Справа № 303/7210/14-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01.03.2016 року м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області

в складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002287 від 01.08.2014, щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки село Грабове Мукачівського району Закарпатської області, українки, громадянки України, не працюючої, одруженої, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

за апеляційними скаргами обвинуваченої ОСОБА_5 , прокурора Свалявського відділу Мукачівської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , законного представника потерпілого ОСОБА_7

на вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 грудня 2015 року,

за участю обвинуваченої ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_8 ,

прокурора ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИВ:
В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_5 просить скасувати вирок районного суду, ухвалити новий вирок, яким її визнати не винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України. Вважає, що вирок районного суду є незаконним, оскільки викладені в ньому факти не відповідають дійсним обставинам справи. Суд першої інстанції в порушення норм ст. ст. 84 86, 91, 94 95 КПК України ухвалив вирок про визнання її винною у спричиненні легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я. У районного суду були достатні докази того, що вона не спричиняла тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 , зокрема показання свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , які першими бачили потерпілого ОСОБА_10 і сліди подряпин на ньому до того часу, як вона підійшла до нього та підтвердили, що вона його не била, їх свідчення є послідовними та однаковими щодо всіх подій, однак такі були визнані судом неналежними, недопустимими та не врахованими при ухваленні вироку. Суд з невідомих підстав надав перевагу показанням потерпілого ОСОБА_10 , які є неправдивими, про що свідчать всі докази, його показання суперечать показанням всіх свідків сторони обвинувачення та висновку експерта. Згідно висновку судово-медичної експертизи №710/2014 від 07.08.2014 року, виявлені тілесні ушкодження на тілі потерпілого ОСОБА_10 не співпадають з показами самого потерпілого та свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 . Показання допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_18 , який працює лікарем неврологом у дитячій обласній лікарні в м. Мукачево, суд у вироку чомусь не вказав, а вони є суттєвими. Не правдивими є показання ОСОБА_16 , оскільки ніхто крім неї, не говорив про кров із носа потерпілого, а також вона не могла фізично бачити з автобусної зупинки місце де вони стояли, оскільки зупинка знаходиться на відстані і за поворотом, і додому вона могла йти лише в іншому напрямку від них, однак суд не дав цим показам об`єктивної оцінки.

В апеляційній скарзі прокурор, посилаючись на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок м`якості, просить вирок скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_5 покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік. На підставі п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України на ОСОБА_5 покласти обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи.

В апеляційній скарзі законний представник потерпілого ОСОБА_7 просить призначити ОСОБА_5 більш суворе покарання. В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що 31.07.2014 року ОСОБА_5 побила малолітнього потерпілого і спричинила йому середньої тяжкості ушкодження, черепно-мозкову травму, струс головного мозку, м`яких тканин тіла, подряпини під лівим оком і шиї. ОСОБА_5 не визнає себе винною, не розкаялась і не вибачилась, шкоду не відшкодувала.

Вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 грудня 2015 року ОСОБА_5 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та їй призначено покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням, якщо вона протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину.

На підставі п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України на ОСОБА_5 покладено обов`язки: протягом іспитового строку не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органів кримінально-виконавчої інспекції та повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов законного представника потерпілого ОСОБА_7 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь потерпілого ОСОБА_10 8171 (вісім тисяч сто сімдесят одна) гривня 04 копійок, з яких: 171 (сто сімдесят одна) гривня 04 копійок матеріальної шкоди; 8000 (вісім тисяч) гривень моральна шкода.

Цивільний позов прокурора Мукачівського району в інтересах держави в особі Закарпатської обласної дитячої лікарні задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави в особі Закарпатської обласної дитячої лікарні 1452 (одна тисяча чотириста п`ятдесят дві) гривні витрати на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_10 .

Цим вироком ОСОБА_5 визнана винною в тому, що 31 липня 2014 року близько 15 години по вул. Миру в с. Барбово Мукачівського району біля магазину «АВС» на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, схопила своєю лівою рукою за руку малолітнього ОСОБА_10 та вчинила із ним сварку, вході якої діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно-небезпечних наслідків, продовжуючи свої протиправні дії, нанесла йому декілька ударів правою рукою зажатою в кулак у ділянку голови, внаслідок чого заподіяла малолітньому потерпілому ОСОБА_10 тілесні ушкодження у виді: травматичного набряку м`яких тканин у тім`яній ділянці зліва; подряпин під лівим оком, в ділянці передньої поверхні шиї дещо більше з права, а також закритої черепно-мозкової травми, струс головного мозку, що проявилось анізорефлексією, садна лиця зліва, шиї з правого боку, які згідно висновку судово-медичної експертизи за № 710/2014 від 08.09.2014 року, відносяться до групи легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я, та є такими, що потягли за собою розлад здоров`я на строк більше 6, але не більше 21 дня. Вказані тілесні ушкодження виникли внаслідок дії тупих твердих предметів по ударному механізму спричинення, чим може бути затиснута в кулак рука сторонньої людини та механізму тертя - ковзання (садна), чим можуть бути нігті пальців рук сторонньої людини, за давністю можуть вкладатися в дату події, що мала місце 31.07.2014 року.

Після доповіді суддею-доповідачем змісту оскаржуваного вироку, доводів, викладених в апеляційних скаргах, були заслухані:

- обвинувачена ОСОБА_5 та захисник ОСОБА_8 , які підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги обвинуваченої і просили її апеляційну задовольнити, а апеляційні скарги прокурора та законного представника потерпілого залишити без задоволення;

- прокурор ОСОБА_9 , яка не підтримала жодної з апеляційних скарг та просила залишити їх без задоволення, а вирок суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційних скаргах, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційні скарги обвинуваченої, прокурора та законного представника потерпілого не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Висновок суду про доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_5 в умисному заподіянні легких тілесних ушкоджень неповнолітньому потерпілому ОСОБА_10 , що спричинило короткочасний розлад здоров`я, підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, які судом правильно оцінені та викладені у вироку.

У показаннях суду неповнолітній потерпілий ОСОБА_10 стверджує, що саме ОСОБА_5 схопила його за руку та затиснутою в кулак рукою била по голові та обличчю, нанесла близько 20 ударів, а також взяла його рукою за футболку в ділянці шиї і душила.

Показання потерпілого про нанесення йому ударів саме ОСОБА_5 узгоджуються з показами свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_14 .

Свідок ОСОБА_16 пояснила суду, що бачила, як ОСОБА_5 лівою рукою тримала ОСОБА_10 за шию (за комір одежі), а правою рукою наносила йому удари по обличчю та голові, у нього були свіжі рани, з носа йшла кров, її син ОСОБА_17 все бачив більш детально.

Неповнолітній свідок ОСОБА_17 пояснив суду, що бачив як ОСОБА_5 тримала ОСОБА_10 за одяг та нанесла йому кілька ударів рукою по різним частинам тіла та голови. Після того як ОСОБА_5 відпустила ОСОБА_10 , той підійшов до нього і він побачив свіжі подряпини на шиї ОСОБА_10 .

Неповнолітній свідок ОСОБА_14 пояснив суду, що бачив як ОСОБА_5 нанесла удари в область голови та обличчя ОСОБА_10 , перший удар нанесла зверху по голові та взявши за футболку стала душити ОСОБА_10 .

Свідок ОСОБА_15 пояснила суду, що 31.07.2014 року син повернувся додому схвильований і розповів, що ОСОБА_5 спричинила тілесні ушкодження ОСОБА_10 .

Крім показань цих свідків винність обвинуваченої підтверджується свідком ОСОБА_19 , яка пояснила суду, що 30 або 31 липня 2014 року близько 17-18 години вона побачила ОСОБА_10 з побоями: подряпиною на шиї з правого боку, зліва під оком, зверху на голові у нього була гуля. ОСОБА_10 сказав їй, що його побила ОСОБА_5 .

Крім того свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та ОСОБА_20 пояснити суду причини та обставини затримання неповнолітнього потерпілого.

Так, свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що 31 липня 2014 року вона знаходилася вдома на другому поверсі будинку АДРЕСА_1 . Приблизно о 15 год. через вікно вона побачила, що хлопчик ОСОБА_21 кинув камінь у вікно ванної кімнати їхнього будинку. Вона крикнула про це мамі ОСОБА_5 , яка знаходилася з дитиною на першому поверсі будинку. Після цього, вони з мамою відразу вибігли на вулицю і побачили, що від їхнього будинку втікають два хлопці ОСОБА_22 та ОСОБА_21 у різні сторони, останній у бік магазину. Вони гукнули своїм сусідам ОСОБА_23 і ОСОБА_24 , які підмітали на вулиці біля свого подвір`я, щоб ті зупинили ОСОБА_25 , який побіг у їхньому напрямку. Коли вона підбігла до місця де знаходилися сусіди, то ОСОБА_26 тримала ОСОБА_25 за руку. Її мама ОСОБА_5 спитала цього хлопця як його прізвище, на що той відповів: «Поп», ОСОБА_26 його відпустила і той хлопець пішов геть. На обличчі у ОСОБА_25 вже були подряпини під лівим оком та справа на шиї, її мама його не била.

Свідок ОСОБА_13 пояснила суду, що саме за проханням ОСОБА_5 її донька ОСОБА_20 затримала неповнолітнього ОСОБА_10 , коли він пробігав повз неї, і тримала його поки не прибігла ОСОБА_5 .

Свідок ОСОБА_20 пояснила суду, що саме за проханням ОСОБА_5 вона затримала неповнолітнього ОСОБА_10 , коли він пробігав повз неї і тримала поки не прибігла обвинувачена.

Крім того, лікар - невролог дитячої обласної лікарні в м. Мукачево ОСОБА_18 , допитаний як свідок, суду пояснив, що 01.08.2014 року до них у лікарню поступив неповнолітній ОСОБА_10 з тілесними ушкодженнями. У хлопчика були садна, подряпини, у нього діагностували закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку, стан у нього був в`ялий, сонливий. На його запитання ОСОБА_10 відповів, що його побила жінка в селі, за те, що вони з хлопцями кидали каміння у ворота тієї жінки, інші втекли, а його вона зловила і побила.

Ці показання ОСОБА_18 узгоджуються із показаннями всіх свідків.

Будь яких даних про те, що потерпілий ОСОБА_10 та свідки ОСОБА_19 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 в суді першої інстанції дали неправдиві показання та оговорюють обвинувачену, не встановлено.

Показання неповнолітнього потерпілого та свідків об`єктивно підтверджуються:

- висновком судово-медичного експерта про наявність у потерпілого ОСОБА_10 тілесних ушкоджень у вигляді травматичного набряку м`яких тканин у тім`яній ділянці зліва, подряпин під лівим оком, в ділянці передньої поверхні шиї дещо більше з права, а також закритої черепно-мозкової травми, струс головного мозку, що проявилось анізорефлексією, садна лиця зліва, шиї з правого боку, які відносяться до групи легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я, та є такими, що потягли за собою розлад здоров`я на строк більше 6, але не більше 21 дня, та які виникли внаслідок дії тупих твердих предметів по ударному механізму спричинення, чим може бути затиснута в кулак рука сторонньої людини та механізму тертя - ковзання (садна), чим можуть бути нігті пальців рук сторонньої людини, які по давності виникнення вкладаються в дату події, що мала місце 31.01.2014 року;

- випискою № 7109 із медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_10 про те, що він перебував на стаціонарному лікуванні в Обласній дитячій лікарні м. Мукачево з 01.08.2014 по 08.08.2014 року;

- довідкою Закарпатської обласної дитячої лікарні № 3820/08-12 від 19.12.2014 року про те, що ОСОБА_10 перебував на стаціонарному лікуванні в цьому лікувальному закладі з 01.08.2014 по 07.08.2014 року, всього 7 діб.

За таких достатніх доказів суд обґрунтовано визнав ОСОБА_5 винною в умисному легкому тілесному ушкодженні, що спричинило короткочасний розлад здоров`я і правильно кваліфікував її дії за ч. 2 ст. 125 КК України.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченої про те що не встановлені достатні докази для доведення її винуватості спростовуються достатньою сукупністю наведених у вироку суду і правильно оцінених доказів, які є належними та допустимими.

Суд першої інстанції у вироку проаналізував показання як обвинуваченої, так і неповнолітнього потерпілого і надав перевагу показанням неповнолітнього ОСОБА_10 щодо нанесення йому ударів та спричинення подряпини в ділянці шиї внаслідок здавлювання одежею.

Разом із тим, суд не прийняв показання неповнолітнього потерпілого щодо кількості нанесених йому ударів обвинуваченою та вчинення нею дій, спрямованих на його удушення.

Суд першої інстанції у вироку дав оцінку показанням свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_20 і не прийняв їх до уваги пославшись на те, що перша є донькою обвинуваченої, а інші її сусідами, які перебувають з обвинуваченою у дружніх відносинах, тому суб`єктивно не бажають настання негативних наслідків для ОСОБА_5 , а також у показаннях цих свідків є розбіжності стосовно поведінки неповнолітнього потерпілого, зокрема ОСОБА_11 повідомила, що він назвав своє прізвище, а інші, що ні.

Колегія суддів погоджується із наведеними у вироку висновками суду щодо оцінки показань обвинуваченої, неповнолітнього потерпілого та свідків, оскільки вони ґрунтуються на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин цього кримінального провадження.

Показання свідка ОСОБА_18 об`єктивно викладені судом у вироку, а тому доводи апеляційної скарги обвинуваченої про те, що вони не наведені у вироку, є необґрунтованими.

Посилання законного представника потерпілого на те, що ОСОБА_5 не визнає себе винною, не розкаялась і не вибачилась, шкоду не відшкодувала, як на підставу визнання вироку незаконним в частині призначення покарання через його м`якість, не є обґрунтованими, оскільки ці обставини свідчать лише про обрану обвинуваченою позицію захисту від обвинувачення, яка спростована дослідженими в судовому засіданні доказами, на підставі яких судом у вироку викладено формулювання обвинувачення визнаного доведеним, правильно кваліфіковані її дії і призначено покарання відповідно до закону.

Доводи апеляційних скарг прокурора та законного представника щодо невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок м`якості, а також їх вимоги про посилення покарання є не обґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню.

При призначенні покарання ОСОБА_5 суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є злочином невеликої тяжкості, обставини справи, дані про особу обвинуваченої, яка за місцем проживання характеризується позитивно, раніше не судима, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання; поведінку самого неповнолітнього потерпілого і призначив покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Рішення суду про звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням і покладенням на неї обов`язків відповідає вимогам ч. 1 ст. 75 та ст. 76 КК України і по суті є правильним.

Те що у вироку суду до редакції матеріальної норми пунктів 2 і 3 ч. 1 ст. 76 КК України добавлені слова відповідно: «місце» і «органи», на що в своїй апеляційній скарзі вказує прокурор, не є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, яке відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 та ст. 413 КПК України, є підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, а тому доводи апеляційної скарги прокурора і в цій частині є необґрунтованими.

Під час апеляційного розгляду не встановлено неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження та істотних порушень кримінального процесуального закону, які є підставою для скасування вироку суду першої інстанції, а тому апеляційні скарги обвинуваченої, прокурора та законного представника потерпілого необхідно залишити без задоволення, а вирок суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409, 419 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_5 , прокурора Свалявського відділу Мукачівської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , законного представника потерпілого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 грудня 2015 року відносно обвинуваченої ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 125 КК України, залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанцій набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3