МИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 480/1697/16-к
Провадження № 1-в/480/1062/16
Ухвала
18 липня 2016 року Миколаївський районний суд Миколаївської області в складі
головуючого-судді ОСОБА_1 ,
секретаря ОСОБА_2 ;
прокурора ОСОБА_3 ;
Ольшанської виправної колонії (№53) ОСОБА_4 ;
захисника ОСОБА_5 ;
засудженого ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві в режимі відео-конференції із Ольшанською виправною колонією Управління державної пенітенціарної служби України в Миколаївській області (№ 53) заяву засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Усть-Лабінськ Краснодарського Краю, про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, -
ОСОБА_6 вироком Кіровського районного суду АР Крим від 08 листопада 2013 року визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та призначено покарання, на підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутого покарання за вироком Кіровського районного суду АР Крим від 16.04.2010 та остаточно визначено покарання у виді трьох років чотирьох місяців позбавлення волі.
На момент розгляду заяви засуджений відбув 2 роки 6 місяців 12 днів. Невідбутий строк складає 9 місяців 18 днів.
10.06.2016 засуджений ОСОБА_6 звернувся до суду з заявою про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Заслухавши в судовому засіданні пояснення представника установи виконання покарань, який заперечував проти задоволення клопотання, пояснюючи це тим, що засуджений не довів свого виправлення, думку прокурора, який вважав, що заява не підлягає задоволенню з тих же підстав, пояснення засудженого та його захисника, які просили задовольнити заяву та звільнити ОСОБА_6 умовно-достроково, суд дійшов такого.
З матеріалів особової справи засудженого ОСОБА_6 вбачається, що він відбуває покарання в Ольшанській виправній колонії № 53 з 16.01.2014.
Під час утримання в СІЗО м. Сімферополя з 12.11.2013 по 28.12.2013 засуджений ОСОБА_6 вимог режиму утримання не порушував, до суспільно-корисної праці не залучався. Стягнень та заохочень не мав.
З 28.12.2013 по 16.01.2014 засуджений ОСОБА_6 перебував у СІЗО м. Миколаєва, де допустив одне порушення вимог режиму утримання, за що на нього було накладено одне дисциплінарне стягнення, яке погашено у встановленому законом порядку.
З 16.01.2014 по 29.05.2014 засуджений ОСОБА_6 відбував покарання в Ольшанській виправній колонії № 53, де вимог режиму відбування покарання не порушував, до суспільно-корисної праці не залучався. Заохочень та стягнень не мав.
З 29.05.2014 по 17.06.2014 засуджений ОСОБА_6 виїздив до Дар`ївської ВК (№10), де вимог режиму відбування покарання не порушував, до суспільно-корисної праці не залучався, заохочень та стягнень не мав.
17.06.2014 засуджений ОСОБА_6 прибув до Ольшанської виправної колонії (№ 53) та був розподілений у відділення № 1, де і знаходиться по теперішній час. Засуджений ОСОБА_6 один раз допустив порушення вимог режиму утримання, за що має одне стягнення, яке погашено у встановленому законом порядку, заохочень не має, до суспільно-корисної праці не залучався у зв`язку з небажанням працювати.
Засуджений ОСОБА_6 не приймає участі в роботах з благоустрою відділення та прилеглої до нього території, а також для поліпшення культурно-побутових умов засуджених.
У спілкуванні з працівниками адміністрації засуджений ОСОБА_6 веде себе стримано, виконує їхні законні вимоги, але під контролем, що свідчить про пристосувальницьку лінію поведінки засудженого ОСОБА_6 .
Засуджений ОСОБА_6 приймає участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу на засуджених - Духовне відродження.
Засуджений ОСОБА_6 дотримується норм санітарної та правил особистої гігієни, стежить за своїм зовнішнім виглядом, але не завжди, та не у повному обсязі.
У відношенні до інших засуджених засуджений ОСОБА_6 не конфліктний; з оточуючими будує рівні взаємовідносини виходячи з власних інтересів.
На заходи виховно-профілактичного впливу засуджений ОСОБА_6 реагує, але не завжди вчасно. На зауваження реагує задовільно, не завжди приймає виважені рішення.
Засуджений ОСОБА_6 за характером скритний та брехливий.
Соціально-корисні зв`язки з рідними підтримує шляхом листування.
Засуджений ОСОБА_6 не визнає себе винним у скоєному злочині; вирок суду та призначене покарання вважає не справедливим.
Відповідно до ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Доведення засудженим свого виправлення означає досягненням ним такого стану, за якого від даного засудженого не доводиться очікувати вчинення у майбутньому нових злочинів.
Сумлінна поведінка, поряд з іншими ознаками, характеризується, у тому числі, дотриманням засудженим режиму відбування покарання та виконанням покладених на нього законом обов`язків, стримуванням від порушень режиму відбування покарання та від порушень правил внутрішнього розпорядку.
У пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким № 2 від 26.04.2002 роз`яснено, що оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
З характеризуючих матеріалів щодо засудженого ОСОБА_6 вбачається, що він характеризується посередньо. Під час судового засідання засуджений посилався на те, що не може працювати за станом здоров`я, але відповідно до медичного висновку ОСОБА_6 є працездатним. Також під час судового засідання засуджений посилався на те, що не бачить сенсу працювати. Відбутий строк покарання складає 2 роки 6 місяців 12 днів, але за весь цей час відбування покарання ОСОБА_6 немає жодного заохочення.
Отже, засуджений ОСОБА_6 не довів сумлінною поведінкою і ставленням до праці своє виправлення і щодо нього не може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
З огляду на викладене, суд вважає, що заява засудженого про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання не підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст. 537, 539 КПК України, суд, -
постановив:
У задоволенні заяви засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, відмовити.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Миколаївської області через Миколаївський районний суд Миколаївської області протягом 7 днів.
Суддя ОСОБА_1