07.11.2016
Справа № 494/1041/16-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07.11.2016 року м. Березівка
Березівський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора - ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Березівка Одеської області кримінальне провадження № 000426 щодо обвинувачення:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українець, уродженець с. Кудрявка Березівського району Одеської області, з неповною середньою освітою, не одружений, на утриманні нікого не має, урядових нагород не має, не працюючий, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий.
в скоєні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 125 Кримінального кодексу України зі змінами та доповненнями (далі КК України);
ВСТАНОВИВ:
17.07.2016 року приблизно о 22:50 год. ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, неподалік від домоволодіння АДРЕСА_2 , де також був його товариш ОСОБА_5 . В цей час ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 проходили по дорозі по вул. Цвєточна біля вказаного домоволодіння і ОСОБА_5 , помітивши ОСОБА_6 , вийшов із двору та направився до нього, на ґрунті давніх неприязнених стосунків вчинив сварку, під час якої спричинив тілесні ушкодження ОСОБА_6 .. ОСОБА_7 , знаходячись неподалік від ОСОБА_9 та ОСОБА_5 , намагався припинити конфлікт та завадити ОСОБА_5 наносити тілесні ушкодження ОСОБА_6 , але ОСОБА_4 йому завадив, перегородивши собою дорогу до ОСОБА_5 . В цей час, ОСОБА_7 почувши голос ОСОБА_6 , який кликав на допомогу, підбіг до ОСОБА_5 та ухвативй його за ліву руку, намагаючись відтягти його. Але ОСОБА_10 , намагаючись завадити ОСОБА_7 , ухватив руками за одяг ОСОБА_7 в області грудей, після чого ОСОБА_7 ухватив за руки ОСОБА_4 , розвів його руки та відштовхнув від себе. Після цього до ОСОБА_7 підійшов ОСОБА_5 , висловлюючи незадоволення відносно втручання ОСОБА_7 до нього під час спричинення ним тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , і в цей час до ОСОБА_7 підійшов ОСОБА_11 з мотивів неприязних стосунків та з метою спричинення тілесних ушкоджень, навмисно наніс удар кулаком правої руки по лівій скроні ОСОБА_7 , в результаті чого спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді закритої внутрішньочерепної травми в формі струсу головного мозку, з короткочасним розладом здоров`я та двох синців повік лівого ока та одного синця лоба, крововиливу в склеру лівого ока, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.
На розгляд суду досудовим слідством внесено обвинувачення ОСОБА_4 у заподіянні умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 125 КК України.
Потерпілий у судове засідання 07.11.2016 року не з`явився. Разом з цим, 11.10.2016 року ОСОБА_7 подав до суду заяву про неможливість прийняття участі у судових засіданнях, просив розглядати справу за його відсутності та призначити покарання відповідно до вимог діючого законодавства. Прокурор та обвинувачений висловили думку про можливість продовження розгляду справи за вказаних обставин.
Судом встановлено, що з урахуванням обвинувачення, внесеного на розгляд суду, вказаними умисними діями ОСОБА_4 заподіяв умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, тобто вчинив злочин, передбачений частиною другою статті 125 КК України.
Відповідно до положень частини третьої статті 349 Кримінально-процесуального кодексу України зі змінами та доповненнями (далі КПК України), з урахуванням того, що усі сторони просили суд про однаковий порядок дослідження доказів, що полягав у дослідженні пояснень обвинуваченого та письмових характеризуючих доказів, наданих суду та за відсутності заперечень сторін, з урахуванням розуміння сторін обставин справи, змісту цих обставин, за відсутності сумнівів у добровільності їх позиції, роз`яснивши сторонам правові наслідки таких їх дій про те, що вони будуть позбавлені права оскаржити вирок в апеляційному порядку з підстав не встановлення обставин, доказів про які суду сторони не надали, суд задовольнив вказані клопотання і встановив порядок дослідження доказів, про який просили сторони.
Крім того, суд з`ясував, що обвинувачений правильно розуміє зміст наданих йому прав та правові наслідки відмови від таких, що виходить також і з вимог п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, ст. 349 КПК України, які передбачають, що суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 визнав вину у вчиненні злочину передбаченого частиною другою статті 125 КК України, що він щиро розкаюється у вчинені злочину та просив суд призначити йому найменш суворе покарання.
Відповідно до статті 65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину та особу обвинуваченого, який не перебуває на наркологічному і психоневрологічному обліку, раніше не судимий.
Згідно зі статтею12 КК України вчинений обвинуваченим злочини за частиною другою статті 125 КК України є злочином невеликої тяжкості.
Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" рішення суду має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.
До обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 передбачених статтею 66 КК України, суд відносить визнання вини та щире каяття.
На думку суду, ціллю вказаного зізнання та щирого каяття є можливість отримання більш м`якого покарання, що є природним правом кожного обвинуваченого, яким вони скористались.
Обставини, які обтяжують обвинуваченому покарання згідно статті 67 КК України вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 р. №7 у вироку суд обговорює питання призначення покарання. Так, державний обвинувач просив суд призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання за частиною другою статті 125 КК України у виді 150 годин громадських робіт. ОСОБА_4 просив застосувати мінімальне покарання та погодився із застосуванням громадських робіт відносно нього.
У відповідності до ст.8 ч.1 Конституції України в Україні діє принцип верховенства права. Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини " передбачено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику суду як джерело права.
Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Разом з цим, суд при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 враховує таку пом`якшуючу покарання обставину, як щире каяття, оскільки обвинувачений визнав вину у інкримінованому йому злочині, що свідчить про наявність належної критичної оцінки своєї протиправної поведінки та про готовність нести кримінальну відповідальність.
До вказаного висновку суд прийшов також, виходячи із висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішенні в справі «Орлов проти України» від 11.02.2016 року, відповідно до яких «… національні суди за жодних обставин не повинні дозволяти випадків, за яких завдання тілесних і моральних страждань залишатиметься безкарним. Це важливо для забезпечення громадської впевненості у принципі верховенства права і його підтримки, а також у попередженні будь-яких ознак толерантності органів влади до незаконних дій або співучасті у них».
При цьому суд також враховує, що відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч.2 ст.50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Зазначене узгоджується із положеннями частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набрала чинності для України з 11.09.1997 року і відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства, якими передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.
Злочин вчинений обвинуваченим є дійсно небезпечним, оскільки посягає на життя та здоров`я потерпілої особи. Однак мета покарання - це те, чого прагне держава, застосовуючи його, щодо особи, яка вчинила злочин. Покарання повинно володіти силою впливу та стримування, що полягає не у жорстокості, а у невідворотності та можливої швидкості.
Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № № 43759/10 та 43771/12», зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.
Враховуючи вищевикладене, зважаючи на наявність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обвинуваченого обставин, наданих суду відомостей щодо особи обвинуваченого, тяжкості вчиненого ним злочину відповідно до статті 12 КК України, позицію державного обвинувача та самого обвинуваченого, думку потерпілого, з врахуванням ставлення обвинуваченого до вчиненого діяння та наслідків діяння, а саме: що він щиро розкаявся у скоєному, визнав свою провину, усвідомив протиправну поведінку, виявляє жаль з приводу вчиненого злочину, а також з урахуванням думки потерпілого ОСОБА_7 , який просить покарати обвинуваченого відповідно до закону, суд вважає, що необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових злочинів, є призначення покарання за ч.2 ст.125 КК України у виді громадських робіт в межах санкції цієї статті, що на переконання суду відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, і захистом інтересів потерпілої особи.
Заходи забезпечення кримінального провадження не обирались.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.
Речові докази відсутні.
Керуючись ст.ст. 368,370, 374 КПК України, статтею 125 КК України, суд,-
УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 125 КК України та призначити покарання у виді 180 (ста вісімдесяти) годин громадських робіт.
Заходи забезпечення кримінального провадження відносно ОСОБА_4 не застосовувалися.
Цивільний позов не заявлений.
Речові докази у кримінальному провадженні - відсутні.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Одеської області через Березівський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, а в разі подачі апеляції - з моменту винесення рішення апеляційним судом.
Копію вироку негайно вручити учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1