Гребінківський районний суд Полтавської області
_______________________________________________________________ 528/205/16-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2016 року м. Гребінка

Гребінківський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження № 0000020 по обвинуваченню

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Березоточа Лубенського району Полтавської області, який зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, який має середню освіту, ніде не працює, офіційно неодружений, раніше судимий,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 309 КК України,

в с т а н о в и в:

У судовому засіданні 09.08.2016 року захисник заявив усне клопотання про часткове скасування арешту, накладеного на автомобіль марки «Ваз-2107» червоного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , № кузова НОМЕР_2 як засіб вчинення кримінального правопорушення, що зберіг на собі його сліди, згідно ухвали слідчого судді Гребінківського районного суду Полтавської області від 15.01.2016 року у рамках даного кримінального провадження. Зокрема, у частині позбавлення обвинуваченого права користування відповідним транспортним засобом, оскільки автомобіль знаходиться на спеціальному майданчику затриманих транспортних засобів Гребінківського ВП ГУНП в Полтавській області, за адресою м. Гребінка, вул. Петровського, 16, Полтавської області та просить його передати на відповідальне зберігання обвинуваченого. Клопотання мотивоване тим, що автомобіль потрібний обвинуваченому для користування самому та його сім`ї. Окрім того, сторона захисту у судовому засіданні відмовилась від його дослідження як речового доказу, а тому потреби у його зберіганні більше не має. Обвинувачений підтримав клопотання свого захисника.

Прокурор та потерпілий заперечили проти задоволення клопотання. Оскільки на думку прокурора транспортний засіб використовувався для вчинення кримінального правопорушення і може далі використовуватись для відповідних цілей. Окрім того, він може попасти у ДТП, внаслідок чого може бути знищений, а зважаючи на те, що він був засобом вчинення кримінального правопорушення, вказане призведе до втрати його як речового доказу. Потерпілий вказав на те, що посилання обвинуваченого на необхідність його використання для потреб сім`ї не може бути належним обґрунтуванням для повернення йому автомобіля, що був використаний при вчиненні кримінального правопорушення. До того ж, вважає, що автомобіль може бути використаний для задоволення його вимог по цивільному позову.

Суд, заслухавши думку учасників провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження в межах заявленого клопотання, не знаходить підстав для задоволення клопотання.

Судом встановлено, що згідно ухвали слідчого судді Гребінківського районного суду Полтавської області від 15 січня 2016 року постановлено у рамках даного кримінального провадження накласти арешт на автомобіль марки «Ваз-2107» червоного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , № кузова НОМЕР_2 як засіб вчинення кримінального правопорушення, що зберіг на собі його сліди, з метою його збереження шляхом зберігання на спеціальному майданчику затриманих транспортних засобів Гребінківського ВП ГУНП в Полтавській області, за адресою м. Гребінка, вул. Петровського, 16, Полтавської області та заборони ОСОБА_7 та ОСОБА_6 будь яким чином розпоряджатися вказаним автомобілем.

Відповідно до ч. 2 ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З клопотання захисника, підтриманого обвинуваченим, вбачається, що заявники не оскаржують обґрунтованість ухвали слідчого судді, а посилаються на те, що на даний момент відпала потреба в подальшому застосуванні цього заходу.

Згідно принципів змагальності та диспозитивності кримінального судочинства, що визначені у ст.ст. 22, 26 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом; сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом; суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків; сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом; слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

А тому в контексті вказаних принципів з огляду на заявлене клопотання та положення ч. 2 ст. 174 КПК України, обов`язок доведення того, що в подальшому у застосуванні арешту майна відпала потреба покладається на сторону захисту.

Однак сторона захисту на підтвердження свого клопотання посилається тільки на те, що вони відмовились у судовому засіданні від дослідження відповідного речового доказу, а тому потреби у його зберіганні на спеціальному майданчику затриманих транспортних засобів Гребінківського ВП ГУНП в Полтавській області уже не має. Проте такі покликання є неспроможними з огляду на наступне.

Ніким із учасників провадження не оспорюється те, що відповідний автомобіль обґрунтовано визнано речовим доказом,

В силу ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Зрештою, згідно ч. 2 статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року позбавлення майна в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права є допустимим. При цьому Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania), п. 78, вказав на те, що при вирішення питання виправданості такого втручання є необхідним підтримання «справедливої рівноваги» між загальним інтересом суспільства та захистом основних прав конкретної особи. Необхідну рівновагу не буде забезпечено, якщо відповідна особа несе «особистий і надмірний тягар».

Тому згідно п. 5 ч. 2, ч. 4 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, зокрема, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб. У разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Однак наслідки арешту майна для обвинуваченого нічим не підтверджуються, окрім його слів, незважаючи на те, що під час судового розгляду він отримав пам`ятку про права та обов`язки, де йому роз`яснено право на долучення доказів до матеріалів провадження на обґрунтування своєї позиції. Окрім того, він представлений у судовому засіданні захисником.

Окрім цього, відмова сторони захисту від дослідження у судовому засіданні відповідного речового доказу не позбавляє їх права у подальшому вимагати дослідження цього доказу, як і інших учасників провадження, та не виключає проведення під час судового розгляду пред`явлення для впізнання та огляд на місці, що буде не можливим у випадку втрати речового доказу і вплине на повноту судового розгляду.

За таких обставин, з огляду на завдання кримінального провадження, зокрема, захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, забезпечення швидкого та повного судового розгляду, яке буде обмежене у разі втрати ймовірного засоби вчинення кримінального правопорушення або ж слідів, яке воно містить, за обставин, що вказують на відповідність майна критеріям речових доказів, що не оскаржується, власне спосіб арешт, що накладений, на даній стадії кримінального провадження буде належним заходом забезпечення кримінального провадження.

З огляду на вищевказане, клопотання не підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170- 174 КПК України, суд,

у х в а л и в:

відмовити у задоволенні клопотання.

Арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою суду під час судового провадження за клопотанням обвинуваченого, його захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Cуддя ОСОБА_1