Справа № 343/551/16-к
Провадження № 11-кп/779/185/2016
Категорія ч.1 ст.115 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 квітня 2016 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Долинського районного суду Івано-Франківської області від 16 березня 2016 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання Долинського виправного центру № 118 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Липкани Бричанського району Республіки Молдова,зареєстрованого по АДРЕСА_1 , українця, громадянина Республіки Молдова, засудженого вироком Суворовського районного суду м. Одеса від 11.02.2009 року за ч.1 ст. 115 КК України до 10 років позбавлення волі, громадянина України, -

в с т а н о в и л а :
Вказаною ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання Долинського виправного центру № 118 про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання призначеного вироком Суворовського районного суду м. Одеса від 11.02.2009 року.

Своє рішення суд мотивував тим, що ОСОБА_7 хоч і був чотири рази заохочений, однак й чотири рази на нього накладалися стягнення. Заохочення послужили підставою заміни засудженому невідбутої частини покарання у вигляді позбавлення волі більш м`яким у вигляді обмеження волі. ОСОБА_7 працевлаштований, однак з витрат, які були стягнуті з нього за вироком суду, він погасив тільки 357,18 гривень. Непогашена сума боргу становить 8704,25 грн., що свідчить про його байдужість до постановленого рішення суду. У характеристиці та клопотанні Долинського ВЦ відсутні відомості про наявність цього стягнення, поступлення виконавчих листів в установу, що свідчить про приховування такої інформації від суду. Крім того, психологічна характеристика засудженого не дає підстав вважати, що він готовий до самокерованої правослухняної поведінки. Сам по собі факт сумлінного ставлення засудженого до праці у Долинському ВЦ не може служити переконливою підставою для висновку про те, що засуджений виправився та не буде продовжувати вчиняти нові злочини.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 вважає ухвалу суду першої інстанції незаконною, необґрунтованою та невмотивованою.

В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що свою вину у вчиненому злочині він визнав повністю і щиро розкаявся. Частину призначеного покарання він вже відбув, а невідбутий строк покарання, призначений вироком суду, йому замінено на обмеження волі. Звертає увагу суду, що відповідно до ч.3 ст.82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким застосовуються до засудженого, який став на шлях виправлення.

Вказує, що на виконання приписів ч.3 ст. 81 КК України три чверті строку, призначеного йому вироком суду покарання, закінчилися 10.02.2016 року, а враховуючи положення ЗУ «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 р. йому судом зараховано строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, три чверті строку покарання витекли ще раніше.

Зазначає, що відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26.04.2002р. «Про умовно-дострокове звільнення від відбуття покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» головною умовою умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Стверджує, що його сумлінна поведінка і ставлення до праці доведені наявністю чотирьох заохочень, дотриманням правил внутрішнього розпорядку, беззаперечним виконанням вказівок і розпоряджень адміністрації Долинського виправного центру, а накладені раніше стягнення погашені у встановленому законом порядку.

Одночасно вказує, що немає можливості погасити борг, присуджений вироком суду, оскільки плата за виконані ним роботи в установі виконання покарань фактично використовується на його утримання. А також, спростовуючи посилання суду на той факт, що він не має постійного місця проживання, а тому подальші стягнення боргу на користь держави буде важко здійснювати, вказує, що після звільнення з місць позбавлення волі має намір проживати у своєї бабусі, жительки с. Зелена Кельменецького р-ну Чернівецької області.

Просить ухвалу суду щодо нього скасувати та ухвалити нову, якою задоволити його апеляційну скаргу та клопотання Долинського виправного центру № 118 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та звільнити його умовно-достроково від відбування покарання, призначеного вироком Суворівського районного суду м. Одеси від 11.02.2009 року.

Під час апеляційного розгляду:

- засуджений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_8 підтримали вимоги апеляційної скарги та просили скасувати ухвалу Долинського районного суду від 16 березня 2016 року та ухвалити нову ухвалу , якою задовольнити клопотання Долинського виправного центру №118 та звільнити засудженого умовно-достроково від відбування покарання ;

- прокурор підтримав апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 , просив застосувати до нього положення ст.81 КК України;

- представник Долинського виправного центру ДПтСУ в Івано-Франківській області №118 ОСОБА_9 підтримав доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_7 та просив його умовно-достроково звільнити від відбування покарання.

Заслухавши доповідь судді, доводи засудженого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , представника Долинського виправного центру ДПтСУ в Івано-Франківській області №118 ОСОБА_9 та прокурора ОСОБА_6 , дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи і мотиви апеляційної скарги засудженого, колегія суддів приходить до висновку, що слід відмовити у її задоволенні, виходячи із наступного.

Згідно ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Крім того, ч. 3 ст.81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин.

Разом з тим, згідно роз`яснень п. п. 2, 17 Постанови № 2 від 26 квітня 2002 року Пленуму Верховного Суду України "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання - того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці.

Критерієм сумлінної поведінки є неухильне дотримання всіх вимог режиму місця відбування покарання та всіх покладених на засудженого обов`язків. Чесним ставленням до праці є постійна старанність у роботі, прагнення до кращого виконання дорученої роботи, підвищення кваліфікації, бережливе ставлення до матеріалів, обладнання. Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно - дострокового звільнення від покарання.

Судом першої інстанції встановлено, що вироком Суворовського районного суду м. Одеса від 11.02.2009 року ОСОБА_10 визнаний винним за ст. 115 ч. 1 КК України та засуджений до 10 років позбавлення волі. Вищевказаним вироком суду з ОСОБА_11 стягнуто на користь держави 9061,43 грн.

При розгляді клопотання про застосування умовно-дострокового звільнення, суд першої інстанції обґрунтовано прийняв до уваги , що зі змісту матеріалів особової справи засудженого ОСОБА_12 вбачається , що він 4 рази був заохочений за сумлінну поведінку,2 рази за участь у спортивних змаганнях, 2 рази за ставлення до праці та на нього накладались 4 стягнення, працевлаштований, з витрат, які були стягнуті нього за вироком суду, погасив 357,18 гривень, а непогашена сума боргу становить 8704,25 грн.,він є громадянином Молдови, дозволу на постійне проживання в Україні не має, до засудження офіційно не працював, на час вчинення злочину проживав в орендованій квартирі в м. Одесі.

Крім того,суд першої інстанції вказав на те, що з матеріалів особової справи вбачається, що в Республіці Молдова відносно ОСОБА_11 порушено кримінальну справу за ст. 217 ч. 1 КК Республіки Молдова.

Під час апеляційного розгляду захисником ОСОБА_8 надано квитанції від 25.02.2016 року про сплату ОСОБА_7 на користь ДВЦ 500 грн., що свідчить про намагання засудженого відшкодувати судові витрати, стягнуті вироком суду.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 14.05.2015 року засудженому ОСОБА_7 замінено невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке покарання у виді 3 років 2 місяців 26 днів обмеження волі.

Зі змісту мотивувальної частини вищевказаної ухвали суду вбачається, що рішення про заміну покарання було прийнято в зв`язку з тим, що засуджений ОСОБА_7 режим утримання та трудової дисципліни не порушував, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Таким чином, сумлінна поведінка та ставлення до праці засудженого ОСОБА_7 отримали належну оцінку судом у виді заміни невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке у виді обмеження волі.

При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що з часу прийняття такого рішення пройшов доволі нетривалий строк, під час якого засуджений ОСОБА_7 отримав тільки одне заохочення від начальника відділення СПС.

Так, з 10.06.2009 року засуджений ОСОБА_7 відбував покарання в Коломийській ВК №41 , а з 26.05.2015 року відбуває покарання в Долинському виправному центрі №118.

Ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 20.01.2016 року у строк покарання, призначеного за вироком суду, ОСОБА_7 зараховано строк попереднього ув`язнення з 10.08.2008 року по 05.05.2009 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те , що засуджений ОСОБА_7 не може бути звільнений умовно-достроково від відбування покарання, оскільки сукупність досліджених судом першої інстанції даних, які характеризують особистість засудженого, його поведінка та ставлення до праці за весь період відбування покарання свідчать про те, що він не довів своє виправлення.

Колегія суддів вважає, що суд належним чином перевірив наявність підстав для умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання і у відповідності до вимог закону та прийняв законне і обґрунтоване рішення, яким відмовив в задоволенні клопотання Долинського виправного центру № 118 про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 418, 419 КПК України, ст.81 КК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Долинського районного суду Івано-Франківської області від 16 березня 2016 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання Долинського виправного центру № 118 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 без змін.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4