Справа №451/2000/13-к
Провадження № 1-кп/451/1/16
ВИРОК
іменем України
01 квітня 2016 року

Радехівський районний суд Львівської області

у складі: головуючого-судді ОСОБА_1

при секретарі судового засідання ОСОБА_2

з участю: прокурора ОСОБА_3

потерпілої ОСОБА_4

представника потерпілої ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Радехів кримінальне провадження №0000044 про обвинувачення

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця смт.Заліжці Зборівського району Тернопільської області, жителя АДРЕСА_1 , з вищою освітою, працюючого директором ТОВ «Центрохолод», одруженого, раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.126 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

20 жовтня 2012 року, близько 13 години 30 хвилин, знаходячись поблизу господарства, що розташоване у АДРЕСА_2 , на грунті неприязних стосунків під час суперечки з ОСОБА_4 , умисно наніс останній один удар рукою в область голови, чим завдав їй фізичного болю.

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_7 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.126 КК України не визнав та у судовому засіданні пояснив, що 20.10.2012 року, в обідню пору, він здійснював роботи, пов`язані із бетонуванням металевого стовпця при заїзді до господарства, що знаходиться у м.Радехів по вулиці Федьковича. У якийсь час до нього підійшла ОСОБА_8 , яка зробила йому зауваження щодо неправомірності його дій. Після чого, за спливом якогось часу, до нього підійшли ОСОБА_9 і ОСОБА_4 , з якими він перебуває у неприязних відносинах та зробили зауваження, чому він бетонує стовпця без відповідного дозволу. На їхні претензії він не реагував і продовжував виконання розпочатих робіт. ОСОБА_9 своїм автомобілем привіз землевпорядника Радехівської міської ради ОСОБА_10 , із якою він розмовляв з метою пояснити їй свої дії. Під час розмови із ОСОБА_10 , ОСОБА_4 , яка стояла поряд, підняла кулаки та пішла на нього, а тому він вважаючи, що вона має намір його ударити, відштовхнув останню від себе. ОСОБА_4 оглянулася позад себе, ніби вибираючи місце де упасти та присіла на асфальт. ОСОБА_11 у цей час підбіг до нього та ударив в обличчя, від чого він знепритомнів і, що відбувалося в подальшому, не пригадує. Наголошує, що ОСОБА_4 наближаючись до нього рухалася досить швидко і могла упасти наштовхнувшись на його руки, які він виставив наперед себе захищаючись він останньої. Наміру ударити потерпілу, або спричинити їй біль, а тим більше тілесні ушкодження у нього не було. Також не визнає і цивільний позов.

Заперечення обвинуваченого ОСОБА_7 щодо його непричетності до інкримінованих йому дій спростовуються наступним.

Потерпіла ОСОБА_4 у судовому засіданні пояказала, що проживає в АДРЕСА_3 . 20.10.2012 року, їй зателефонувала дочка ОСОБА_8 та пояснила, що ОСОБА_12 неподалік заїзду до їхнього господарства закопує стовпця. Маючи намір прояснити правомірність дій обвинуваченого, її чоловік ОСОБА_9 привіз землевпорядника Радехівської міської ради ОСОБА_10 , яка запропонувала ОСОБА_13 надати дозвільні документи на встановлення стовпця. ОСОБА_7 відповідного дозволу не мав та почав проявляти агресію до присутніх, зокрема ображаючи їх. У якийсь момент, обвинувачений підійшов до неї та ударив її рукою у ліву частину голови, від чого вона упала на асфальтне покриття. Про наведене її дочка повідомила міліцію, які після приїзду, відвезли її до медичного закладу. У Радехівській ЦРЛ їй надали необхідну медичну допомогу, оскільки в неї був значно підвищений артеріальний тиск та боліла голова. Повернувшись додому, вона зауважила наявність синця на лівій частині сідниці, царапини і почервоніння колін. Синця на голові у неї не було, але місце удару боліло. Стверджує, що тілесні ушкодження та біль у голові утворилися у неї виключно в результаті неправомірних дій ОСОБА_7 .. Позов просить задоволити.

Допитана в судовому засідання експерт ОСОБА_14 показала, що під час виконання функцій судово-медичного експерта Радехівського відділення бюро судової експертизи, вона проводила огляд ОСОБА_4 .. Під час огляду потерпілої, нею було констатовано наявність у останньої синця на лівій частині сідниці, характер і походження якого відповідали поясненням ОСОБА_4 .. Щодо саден і почервонінь на колінах, потерпіла їй нічого не говорила, відповідно такі нею не фіксувалися. У подальшому нею була проведена судово-медична експертиза ОСОБА_4 , із врахуванням матеріалів медичних даних потерпілої, зокрема амбулаторної картки потерпілої. Після чого, нею було складено висновок у якому вона констатувала наявність у ОСОБА_4 синця на лівій сідниці, забій лівого колінного суглобу та гонартроз правого колінного суглобу. Однак, забій лівого колінного суглобу та гонартроз правого колінного суглобу нею було встановлено із медичної карти амбулаторного хворого і вони не відносяться до тілесних ушкоджень. Що ж стосується синця на лівій сідниці, із врахуванням місця розташування такого, мало ймовірно, що він утворився від падіння на рівну поверхню.

Свідок ОСОБА_15 у судовому засіданні показала, що вона працює у Радехівській ЦРЛ і не пригадуючи дати та часу, вона була присутня під час огляду лікарем-хірургом ОСОБА_16 ОСОБА_4 , після чого здійснила відповідний запис у Журналі реєстрації амбулаторних хворих. Так, запис, що у ОСОБА_4 було констатовано забій лівого колінного суглобу, вона здійснила за вказівкою ОСОБА_17 .. Після завершення огляду пацієнтки, вона зробила їй укол для пониження артеріального тиску і такий вона зробила у верхню частину сідниці. Не пригадуючи при цьому в деталях, але укол вона нібито зробила у ліву частину сідниці.

Свідок ОСОБА_18 у судовому засіданні показав, що не пригадуючи точної дати та часу, будучи ургентним лікарем, він був викликаний для огляду хворої після її побиття. Однак, коли він оглянув жінку, зауважив відсутність крові та травм, відповідно зробив висновок, що допомога лікаря-хірурга у даному випадку не потрібна, а тому пішов додому.

Свідок ОСОБА_19 у судовому засіданні показав, що записи у медицинській карті ОСОБА_4 про наявність у неї гонартрозу вчинені ним. Зазначив, що як захворювання гонартроз може бути результатом травми, однак в даному випадку такий не був посттравматичним.

Свідок ОСОБА_20 у судовому засіданні показала, що вона являється дружиною обвинуваченого. Так, не пригадуючи точної дати і часу, ОСОБА_7 проводив роботи із огородження заїзду до їхнього господарства з метою забезпечити неможливість проникнення до них сторонніх осіб. ОСОБА_9 привіз землевпорядника Радехівської міської ради ОСОБА_10 , яка попросила її надати дозвільні документи на роботи, а тому вона пішла в будинок, щоби їх взяти. Уже перебуваючи поряд чоловіка, вона побачила, що ОСОБА_4 швидко пішла на ОСОБА_7 , а потім зробила два кроки назад і присіла на землю. Чи виставляв ОСОБА_7 руки у момент наближення до нього ОСОБА_4 , вона не бачила. Що відбувалося в подальшому після падіння потерпілої, вона не пригадує.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні показала, що вона займає посаду землевпорядника Радехівської міської ради. Так, 20.10.2012 року, приблизно о 12 годині, вона за вказівкою міського голови повинна була перевірити, чи ОСОБА_7 законно ставить стовпця. Підійшовши до господарства ОСОБА_9 , зауважила, що ОСОБА_7 забетонував металевого стовпця на землі, що належить міській раді і сказала останньому зупинити проведення робіт до вирішення питання правомірності його дій. ОСОБА_4 сварилася із ОСОБА_7 і через деякий час вона побачила, що ОСОБА_4 лежить на асфальті. Чи наносив удар потерпілій ОСОБА_7 , вона не бачила. Ствердно показала, що ОСОБА_4 під час словесної суперечки із ОСОБА_7 знаходилася поруч із ним.

Свідок ОСОБА_21 у судовому засіданні показала, що вона працює у Радехівській ЦРЛ. Так, не пригадуючи точної дати та часу, під час її чергування у лікарні, за медичною допомогою звернулася ОСОБА_4 , яку вона особисто не оглядала.

Свідок ОСОБА_22 у судовому засіданні показала, що вона є дочкою обвинуваченого. Так, не пригадуючи часу, 20.10.2012 року, її батько ОСОБА_7 встановлював стовпець неподалік заїзду до їхнього господарства. Перебуваючи в цей час на території господарства, вона почула голосну розмову між батьком та ОСОБА_9 , а через деякий час до них підійшла ОСОБА_10 .. На просьбу своєї матері, вона пішла у будинок та звідти почала спостерігати за розвитком конфлікту між батьком і Наумовими. У якийсь момент вона зауважила, що ОСОБА_4 швидко почала йти на батька, наштовхнулася на виставлену з метою захисту руку того та упала на сідниці. Наголосила, що ОСОБА_7 не мав змоги уникнути зіткнення із ОСОБА_4 ..

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні показав, що 20.10.2012 року, в обідню пору, повертаючись додому із роботи, він побачив, що ОСОБА_7 на неналежній йому земельній ділянці, здійснює роботи по бетонуванню стовпця. На його запитання, хто надав дозвіл на виконання цих робіт, ОСОБА_7 почав поводити себе агресивно. Відповідно, він зателефонував у міську раду та через деякий час до вияснення питання правомірності встановлення стовпчика приєдналася землевпорядник міської ради ОСОБА_10 .. Під час розмови із ОСОБА_7 , ОСОБА_4 знаходилася від останнього на відстані приблизно 1-1,5м. У якийсь момент, ОСОБА_7 зробив крок на зустріч ОСОБА_4 та ударив її рукою в голову, від чого та упала на асфальт. Їхня дочка ОСОБА_8 підняла матір, після чого потерпілу відвезли у медичний заклад, де їй було надано необхідну допомогу.

Піддавши аналізу покази обвинуваченого ОСОБА_7 щодо обставин, що він виставив руки з метою самозахисту від ОСОБА_4 , а остання на них наштовхнулася та упала, суд вважає такі надуманими і викладеними без відповідних доказових обґрунтувань з метою уникнути відповідальності.

Також, судом критично оцінено покази свідка ОСОБА_22 у яких вона зазначила, що ОСОБА_4 швидко пішла на батька із піднятими руками, наштовхнулася на виставлені ОСОБА_7 з метою захисту руки, від чого упала, оскільки свідок не знав і не міг знати, без відповідно попереднього узгодження із іншою особою, з якою метою батько виставив наперед себе руки.

Окрім цього, незважаючи на невизнання своєї вини у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.126 КК України, винність обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, підтверджується також іншими доказами, зібраними в ході досудового розслідування та дослідженими у судовому засіданні, зокрема:

з протоколу проведення слідчого експерименту від 29.11.2013 року та доданої до нього фото таблиці вбачається, що ОСОБА_4 розповіла та на місці показала обставини конфлікту між нею та ОСОБА_7 , що мав місце 20.10.2012 року в м.Радехів по вулиці Федьковича, в результаті чого вона упала на асфальтне покриття (а.к.п.76-81);

з протоколом проведення слідчого експерименту від 29.11.2013 року та доданої до нього фото таблиці вбачається, що ОСОБА_9 розповів та показав на місці обставини поді, що мали місце 20.10.2012 року у АДРЕСА_2 , за результатами яких, після удару ОСОБА_7 , ОСОБА_4 упала (а.к.п.82-87).

Вказані докази визнаються належними та допустимими.

Органом досудового розслідування дії обвинуваченого ОСОБА_7 було кваліфіковано за ч.1 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.

У ході розгляду справи, відповідно до вимог статті 338 КПК України прокурором було змінено обвинувачення та кваліфіковано дії ОСОБА_7 за ч.1 ст.126 КК України, як умисне завдання удару, який завдав фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень (т.2 а.с.153-155), з чим погоджується суд.

Тобто, із врахуванням наведеного вище, суд приходить до переконання, що у результаті неправомірних дій ОСОБА_7 під час подій, які мали місце 20.10.2012 року, зокрема завдання удару ОСОБА_4 , останній було спричинено фізичний біль.

Пом`якшуючих та обтяжуючих вину обставин, передбачених ст.ст.66,67 КК України в діях обвинуваченого ОСОБА_7 , судом не встановлено.

При визначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , із врахуванням вимог ст.65 КК України, судом до уваги приймаються суспільна небезпека скоєного, особа обвинуваченого, який до кримінальної відповідальності притягається вперше та задовільно характеризується за місцем свого проживання (а.к.п.89-90).

У відповідності до наведеного, суд приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_7 слід призначити міру покарання в межах санкції статті обвинувачення, зокрема у виді штрафу, що буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Потерпілою ОСОБА_4 заявлено цивільний позов, відповідно до вимог якого, заявниця просить стягнути із ОСОБА_7 у її користь моральну шкоду в розмірі 24000 гривень (т.1 а.с.14-16).

Приймаючи до уваги доведеність обставин справи та наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями ОСОБА_7 і спричиненням фізичного болю ОСОБА_4 , також те, що мали місце неправомірні дії мужчини щодо особи жіночої статі, наведене ж в сукупності свідчить про несумісність засадам суспільного співіснування і, які вплинули на стан здоров`я потерпілої, керуючись ст.1167 ЦК України та відповідно до рекомендацій Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року, суд вважає, що вимоги позивачки слід задоволити частково, стягнувши із обвинуваченого у її користь 2000 гривень, що буде співрозмірним заподіяній шкоді.

Судові витрати відсутні та запобіжний захід до обвинуваченого не застосовувався.

До речових доказів у кримінальному провадженні віднесено - медичну карту ОСОБА_4 та журнал реєстрації амбулаторних хворих за 2012 рік в 3-х томах, питання ж про їх долю слід вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.368-371,373,374 КПК України, суд

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст.126 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що еквівалентно вісімсот п`ятдесяти гривень.

Відповідно до ст.49, ч.5 ст.74 КК України ОСОБА_7 звільнити від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

Цивільний позов ОСОБА_4 задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 2000 гривень моральної шкоди.

Речові докази у справі - медичну карту ОСОБА_4 та журнал реєстрації амбулаторних хворих за 2012 рік в 3-х томах, залишити при матеріалах кримінального провадження.

На вирок може бути подана апеляція до Апеляційного суду Львівської області, шляхом подання її через Радехівський районний суд Львівської області, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, а іншим учасникам судового провадження - на їх вимогу.

ГоловуючийОСОБА_1