Справа №592/390/16-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/222/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Справи в порядку виконання судових рішень у кримінальних справах
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 квітня 2016 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Суми кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 та його адвоката ОСОБА_7 на ухвалу судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 26 січня 2016 року, якою

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Мозиндор, Удорського району, Комі АРСР, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , засудженому вироком Талалаївського районного суду Чернігівської області від 21.02.2003 року за ч.3 ст. 142 КК України (1960 року) до 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна,

відмовлено в зарахуванні строку попереднього ув`язнення у строк покарання

з участю захисника ОСОБА_7 ,

прокурора ОСОБА_8

ВСТАНОВИЛА:
До апеляційного суду Сумської області надійшли апеляційні скарги засудженого ОСОБА_6 та його адвоката ОСОБА_7 на ухвалу судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 26 січня 2016 року, в яких ставиться питання про скасування вказаної ухвали суду, постановлення нової ухвали про зарахування засудженому ОСОБА_6 в строк призначеного покарання строку попереднього ув`язнення з 15 квітня 2012 року по 21 грудня 2012 року.

Ухвалою судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 26 січня 2016 року в задоволенні клопотання ОСОБА_6 , засудженого вироком Талалаївського районного суду Чернігівської області від 21 лютого 2003 року за ч.3 ст. 142 КК України (1960 року) до 6 років позбавлення волі про зарахування строку попереднього ув`язнення з 15 квітня 2012 року по 22 грудня 2012 року в межах того самого кримінального провадження на підставі ч.5 ст.72 КК України, відмовлено за необґрунтованістю.

Вимоги поданої апеляційної скарги засуджений ОСОБА_6 обґрунтовує тим, що:

- ч.5 ст.72 КК України застосовується до всіх осіб, щодо яких на момент набрання чинності цим Законом набрав законної сили обвинувальний вирок, покарання за яким не відбуто повністю, а судом не зараховано строк перебування його у слідчому ізоляторі м. Чернігова, куди його було етаповано під час екстрадиції в Україну з Російської Федерації.

Вимоги поданої апеляційної скарги адвокат ОСОБА_7 обґрунтовує тим, що:

- умови тримання у виправних колоніях суттєво різняться на користь засуджених осіб;

- тримання в слідчих ізоляторах відбувається в гірших умовах ніж зазначених у вироку і на його особисте переконання, це є суттєвим обмеженням і ущемленням основних прав і свобод людини передбачених ст.5 «Загальній декларації прав людини» а також те, що в даному випадку підлягає застосуванню ч.1 ст.5 КК України;

- роз`яснення ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ, стаття 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» прямо суперечать основним правам і свободам людини і погіршують становище засудженої особи.

Заслухавши доповідь головуючого судді про обставини справи і зміст апеляційних скарг, адвоката засудженого ОСОБА_6 ОСОБА_7 , який підтримав вимоги поданих ним та засудженим апеляційних скарг та просив їх задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг засудженого та його адвоката, дослідивши матеріали, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах поданої апеляційної скарги.

Колегія суддів вважає такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства вимоги апеляційних скарг адвоката ОСОБА_7 та засудженого ОСОБА_6 про необхідність зарахування останньому у строк призначеного покарання строк попереднього ув`язнення з 15 квітня 2012 року по 22 грудня 2012 року.

Згідно вимог абзацу 1 ч.5 ст.72 КК України, у разі засудження особи до позбавлення волі строк попереднього ув`язнення цієї особи в тому ж кримінальному провадженні підлягає зарахуванню у строк покарання з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

При цьому, у строк попереднього ув`язнення включається строк:

а) затримання особи без ухвали слідчого судді, суду;

б) затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання;

в) тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження;

г) перебування обвинуваченого у відповідному стаціонарному медичному закладі при проведенні судово-медичної або судово-психіатричної експертизи;

ґ) перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.

Відповідно до ч.1 Закону України «Про попереднє ув`язнення», попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених КПК України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Незалежно від процесуального порядку (КПК чи КПК 1960 року), попереднє ув`язнення у розумінні ст.1 Закону України "Про попереднє ув`язнення" закінчується з моменту набрання вироком законної сили.

Згідно ч.1, ч.2 ст.532 КПК України вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. За ч.4 ст.532 КПК України судові рішення суду апеляційної інстанції набирають законної сили з моменту їх проголошення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що вироком Талалаївського районного суду Чернігівської області від 21 лютого 2003 року ОСОБА_6 засуджено а ч.3 ст. 142 КК України (1960 року) до 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна, строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_6 рахувати з дня вступу вироку в законну силу. Під час досудового розслідування і судового розгляду засуджений ОСОБА_6 під вартою не перебував і під час проголошення вироку теж був на волі.

Вирок Талалаївського районного суду Чернігівської області від 21 лютого 2003 року відносно ОСОБА_6 набрав законної сили 08 травня 2003 року, однак засуджений зник і почав ухилятися від виконання вироку суду, у зв`язку з чим був оголошений його розшук.

Згідно довідки, наданої начальником Сумської виправної колонії управління ДПтС України в Сумській області №116 (а.п.6), засуджений ОСОБА_6 був заарештований ЛУ МВС РФ на ст. Москва - Рязанська 15 квітня 2012 року (протокол затримання від 15 квітня 2012 року), постановою Московсько-Рязанської транспортної прокуратури від 16 квітня 2012 року обрано запобіжний захід - взяття під варту.

Після екстрадиції в Україну з Російської Федерації, 21 грудня 2012 року засуджений ОСОБА_6 прибув до СВК № 116 для відбуття покарання, призначеного вироком Талалаївського районного суду Чернігівської області від 21 лютого 2003 року, який набрав законної сили 08 травня 2003 року.

Таким чином, з врахуванням вищезазначеного, засуджений ОСОБА_6 на час екстрадиції в Україну не мав статусу особи, щодо якої було застосовано попереднє ув`язнення, оскільки термін його затримання в Російській Федерації з 15 квітня 2012 року до прибуття 21 грудня 2012 року до місця відбування покарання в СВК №116 не є строком попереднього ув`язнення.

При цьому, доводи захисника про те, що тримання в слідчих ізоляторах відбувається в гірших умовах ніж зазначених у вироку і на його особисте переконання, це є суттєвим обмеженням і ущемленням основних прав і свобод людини передбачених ст.5 «Загальній декларації прав людини» а також те, що в даному випадку підлягає застосуванню ч.1 ст.5 КК України, на думку колегії суддів, жодним чином не спростовують правильність висновків суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні зазначеного клопотання, оскільки такі вимоги засудженого та його захисника не ґрунтуються на положеннях ч.5 ст. 72 КК України, а ч.1 ст.5 КК України регулює питання зворотної дії закону про кримінальну відповідальність у часі.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційні скарги засудженого ОСОБА_6 та адвоката ОСОБА_9 - без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА :
Ухвалу судді Ковпаківського районного суду Сумської області від 26 січня 2016 року про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_6 , засудженого вироком Талалаївського районного суду Чернігівської області від 21 лютого 2003 року за ч.3 ст. 142 КК України (1960 р.) до 6 років позбавлення волі, про зарахування строку попереднього ув`язнення з 15 квітня 2012 року по 22 грудня 2012 року в межах того самого кримінального провадження на підставі ч.5 ст.72 КК України - залишити без змін, а подані засудженим ОСОБА_6 та його адвокатом ОСОБА_7 апеляційні скарги залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і не підлягає оскарженню у касаційному порядку.

СУДДІ
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

.