АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/790/743/16 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту
Провадження 11-кп/790/743/16 Доповідач ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.286 КК України
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження № 11-кп/790/743/16 за апеляційними скаргами потерпілого ОСОБА_7 та прокурора Харківської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_9 на вирок Київського районного суду м. Харкова від 05 січня 2016 року у відношенні ОСОБА_8 ,-

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Городня Чернігівської області, громадянин України, з вищою освітою, працюючий лікарем стоматологом ОАО «Дентал - юніал», зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,-

засуджений за ч. 1 ст. 286 КК України до шести місяців виправних робіт за місцем його роботи з утриманням 10 % заробітної плати в дохід держави з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 6 (шість) місяців.

Стягнено з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_7 : матеріальна шкода 1555 гривень 05 копійок: моральна шкода 8000 гривень.

Міра запобіжного заходу ОСОБА_8 не обиралась.

Як встановив суд, 23 вересня 2015 року, близько 18 години 00 хвилин, ОСОБА_8 керував технічно справним автомобілем марки «Hyundai», державний номерний знак НОМЕР_1 на асфальтобетонному покритті по головній дорозі в районі будинку №31 по вул. Чкалова у м. Харкові, рухаючись зі швидкістю 10 км/год.

В процесі руху ОСОБА_8 під`їжджаючи на керованому ним автомобілі до будинку АДРЕСА_2 , порушив вимоги п. 18.1 Правил дорожнього руху України, згідно з якими: п.18.1 - «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яким може бути створена перешкода або небезпека» та скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_7 , який перетинав проїжджу частину з права на ліво по ходу руху автомобіля марки «Hyundai», державний номерний знак НОМЕР_1 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди згідно висновку судово-медичної експертизи №944-А/15 від 16.10.2015 року ОСОБА_7 були спричинені тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, а саме закритий перелом лівої променевої кістки в нижній третині із зсувом.

Порушення правил безпеки дорожнього руху ОСОБА_8 знаходяться в причинному зв`язку з подією та наслідками, наближаючись на керованому автомобілі марки «Hyundai», державний номерний знак НОМЕР_1 до нерегульованого пішохідного переходу, на якому знаходився пішохід, не зменшив швидкість руху, і не зупинив керований автомобіль, щоб дати дорогу пішоходу, внаслідок чого допустив на нього наїзд. Тому такі дії водія ОСОБА_8 не відповідали вимогам п. 18.1 Правил дорожнього руху України, і з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди. Водій ОСОБА_8 мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода виконанням вимог п. 18.1 Правил дорожнього руху України.

В апеляційних скаргах:

- прокурор просить вирок скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого правопорушення та особі обвинуваченого, а також неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 286 КК України 1 рік 6 місяців виправних робіт за місцем його роботи з утриманням 10 % заробітної плати в дохід держави з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік. Посилається на те, що обвинувачений хоч і визнав себе винним, але жодних дій спрямованих на відшкодування завданої потерпілому шкоди не вчинив. Також зазначає, що судом невірно визначено строк додаткового покарання позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки призначене покарання менше ніж передбачене санкцією статті.

- потерпілий ОСОБА_7 , уточнивши вимоги апеляції, просить вирок скасувати, ухвалити новий вирок та призначити ОСОБА_8 таке ж, як запропоноване прокурором, покарання, стверджуючи, що обвинувачений після скоєння ДТП не надав йому першої медичної допомоги, а навпаки хотів зникнути з місця пригоди, але був затриманий свідком-очевидцем ДТП, не відшкодував майнову та моральну шкоду. Крім того, в апеляції потерпілий просить збільшити суму позивних вимог по його цивільному позиву до 25 000 гривень, оскільки суд безпідставно зменшив суму відшкодування моральної шкоди і не врахував, що в наслідок дорожньої пригоди та отриманих тілесних ушкоджень у потерпілого виникли психотравматичні фактори, що стали джерелом негативних емоцій і переживань, привели до погіршення здоров`я та необхідності тривалого лікування, вплинули на реалізацію намірів та на ділові стосунки.

Заслухавши доповідача, вислухавши прокурора та потерпілого, які підтримали апеляційні скарги, а також вислухавши обвинуваченого, який не заперечував проти вимог прокурора і потерпілого стосовно призначення більш суворого покарання та, наряду з цим, вважав рішення суду по цивільному позиву правильним, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а апеляційна скарга потерпілого задоволенню частково, з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, оскільки учасники судового розгляду не заперечували проти недоцільності дослідження доказів щодо фактичних обставин та ці обставини ніким не заперечувались, суд першої інстанції в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України розглянув справу. Тому, відповідно до вимог ч. 2 ст. 394 КПК Україні такі обставини апеляційним судом не переглядаються.

Виходячи з встановлених фактичних обставин справи, суд першої інстанції дії ОСОБА_8 кваліфікував за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Призначаючи ОСОБА_8 покарання, місцевий суд, як видно з вироку, послався на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, на наявність обставини, що пом`якшує покарання щире каяття, а також на данні про особу винного, який раніше не судимий, працює, перебуває у шлюбі, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває.

Виходячи з таких даних, суд першої інстанції призначив ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 286 КК України покарання у виді шести місяців виправних робіт за місцем його роботи з утриманням 10 % заробітної плати в дохід держави з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 6 (шість) місяців.

В апеляційних скаргах стверджується про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, в тому числі у зв`язку з неправильним застосуванням судом закону України про кримінальну відповідальність при призначені додаткового покарання та ставиться питання про призначення обвинуваченому більш суворого як основного, так і додаткового покарання.

Перевіряючи такі твердження, колегія суддів погоджується з доводами апеляцій, виходячи з вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 65 КК України, згідно яких суду при призначенні покарання треба враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Матеріалами кримінального провадження встановлюється, що ОСОБА_8 після скоєння кримінального правопорушення, хоча і посилався на щире каяття, але ніяким чином не допомагав потерпілому у відшкодуванні витрат на лікування внаслідок спричинення середньої тяжкості тілесного ушкодження.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що призначення судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 286 КК України основного покарання у виді виправних робіт у мінімальному розмірі, передбаченому ст. 57 КК України не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.

Більш того, суд першої інстанції призначив додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк, який за своїм розміром є меншим, ніж передбачено законом України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 55 КК України.

Таким чином, оскільки по кримінальному провадженню має місце неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, колегія суддів відповідно до вимог ч. 1 ст. 418 КПК України і п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України скасовує вирок в частині призначеного ОСОБА_8 покарання та постановляє свій вирок за необхідністю застосування більш суворого як основного, так і додаткового покарання.

При призначенні ОСОБА_8 покарання, колегія суддів згідно ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, наявність обставини, що пом`якшує покарання щире каяття, а також наведені у вироку суду першої інстанції та зазначені вище данні про особу винного.

Окрім того, враховуючи характер та обсяг заподіяних потерпілому ОСОБА_7 моральних та фізичних страждань, з урахуванням ступеня вини відповідача, тривалості страждань і стану здоров`я потерпілого, тяжкості завданої йому травми і наслідків тілесних ушкоджень, істотності вимушених змін у його життєвих стосунків, колегія суддів змінює вирок в частині рішення щодо відшкодування моральної шкоди потерпілому ОСОБА_7 та збільшує розмір відшкодування моральної шкоди обвинуваченим ОСОБА_8 з 8000 гривень до 20000 гривень, а тому апеляційну скаргу потерпілого задовольняє частково.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 418, 420, 426, 532 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора Харківської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_9 задовольнити, апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Київського районного суду м. Харкова від 05 січня 2016 року у відношенні ОСОБА_8 в частині призначеного покарання скасувати.

Вважати ОСОБА_8 винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 1/одного/ року 6/шести/ місяців виправних робіт за місцем його роботи з утриманням 10 % заробітної плати в дохід держави з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1/один/ рік.

Цей же вирок в частині рішення щодо відшкодування моральної шкоди потерпілому ОСОБА_7 змінити, збільшити розмір відшкодування моральної шкоди обвинуваченим ОСОБА_8 з 8000/восьми тисяч/ гривень до 20000/двадцяти тисяч/ гривень.

В іншій частині вирок суду першої інстанції у відношенні ОСОБА_8 залишити без зміни.

Вирок апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Вирок може бути оскаржено безпосередньо у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення цього судового рішення.

Головуючий суддя

Судді