ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/1902/16-к
Провадження № 1-кс/362/179/16
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 квітня 2016 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

слідчого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

за участю прокурора - ОСОБА_3 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ Васильківського ВП ГУНП в Київській областілейтенанта поліції ОСОБА_4 , погодженого прокурором Васильківського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури ОСОБА_3 про дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,
в с т а н о в и в:
Слідчий СВ Васильківського ВП ГУНП в Київській областілейтенант поліції ОСОБА_4 , погодженого прокурором Васильківського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури ОСОБА_3 звернулася до суду з клопотанням про дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Матеріали досудового розслідування внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16 січня 2016 року за № 0000095, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

Клопотання мотивує тим, 14.01.2016 року близько 23 год. ОСОБА_5 , знаходячись в м. Василькові, по вул. Фрунзе, поряд з нічним клубом «Астрал», помітив свого знайомого ОСОБА_6 , . ІНФОРМАЦІЯ_2 та попросив в нього мобільний телефон марки «Хайвей» для того, щоб зателефонувати. В цей час у ОСОБА_5 виник умисел, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном шляхом обману, а саме на заволодіння мобільним телефоном, що належить ОСОБА_6 . Останній погодився на прохання ОСОБА_5 та не будучи обізнаним про злочинні наміри ОСОБА_5 , передав останньому свій мобільний телефон. У подальшому ОСОБА_5 роблячи вигляд, що він комусь телефонує, з місця злочину зник. Таким чином ОСОБА_5 заволодів мобільним телефоном марки «Хайвей», вартістю 1 230 грн.

У подальшому вказаним майном ОСОБА_5 розпорядився на власний розсуд, чим заподіяв неповнолітньому ОСОБА_6 матеріальної збитку на загальну суму 1 230 грн.

Також, 15.01.2016 року, близько 08 год. ОСОБА_5 , знаходячись в приміщенні Васильківської ЗОШ № 3, що по вул. Шевченка, 46, в м. Василькові Київської області, помітив малолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який тримав в руках мобільний телефон марки «Самсунг». Користуючись тим, що поруч з неповнолітнім немає нікого з дорослих, ОСОБА_5 вирішив заволодіти шляхом шахрайства мобільним телефоном неповнолітнього. Після чого ОСОБА_5 умисно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном шляхом обману, підійшов до неповнолітнього ОСОБА_8 та попросив у останнього мобільний телефон, щоб подзвонити. На що ОСОБА_7 погодився та, не будучи обізнаним про злочинні наміри ОСОБА_5 , передав останньому свій мобільний телефон. У подальшому ОСОБА_5 роблячи вигляд, що він комусь телефонує, з місця злочину зник. Таким чином ОСОБА_5 заволодів мобільним телефоном марки «Самсунг», вартістю 3 500 грн., в якому знаходилась сім-картка оператора «Київстар», вартістю 35 грн.

У подальшому вказаним майном ОСОБА_5 розпорядився на власний розсуд, чим заподіяв батькові малолітнього, ОСОБА_9 матеріальної збитку на загальну суму 3 535 грн.

10.03.2016 року ОСОБА_5 у порядку ст. 278 КПК України повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України. Здійснити допит ОСОБА_5 не представилось можливим у зв`язку із переховуванням останнього від органів досудового розслідування.

Вина підозрюваного ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_9 , вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30.08.2012 року, та іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Підозрюваний ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до трьох років.

Також слідчий зазначив, що підозрюваний ОСОБА_5 з метою уникнення відповідальності на даний момент переховується від органів досудового розслідування і його місце знаходження не відоме, перебуваючи на волі, може незаконно впливати на потерпілого ОСОБА_9 та потерпілого ОСОБА_6 який являється прямим свідком вчинення ним кримінального правопорушення, а також одержавши відомості про звернення слідчого до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до початку розгляду клопотання в суді, може не прибути до суду за судовим викликом, а тому з метою запобігання ризикам застосування більш м`яких запобіжних заходів на його думку є неможливим.

14.04.2016 року органом досудового розслідування до суду подано клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_5 ..

Фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів на підставі ч. 1 ст. 107 КПК України не здійснювалась, оскільки таке клопотання не заявлялось.
У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, вказавши, що підозру ОСОБА_5 було направлено слідчим поштою за місцем його проживання, чи отримав він її прокурору не відомо надати доказів суду про отримання останнім підозри не може оскільки таки в неї відсутні.

Заслухавши прокурора ОСОБА_3 , дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
Згідно з пунктом 18 частини 1 статті 3 КПК України до повноважень слідчого судді належить здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні. У пункті 1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.04.2013 р. № 511-550/0/4-13 «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» зазначено таке: «слідчий суддя має сумлінно виконувати обов`язки щодо загального захисту прав людини у порядку статті 206 КПК України».

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.04.2013 р. № 511-550/0/4-13 «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» запобіжні заходи, затримання у кримінальному провадженні застосовуються тільки з метою та за наявності підстав, визначених ст. 177 КПК. Слідчому судді, суду слід враховувати, що рішення про застосування одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи підозрюваного, обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу (визначеним у КПК конкретним підставам і меті), що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.
Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу при розгляді відповідного клопотання, слідчий суддя, суд щоразу зобов`язаний:
- здійснювати повноваження із судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування і судового розгляду, діяти відповідно до вимог кримінального процесуального закону;
пам`ятати, що критерії для обрання того чи іншого запобіжного заходу передбачені у ч. 1 ст. 194 КПК, а тому слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування запобіжного заходу, якщо за результатами розгляду клопотання встановить:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор;3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні;
- перевіряти наявність підстав і мети застосування запобіжного заходу у кримінальному провадженні, встановлювати обґрунтованість таких підстав з огляду на фактичні дані, установлені конкретні обставини кримінального провадження;
- враховувати, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (Конвенція), а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ).
Відповідно до ч. 1 ст. 188 КПК України прокурор, слідчий за погодженням з прокурором має право звернутися із клопотанням про дозвіл на затримання підозрюваного, обвинуваченого з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно ч. 2 ст. 189 КПК України клопотання про дозвіл на затримання підозрюваного, обвинуваченого з метою приводу розглядається слідчим суддею, судом негайно після одержання цього клопотання.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 276 ЦПК України, повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках: 1) затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення; 2) обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів; 3) наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Згідно ч. 1. ст. 278 КПК України, письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.
Як вбачається із клопотання, адресою проживання ОСОБА_5 є: АДРЕСА_1 (а.с. 1-2).
Відповідно на цю адресу надсилалися виклики щодо явки останнього до слідчого та повідомлення про підозру (а.с. 12, 21).
Разом з тим, матеріали клопотання не містять жодного допустимого доказу проживання ОСОБА_5 за вказаною у клопотанні адресою на час надсилання вказаних вище повідомлень та на час розгляду клопотання, оскільки не надано: довідки форми 3 або форми картки реєстрації особи наявної у територіальному підрозділі ДМС та адресної картки; відомостей зняття з реєстрації чи про реєстрацію місця проживання особи (в адресно-довідковому підрозділі територіального органу ДМС); витягу з реєстру відносно власника вказаного майна, що ставить під сумнів проживання, реєстрацію чи належність квартири ОСОБА_5 , а тому і належне його повідомлення органами досудового слідства про проведення слідчих дій під час проведення досудового розслідування та отримання ним повідомлення про підозру.
Вказане виключає ризик переховування ОСОБА_5 , як належно повідомленого про підозру, від органів досудового розслідування.
Крім того, в матеріалах клопотання відсутні рапорти адресованих начальнику СВ Васильківського ВП ГУНП в Київській області та начальнику Васильківського ВП ГУНП в Київській області щодо вжиття заходів встановлення місце знаходження та перебування ОСОБА_5 .
Посилання прокурора на повідомлення слідчим про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу № 55 від 11 березня 2016 року, як на неодноразове належне повідомлення ОСОБА_5 про виклик та вручення йому повідомлення про підозру, свідчать про направлення поштових відправлень з невідомим вмістом, оскільки на вказаних відправленнях відсутні посилання на їх вміст (повістка, виклик, повідомлення про підозру), а також матеріали клопотання не містять жодного належного доказу про отримання останнім або його родичами, які також не встановленим матеріалами клопотання повідомлення про підозру.
Основоположні права та свободи людини, зокрема й права на свободу та особисту недоторканність, проголошеного як у ст. 5 Європейської Конвенції з прав людини, так і в ст. 29 Конституції України, та рішеннями Європейського суду. Органи обвинувачення повинні забезпечити дотримання конституційних прав і свобод людини, серед яких особливе місце займає право на свободу та особисту недоторканність, на рівні, якому вони гарантуються Конвенцією і практикою Суду. Звуженням прав людини і громадянина порушує вимоги ст. 22 Конституції, та суперечить вимогам ст. 5 Конвенції.
Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги відсутність клопотань з боку прокурора про зміну або доповнення поданого клопотання, слідчий суддя приходить до обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_5 станом на час надходження клопотання до суду, тобто на 12 год. 20 хв. 14 квітня 2016 року та на час розгляду клопотання в суді письмове повідомлення про підозру не вручалося, то і ОСОБА_5 в передбаченні нормами ст. 42 КПК України не набув статусу підозрюваного, що позбавляє права звернення з відповідним клопотанням слідчого та прокурора до суду, а тому слідчий суддя з метою гарантування права на справедливий судовий розгляд та дотримання прав громадянина України приходить до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні клопотання.
Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 40, 42, 131, 132, 176-178, 187, 188, 189-190 КПК України, слідчий суддя,

у х в а л и в:
В задоволенні клопотання слідчого СВ Васильківського ВП ГУНП в Київській областілейтенанта поліції ОСОБА_4 про дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя ОСОБА_10