роки позбавлення волі, звільненого з місць позбавлення волі з закінченням строку відбування покарання 03.04.2013 року
засудженого за ч.2 ст.15 ч.2 ст.186 КК України на 4 роки позбавлення волі.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати за проведення судово-товарознавчої експертизи 92 гривні 40 копійок.
В С Т А Н О В И Л А:

Згідно вироку суду ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за вчинення злочину за таких обставин.

19.09.2015 року, приблизно о 13 годині 28 хвилин, він перебував в приміщенні підземного пішохідного переходу за адресою: АДРЕСА_2 , де побачив ОСОБА_9 , на шиї якої знаходився ланцюжок із металу жовтого кольору. В цей час у ОСОБА_7 виник злочинний умисел направлений на відкрите викрадення майна ОСОБА_9 , а саме зазначеного ланцюжку із металу жовтого кольору.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, 19.09.2015 о 13 годині 28 хвилин, ОСОБА_7 , перебуваючи в вищевказаному підземному пішохідному переході, діючи умисно, з метою незаконного збагачення та особистої зацікавленості, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, підійшов з заду до ОСОБА_9 та, схопившись рукою за ланцюжок із металу жовтого кольору на її шиї, ривком зірвав його, після чого почав тікати з викраденим майном з місця скоєння злочину.

Однак він не зміг втекти з місця скоєння злочину та розпорядитись викраденим майном з причин, які не залежали від його волі, так як його було затримано пересічними громадянами одразу на місці скоєння злочину.

Своїми діями ОСОБА_7 спричинив майнову шкоду ОСОБА_9 на загальну суму 7 961 гривня 10 копійок.
В апеляційній скарзі:

-обвинувачений ОСОБА_7 просить призначити йому покарання із застосуванням ст.69 КК України, вважає, що суд першої інстанції не взяв до уваги його повне визнання своєї вини у скоєнні кримінального правопорушення, щире каяття, добровільне відшкодування матеріальної та моральної шкоди потерпілій, скоєння злочину у зв`язку з тяжким матеріальним становищем.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого та адвоката ОСОБА_8 , які просили задовольнити апеляційну скаргу в повному обсязі, перевіривши матеріали кримінального провадження, в межах поданої скарги, обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.
Згідно зі ст.409 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є: неповнота судового розгляду; невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість або через суворість.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного у вироку кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст.15 ч.2 ст.186 КК України в апеляційній скарзі не оспорюється.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги усі обставини для призначення йому покарання із застосуванням ст.69 КК України, колегія суддів вважає непереконливими.

Згідно зі ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Для його вибору суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про винну особу, обставини, що впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого злочину.

Відповідно до ст.69 КК призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за вчинений злочин, може мати місце за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості цього злочину, з урахуванням особи винного.

Під час розгляду кримінального провадження достатніх підстав для застосування щодо ОСОБА_7 ст.69 КК України судом не встановлено і в апеляційній скарзі обвинуваченого також не наведено. ОСОБА_7 вказує на одну із обставин призначення йому покарання більш м`якого від призначеного судом першої інстанції, а саме повернення потерпілій матеріальної шкоди, однак колегія суддів не може взяти це до уваги, так як злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, він був затриманий іншими перехожими.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження не встановлено обставин, які б давали підстави вважати, що покарання ОСОБА_7 призначено із порушенням визначених у законі загальних засад.

Усупереч доводам у скарзі суд, обираючи покарання ОСОБА_7 поряд із ступенем тяжкості вчиненого злочину, врахував дані про особу обвинуваченого те, що він офіційно не працює, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, має захворювання на ВІЛ інфекцію у 4 клінічній стадії, врахував його щире каяття.

З огляду на все це суд, дотримуючись вимог статей 50,65 КК України призначив ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, тобто в межах нижній санкції статті. Підстав вважати таке покарання явно несправедливим унаслідок суворості немає.

За таких обставин призначене судом покарання ОСОБА_7 за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Враховуючи наведене, колегія суддів не вбачає підстав для зміни вироку та пом`якшення йому покарання із застосуванням положень ст.69 КК України, і відповідно не знайшла підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_7 .

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне відповідно до ч.5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_7 в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 19 вересня 2015 року по 02 березня 2016 року включно, з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02.12.2015 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Зарахувати ОСОБА_7 в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 19 вересня 2015 року по 02 березня 2016 року включно, з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Ухвала може бути оскаржена і на неї може бути подана касаційна скарга у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення, а засудженому, який знаходиться під вартою з моменту отримання ним копії ухвали.
Судді: