Провадження № 11-сс/783/203/16 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 квітня 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах
апеляційного суду Львівської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові
справу за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 25 березня 2016 року,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_9 ,

встановила:
цією ухвалою слідчого судді задоволено клопотання старшого слідчого СВ прокуратури Львівської області ОСОБА_10 та накладено арешт на земельну ділянку, кадастровий номер :05:001:0350 з цільовим призначенням "для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)", розташовану за адресою: Львівська область, Яворівський район, с. Ямельня (в розмірі 1/2 частки); квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ; гараж № НОМЕР_1 в товаристві індивідуальних забудовників і експлуатації гаражів "Електрон-2" за адресою: м. Львів, вул. Панаса В.Сотника (Рясне), 8 (в розмірі 1/2 частки); приміщення столярної майстерні та складське приміщення корпусу №30 за адресою: АДРЕСА_2 (в розмірі 2/5 частки).
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 покликається на те, що оскаржувана ухвала слідчого судді не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, зокрема в частині арешту майна.
Вважає, що мотивувальна частина оскаржуваної ухвали відсутня і обмежується тільки посиланням суду на те, що в процесі судового розгляду не здобуто доказів того, що майно, на яке накладено арешт, не належить підозрюваному ОСОБА_7 .
Звертає увагу, що земельна ділянка, кадастровий номер :05:001:0350, дійсно перебувала у власності ОСОБА_7 та отримана ним у спадок після померлого батька, а саме 1/2 земельної ділянки. Фактично земельною ділянкою користується його мати ОСОБА_11 . Проте, на час накладення арешту вказана ділянка належала та належить матері підозрюваного на підставі договору дарування, укладеного 22 березня 2016 року та посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_12 за №759.
Наголошує, що слідчий суддя не врахував, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 , придбана 29 травня 2002 року на підставі типової кредитної угоди №139, укладеної з Львівським відділенням Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву. Вказана квартира придбана шляхом отримання кредитних коштів та перебуває в заставі Львівського відділення Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву на підставі договору іпотеки від 15 липня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_12 за №1230. Вказане також підтверджується витягом з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (номер обтяження 67297). На даний час зобов`язання ОСОБА_7 по вказаному кредитному договору не виконано, а тому Львівське відділення Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву, як іпотекодержатель, має право звернути стягнення на предмет іпотеки, зокрема на вказану квартиру.
Зазначає, що гараж № НОМЕР_1 в товаристві індивідуальних забудовників і експлуатації гаражів "Електрон-2" за адресою: м. Львів, вул. Панаса В. Сотника (Рясне), 8, належить ОСОБА_13 , який придбав його на підставі договору купівлі-продажу від 29 січня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_12 за №178.
Крім того наголошує, що приміщення столярної майстерні та складське приміщення корпусу №30 за адресою: АДРЕСА_2 (в розмірі 2/5 частки) належить ОСОБА_14 та ОСОБА_15 на підставі договору купівлі-продажу від 27 серпня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_12 за №1641.
Виходячи з наведеного вважає, що всупереч положень ч.1 ст. 316, ч.1 ст. 319, ч.1 ст. 321 ЦК України, слідчий суддя поверхнево підійшов до розгляду клопотання слідчого ОСОБА_10 , прийняв ухвалу без дослідження доказів, які його обґрунтовують, що призвело до накладення арешту на майно, яке не належить підозрюваному.
Просить скасувати ухвалу слідчого судді та відмовити у задоволенні клопотання старшому слідчому СВ прокуратури Львівської області ОСОБА_10 у накладенні арешту на майно.
Заслухавши суддю-доповідача, виступ захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_9 про підтримання апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечив апеляційну скаргу в частині зняття арешту на квартиру підозрюваного ОСОБА_7 , а в решті погодився з апеляційного скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , перевіривши матеріали судової справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 131, ч.1 ст. 170 КПК України, засобом забезпечення кримінального провадження є арешт майна, який полягає у тимчасовому позбавленні підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.
ОСОБА_7 органом досудового слідства підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 191 КК України (матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за номером 0000089 від 17 червня 2013 року).

21 березня 2016 року ОСОБА_7 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 191 КК України.
Старший слідчий СВ прокуратури Львівської області ОСОБА_10 звернувся 22 березня 2016 року в Галицький районний суд м. Львова з клопотанням про арешт майна підозрюваного ОСОБА_7 .

На думку колегії суддів, при розгляді клопотання старшого слідчого СВ прокуратури Львівської області ОСОБА_10 про накладення арешту на майно, слідчий суддя не дотримався вимог ст.ст. 172, 173 КПК України, зокрема не з`ясував правові підстави для арешту майна та наслідки арешту майна для інших осіб.
Так, колегією суддів встановлено, що земельна ділянка, кадастровий номер :05:001:0350, належить матері підозрюваного ОСОБА_11 на підставі договору дарування, укладеного 22 березня 2016 року та посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_12 за №759; гараж № НОМЕР_1 в товаристві індивідуальних забудовників і експлуатації гаражів "Електрон-2" за адресою: м. Львів, вул. Панаса В. Сотника (Рясне), 8, належить ОСОБА_13 , який придбав його на підставі договору купівлі-продажу від 29 січня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_12 за №178; приміщення столярної майстерні та складське приміщення корпусу №30 за адресою: АДРЕСА_2 (в розмірі 2/5 частки) належить ОСОБА_14 та ОСОБА_15 на підставі договору купівлі-продажу від 27 серпня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_12 за №1641.

Колегія суддів приходить до висновку, що вказані особи ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 в силу закону не несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану інкримінованими злочинними діяннями підозрюваного ОСОБА_7 , а тому на їхнє майно не могло бути накладено арешт.

Відтак, з врахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею істотно порушено вимоги кримінального процесуального закону, а тому ухвала слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 25 березня 2016 року підлягає скасуванню на підставі п.3 ч.1 ст. 409 КПК України.

Разом з тим, колегія суддів приходить до висновку, що хоча квартира за адресою: АДРЕСА_1 , придбана 29 травня 2002 року на підставі типової кредитної угоди №139, укладеної ОСОБА_7 з Львівським відділенням Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву, є предметом іпотеки, однак дана обставина не є перешкодою для накладення арешту на таке майно, оскільки воно належить підозрюваному, а тому клопотання слідчого в цій частині підлягає задоволенню.

Згідно ч.3 п.2 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів,
ухвалила:
апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 задоволити частково.

Ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 25 березня 2016 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого СВ прокуратури Львівської області ОСОБА_10 та накладено арешт на земельну ділянку, кадастровий номер :05:001:0350 з цільовим призначенням "для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)", розташовану за адресою: Львівська область, Яворівський район, с. Ямельня (в розмірі 1/2 частки); квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ; гараж № НОМЕР_1 в товаристві індивідуальних забудовників і експлуатації гаражів "Електрон-2" за адресою: м. Львів, вул. Панаса В.Сотника (Рясне), 8 (в розмірі 1/2 частки); приміщення столярної майстерні та складське приміщення корпусу №30 за адресою: АДРЕСА_2 (в розмірі 2/5 частки), скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою частково задоволити клопотання старшого слідчого СВ прокуратури Львівської області ОСОБА_10 про арешт майна та накласти арешт на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в рамках кримінального провадження №0000089.

Ухвала апеляційного суду є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4