Ухвала іменем україни 14 липня 2016 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретаріОСОБА_4 ,
розглянула в судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000028 за касаційною скаргою захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_6 , на вирок Корецького районного суду Рівненської області від 20 серпня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 28 грудня 2015 року щодо

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця

с. Гніздичка (с. Шляхтинці) Тернопільського району Тернопільської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
за участю прокурораОСОБА_7 ,
захисникаОСОБА_5 ,
засудженогоОСОБА_6 ,
В С Т А Н О В И Л А:
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_5 посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність висновків суду викладених у вироку, фактичним обставинам справи, просить судові рішення щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Вказує, що всупереч вимогам КПК України, розгляд кримінального провадження було проведено упереджено, незаконно, необґрунтовано та з порушенням засудженого права на захист. Крім того, стороною захисту було заявлено відвід, однак головуючий суддя всупереч вимогам кримінального процесуального закону, продовжив розгляд даної справи. Стверджує, що саме водій автомобіля «УАЗ» ОСОБА_8 винен у дорожньо-транспортній пригоді, оскільки порушив ПДР України зупинив автомобіль в забороненому місці, чим створив аварійну ситуацію. Крім того, у вироку суду взагалі не вказано, що ОСОБА_6 є батьком чотирьох малолітніх дітей, що має суттєве значення для справи.
В запереченнях на касаційну скаргу, потерпілий ОСОБА_9 просить скаргу захисника ОСОБА_5 залишити без задоволення, а рішення щодо ОСОБА_6 без зміни. Стверджує, що під час зіткнення автомобіль «УАЗ», в якому він знаходився на задньому сидінні зі сторони водія, рухався, а не стояв, як про це стверджує захисник. Крім того, судом достовірно встановлено, що під час першого удару автомобіль «УАЗ» рухався зі швидкістю 38 км/год.
Вироком Корецького районного суду Рівненської області від

20 серпня 2015 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 286

КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 (три) роки та покладено на нього обов`язки передбачені п. п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Вироком суду задоволено цивільні позови потерпілого ОСОБА_9 і прокурора, а також вирішено питання судових витрат та долю речових доказів.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 9 жовтня 2012 року о 04.15 год. керуючи у темний час доби автомобілем «Mercedes Benz Sprinter» д.н.з. НОМЕР_1 , рухався правою смугою руху по автодорозі Київ - Чоп зі сторони м. Рівне в напрямку м. Києва, з включеним ближнім світлом фар зі швидкістю приблизно 80-90 км/год. На 271 км + 800 м. зазначеної дороги, поблизу с. Користь Корецького району Рівненської області, в порушення підпункту «б» пункту 2.3, пункту 12.3 ПДР України, проявив неуважність і не врахував дорожню обстановку у момент об`єктивного виявлення перешкоди, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, допустив зіткнення з автомобілем «УАЗ 3909» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_8 , який рухався у попутному напрямку по тій же смузі руху зі швидкістю приблизно 38 км/год. з включеним освітленням, при цьому, ОСОБА_6 мав технічну можливість уникнути зіткнення шляхом зниження швидкості автомобіля до швидкості руху перешкоди та застосування безпечного маневру об`їзду.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажиру автомобіля «УАЗ 3909» ОСОБА_9 було заподіяно тяжкі тілесні ушкодження.

Порушення засудженим ОСОБА_6 вимог п. 12.3 ПДР України перебуває у прямому безпосередньому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди і наслідками, що настали.

Заслухавши доповідь судді; думки засудженого та його захисника, які підтримали касаційну скаргу та просили її задовольнити; прокурора, який частково підтримав касаційну скаргу захисника, просив скасувати ухвалу та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку про наступне.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Тобто, при касаційному розгляді кримінального провадження колегія суддів виходить із фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, встановлених судом першої інстанції та перевірених апеляційним судом.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що висновок суду про доведеність винуватості

ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину, за обставин установлених судом першої інстанції, є правильним.

В обґрунтування своїх висновків, суд поклав показання: потерпілого ОСОБА_9 , який у судовому засіданні підтвердив, що

9 жовтня 2012 року близько 04.00 год., коли він з іншими працівниками на автомобілі «УАЗ» рухались по трасі Київ-Чоп, в задню частину їх автомобіль вдарився автомобіль «Mercedes Benz Sprinter», від чого «УАЗ» перекинувся декілька разів, а він отримав тілесні ушкодження; свідка ОСОБА_10 , який пояснив, що в день вчинення ДТП він їхав по трасі Київ-Чоп, перед ним різко почала маневрувати фура і через деякий час він врізався своїм автомобілем у «УАЗ», що стояв на дорозі. На місці події він бачив засудженого ОСОБА_6 , який повідомив, що зіткнувся з автомобілем «УАЗ»; свідка ОСОБА_11 , який показав, що в день події приблизно о 04.00 год. він рухався на автомобілі «IBEKO» по автодорозі Київ-Чоп в напрямку м. Києва. Коли проїжджав Корецький район зіткнувся з перекинутим автомобілем «УАЗ», оскільки уникнути зіткнення не мав змоги, в результаті чого його автомобіль відкинуло на зустрічну смугу та знесло у кювет, де він вдарився у дерево.
Факт того, що автомобіль «УАЗ» під час зіткнення рухався, повністю підтверджується показаннями свідка ОСОБА_12 , який підтвердив, що автомобіль «УАЗ», який потрапив у ДТП оснащений GPS - навігатором, інформація з якого про місцезнаходження і швидкість з прив`язкою до часу надходить через кожну хвилину без затримки в режимі реального часу.
В день події вищезазначений автомобіль о 04.10 год. 17 сек., після стоянки почав рух і набрав швидкість 13 км/год та продовжував її лінійно збільшувати до 38 км/год, яку досягнув о 04.15 год. 33 сек. За даними системного журналу о 04.15 год. 30 сек. від акселерометра, вбудованого у навігатор, надійшла інформація про різку зміну положення автомобіля («Інформація про удар, вільне падіння»), при цьому, зазначений акселерометр спрацював, ще вісім разів на протязі п`яти секунд.

А, відповідно до висновку судової транспортно-трасологічної експертизи від 17 грудня 2012 року №8040, в первинний момент зіткнення у контакт увійшла права передня частина автомобіля «Mercedes Benz Sprinter» та задня ліва частина автомобіля «УАЗ», при цьому поздовжня вісь автомобіля «УАЗ» знаходилась під кутом близько п`ятнадцяти градусів по відношенню до осі автомобіля «Mercedes Benz Sprinter», проти напрямку руху годинникової стрілки.
Крім того, схема, що міститься в дослідній частині експертизи, щодо взаємного розташування автомобілів в первинний момент зіткнення, не містить прив`язки до місцевості.

Висновком судової транспортно-трасологічної експертизи від

24 грудня 2012 року встановлено місце зіткнення автомобілів «Mercedes Benz Sprinter» та «УАЗ», яке знаходиться на правій смузі проїзної частини автодороги Київ-Чоп, по напрямку дороги у м. Київ.
Згідно із дослідженим судом висновком автотехнічної експертизи від 29 січня 2013 року №15, якщо обставини вчинення ДТП були такими, як зазначені у варіанті «б», а саме автомобіль «УАЗ» рухався, то при заданому слідством комплексі вихідних даних, з технічної точки зору, в діях ОСОБА_6 вбачається невідповідність вимогам п. 12.3 ПДР України, при цьому, враховуючи, що останній мав технічну можливість уникнути зіткнення з перешкодою, що рухалась в попутному напрямку шляхом зниження швидкості транспортного засобу до швидкості руху перешкоди та її об`їзду, то його дії знаходяться в прямому причинному зв`язку з виникненням ДТП.
Враховуючи викладене, доводи касаційної скарги захисника про те, що на момент зіткнення автомобіль «УАЗ» не рухався, а стояв з порушенням ПДР України, на проїзній частині автодороги, є безпідставними.
Апеляційний суд повно, всебічно та об`єктивно дослідив фактичні обставини справи, наявні докази в їх сукупності, перевірив усі наведені на захист засудженого доводи, аналогічні тим, що містяться в касаційній скарзі, та обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у порушенні ПДР України, в результаті чого виникла дорожньо-транспортна пригода.
При цьому суд зазначив, що вирок місцевого суду відповідає вимогам ст. 370 КПК України, всі докази покладені в його основу є належними, допустимими та узгодженими між собою. Дії засудженого ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України кваліфіковано вірно.

З наведеними висновками судів погоджується і колегія суддів, оскільки вони належним чином мотивовані та вважати їх необґрунтованими чи сумнівними підстав немає.

Крім того, як убачається з матеріалів справи, заяву захисника ОСОБА_5 про відвід судді ОСОБА_13 , було розглянуто у відповідності до вимог кримінального процесуального закону та ухвалою судді Гощанського районного суду Рівненської області від

18 листопада 2014 року відмовлено в її задоволенні. Вказана ухвала є законною та повністю відповідає ст. ст. 75, 80, 81 КПК України. А, доводи захисника, про відсутність деяких звукозаписів судових засідань не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Щодо посилання прокурора, під час розгляду у суді касаційної інстанції, про порушення формування колегії суддів, то вони є безпідставними, оскільки як убачається з матеріалів провадження колегія суддів по даній справі була сформована відповідно до діючого на той час у Апеляційному суді Рівненської області Положення, затвердженого зборами суддів на підставі рішення Ради суддів України № 30 від 26 листопада 2010 року з наступними змінами та доповненнями.
Крім того, про викладене не йдеться у касаційній скарзі захисника і таким чином ці обставини виходять за межі касаційного розгляду.
Ухвала апеляційного суду є достатньо мотивованою та в повній мірі відповідає вимогам ст. 419 КПК України. З огляду на викладене, обґрунтування касаційної скарги захисника не містить переконливих доводів, які б свідчили про необхідність скасування судових рішень, а тому підстави для її задоволення відсутні.

Істотних порушень кримінального процесуального закону або неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність при розгляді кримінального провадження судами першої та апеляційної інстанцій, колегією суддів не виявлено.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 433, 434, 436

КПК України, суд,
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 28 грудня 2015 року та вирок Корецького районного суду Рівненської області від 20 серпня 2015 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни.
Ухвала касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3