Справа №585/527/16-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/804/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Справи в порядку виконання судових рішень у кримінальних справах
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 вересня 2016 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми в режимі відеоконференції кримінальне провадження № 585/527/16-к за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 19 липня 2016 року, якою ОСОБА_7 відмовлено у задоволенні клопотання про зарахування строку попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8

засудженого ОСОБА_9

захисника адвоката ОСОБА_10 ,

ВСТАНОВИЛА:
В поданій апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_11 просить скасувати ухвалу суду та ухвалити рішення, яким зарахувати йому час попереднього ув`язнення у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, оскільки суд безпідставно розтлумачив зміст ч.5 ст.72 КК України, посилання суду на те, що довічне позбавлення волі не має кінцевого строку, жодним чином не відносяться до предмета даного судового розгляду (обчислення строку попереднього ув`язнення). Крім того, засуджений наводить рішення судів апеляційної інстанції, згідно яких особам, засудженим до довічного позбавлення волі, попереднє ув`язнення було зараховано відповідно до ч.5 ст.72 КК України.

10.06.2016 р. до Роменського міськрайонного суду Сумської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_9 про зарахування йому в строк відбування покарання час попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 19.07.2016 р. у задоволенні вказаного клопотання було відмовлено. Своє рішення суд вмотивував тим, що правила ч.5 ст.72 КК України розповсюджуються лише на осіб, яким призначено строковий вид покарання, а ОСОБА_9 був засуджений до довічного позбавлення волі, яке не має кінцевого строку його відбуття.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи засудженого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_10 , які підтримали апеляційну скаргу, доводи прокурора ОСОБА_8 про залишення судового рішення без змін, а апеляційної скарги засудженого без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вказана апеляційна скарга засудженого ОСОБА_9 задоволенню не підлягає з таких підстав.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_9 звернувся до міськрайонного суду з клопотанням про зарахування строку попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі за вироком Апеляційного суду Київської області від 18.06.2003 р., яким він був засуджений за ч.1 ст.115, п.п.9 і 13 ч.2 ст.115, ст.70 КК України до покарання у виді довічного позбавлення волі.

Відмовляючи в задоволенні вказаного клопотання, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що правила ч.5 ст.72 КК України розповсюджуються лише на осіб, яким призначено строковий вид покарання, в той час як ОСОБА_9 був засуджений до довічного позбавлення волі, яке не має кінцевого строку його відбуття.

Такі висновки суду, на думку колегії суддів, є обґрунтованими та відповідають вимогам кримінального закону.

Так, згідно ч.5 ст.72 КК України, зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Приписами ст.51 КК України серед видів покарань виділено два різні види покарання, пов`язаного з позбавленням волі, а саме позбавлення волі на певний строк (строкове покарання) та довічне позбавлення волі (безстрокове покарання).

Диспозиція ж ч.5 ст.72 КК України вказує на строковий вимір покарання, яке підлягає перерахунку, а тому положення цієї статті до покарання у виді довічного позбавлення волі не застосовується, оскільки воно не має строкового виміру. При цьому, кримінальний закон розкриває зміст цих покарань в різних його статтях (ст.ст.63 і 64 КК України) та виокремлює правила щодо їх призначення, що і вказує на те, що довічне позбавлення волі не є законодавчо визнаним різновидом такого виду покарання, як позбавлення волі, а навпаки, є окремим видом, який має свій спеціальний порядок та умови його відбування.

Крім того, в ч.5 ст.72 КК України зазначено, що зарахування судом строку попереднього ув`язнення відбувається тоді, коли особа засуджена до покарання у виді позбавлення волі. У разі ж призначення судом іншого покарання, ніж позбавлення волі, зарахування відбувається шляхом переведення визначеного відповідно до пункту 1 цієї частини строку позбавлення волі в інший призначений вид покарання відповідно до співвідношення, визначеного частиною першою цієї статті, вимоги якої також не поширюються на осіб, засуджених до довічного позбавлення волі.

Про відмежування покарання у виді позбавлення волі як строкового виду покарання від довічного позбавлення волі, яке не має строкового виміру, і до якого положення Загальної частини КК України, які містять кількісні критерії, не застосовуються, свідчить також і позиція Верховного Суду України, який у справі № 5-16кс11 від 12.09.2011 р. зазначив, що покарання у виді довічного позбавлення волі не належить до строкових видів покарання і відповідно від нього не можна відрахувати дві третини при призначенні покарання за злочин, у разі якщо його санкцією встановлено покарання у виді довічного позбавлення волі, як це передбачено ч.3 ст.68 КК України.

Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_9 про те, що суд першої інстанції не маючи на те повноважень розтлумачив положення ч.5 ст.72 КК України, то вони, на думку колегії суддів, є необґрунтованими, оскільки приймаючи рішення про не застосування до засудженого даної норми закону України про кримінальну відповідність, суд керувався лише загальними засадами кримінального закону в частині, що стосується видів покарання та їх призначення, до того ж висновки суду відповідають точному змісту вказаної статті.

Визначення виду покарання, в межах якого попереднє ув`язнення може бути зараховане із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, має суттєве значення для встановлення наявності (чи відсутності) підстав застосування ч.5 ст.72 КК України, а тому доводи засудженого про те, що посилання суду на той факт, що довічне позбавлення волі не має кінцевого строку, жодним чином не відносяться до предмета даного судового розгляду, також є необґрунтованими.

Не може колегія суддів прийняти до уваги і посилання ОСОБА_9 в апеляційній скарзі на рішення судів апеляційної інстанції, згідно яких особам, засудженим до довічного позбавлення волі, попереднє ув`язнення було зараховано відповідно до ч.5 ст.72 КК України, як на ту обставину, що свідчить про можливість застосування до нього цієї норми закону, оскільки навіть у разі існування такої правової позиції певних судів, це жодним чином не впливає на законність, обґрунтованість та вмотивованість даного судового рішення, яке в повній мірі узгоджується з вимогами закону і будь-яких підстав для його скасування чи зміни колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, ухвала суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга засудженого без задоволення.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418 і 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:
Ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 19 липня 2016 року відносно ОСОБА_12 залишити без змін, а його апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4