АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1856/16 Справа № 192/2415/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Апеляційного суду кримінальне провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , гр.України, раніше неодноразово судимого,

за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 18 липня 2016 року, якою було відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

За участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7 , засудженого, який приймає участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_8 ,
ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 вважає ухвалу суду незаконною. Судовий розгляд проведено неповно, односторонньо. Суд не взяв до уваги його характеристику, те що він працює, має заохочення, а посилання представника колонії на наявність в нього стягнення безпідставне, оскільки на час розгляду клопотання воно погашене. Просить ухвалу суду скасувати, задовільнити клопотання та його умовно-достроково звільнити.

Суд, відмовляючи засудженому ОСОБА_6 в задоволенні клопотання про застосування до нього умовно-дострокового звільнення на підставі ст.81 КК України, зазначив, що засуджений, який відбув 2/3 частини строку покарання, працевлаштований в Солонянській виправній колонії №21, але не постійно, до праці ставиться посередньо. Згідно довідки про заохочення та стягнення, на даний період часу має лише одне заохочення застосоване 31 січня 2015 року. На підставі чого суд прийшов до висновку, про відсутність підстав для визнання засудженого таким, що належно ставиться до праці, оскільки наявне у засудженого заохочення має разовий, а не систематияний характер і є недостатнім для оцінки ставлення до праці засудженого, як належне.

Засуджений за весь період відбування покарання має два стягнення за порушення режиму утримання. Згідно наявних в особовій справі характеристик засуджений за весь період відбування покарання характеризується посередньо, приймає участь в реалізації програм диференційованого виховного впливу, не приймає участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі, не приймає участь в роботі самодільних організацій, в зв`язку з чим, суд, не може визнати поведінку засудженого сумлінною.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу та просив скасувати ухвалу суду

та постановити нову, якою звільнити його від відбування покарання на підставі ст.81 КК України, думку прокурора, який вважав, що ухвалу суду необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого залишити без задоволення, вивчивши та проаналізувавши доводи, викладені в апеляції, співставивши їх з матеріалами справи, колегія суддів вважає апеляцію засудженого ОСОБА_6 такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен грунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.
Баглійським районним судом м. Дніпродзержинськ від 06 грудня 2013 року ОСОБА_6 засуджений за ч.3 ст.186 КК України до 5 років позбавлення волі.

26 лютого 2016 року ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_6 зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 31 липня 2013 року по 06 січня 2014 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

З 02 серпня 2013 року засуджений ОСОБА_6 перебуває в місцях позбавлення волі, з 10 лютого 2014 року відбував покарання в ДВК-89, а з 20 лютого 2014 року відбуває покарання в Солонянській ВК-21, де характеризується посередньо, допустив два порушення режиму відбування покарання за що мав два стягнення, які погашені в установленому порядку, має одне заохочення правами начальника установи.

Згідно характеристики від 11 липня 2016 року слідує, що засуджений ОСОБА_6 не довів своє виправлення та не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Крім того, 03 квітня 2015 року комісією установи відмовлено у застосуванні змін умов тримання відповідно статей 100,101 КВК України як особі, що нестав на шлях виправлення.

05 лютого 2016 року комісією установи відмовлено у застосуванні заміни не відбутої частини покарання більш м`яким покаранням відповідно до ст.82 КК України особі, що не стала на шлях виправлення.

01 липня 2016 року комісією установи відмовлено у застосуванні умовно-дострокового звільнення відповідно до ст.81 КК України як особі, що не довела своє виправлення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи в апеляції ОСОБА_6 на те, що судове слідство проведено неповно та односторонньо, а надані матеріали досліджувались неналежним чином, є безпідставними.
Як вбачається з журналу судового засідання, судом всесторонньо та об`єктивно було встановлено та досліджено всі надані суду матеріали справи, в тому числі і висновки адміністрації виправної установи та спостережної комісії, яким була дана належна правова оцінка з точки зору їх допустимості, достатності та належності.
Таким чином, з огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що засуджений ОСОБА_6 не довів своє виправлення та обґрунтовано відмовив в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення, а відтак підстав для задоволення апеляційної скарги засудженого та скасування ухвали суду з мотивів наведених у ній колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 18 липня 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Судді: ______________ ______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4