Ухвала іменем україни 09 червня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі
судового засідання ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження

№ 0005023 за касаційними скаргами прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції, потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а :
Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 червня 2014 року засуджено
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця м. Новомосковська Дніпропетровської обл., громадянина України, такого, що не має судимості,

- за ч. 3 ст. 135 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

Цивільні позови потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_6 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_8 на користь кожної з них відповідно 70 000,00 грн. та 20 000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, а на користь останньої ще й 8570,70 грн. на відшкодування матеріальної шкоди.
За вироком суду ОСОБА_8 визнано винним та засуджено за те, що він, маючи можливість допомогти, завідомо залишив без допомоги ОСОБА_9 , який перебував в небезпечному для життя стані та був позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, до якого призвели дії ОСОБА_8 , що спричинило смерть потерпілого.
Злочин вчинено за наступних обставин.
28.07.2013 року близько 22-00 год. ОСОБА_8 керував гужовою повозкою біля будинку № 115 на вул. Леніна у м. Новомосковську Дніпропетровської обл., коли один із пішоходів з узбіччя кинув негашений недопалок у кобилу, внаслідок чого тварина стала некерована та повернула вліво на зустрічну смугу руху, де сталося зіткнення гужової повозки з велосипедистом ОСОБА_9 , який рухався назустріч.
Після цього ОСОБА_8 зупинився, підійшов до потерпілого та не зважаючи на те, що останній знаходився на проїзній частині автодороги у безпорадному стані, умисно, усвідомлюючи, що своїми діями поставив ОСОБА_9 у небезпечний для життя стан, а також те, що той позбавлений можливості здійснити заходи до самозбереження внаслідок безпорадного стану, обвинувачений, маючи можливість, не вжив заходів, направлених на відвернення небезпеки для життя потерпілого та залишив місце події, останній помер від отриманих тяжких тілесних ушкоджень.
Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15.10.2015 року апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_10 задоволено частково, вирок місцевого суду скасовано, а кримінальне провадження закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України через відсутність в діянні ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 135 КК України.
У касаційних скаргах прокурор та потерпілі, вважаючи доведеною винуватість ОСОБА_8 у вчиненні вищезазначеного злочину, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, порушують питання про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції. На обґрунтування своїх вимог зазначають, що суд апеляційної інстанції, пославшись на неможливість своєчасного надання допомоги потерпілому, не врахував, що для кваліфікації дії засудженого за ст. 135 КК України вказане не має значення, оскільки цей злочин вважається закінченим з моменту ухилення від надання допомоги особі, яка перебуває у небезпечному для життя стані, оскільки ОСОБА_8 не порушив ПДРУ, але причетний до аварії. Таким чином, в порушення вимог ч. 2 ст. 439 КПК України, апеляційний суд проігнорував вказівки суду касаційної інстанції, які містились в ухвалі від 02.07.2015 року, й постановив ухвалу, котра не відповідає вимогам ст. 419 КПК України. Крім того, апеляційний суд необґрунтовано прийняв до уваги показання ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_11 про те, що ОСОБА_9 після ДТП самостійно пересувався, відмовився від допомоги, а також про те, що вони намагались викликати швидку медичну допомогу для потерпілого, при цьому залишив поза увагою інші докази, які підтверджують протилежне.
В поданих запереченнях захисник ОСОБА_12 просить залишити ці касаційні скарги без задоволення, як необґрунтовані, а оскаржену ухвалу апеляційного суду без зміни.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, яка підтримала касаційні скарги прокурора та потерпілих, просила їх задовольнити, ухвалу апеляційного суду скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції; дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку про таке.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, а вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до п. 2 ч. 1, ч. 3 ст. 419 КПК України в мотивувальній частині ухвали апеляційного суду має бути зазначено встановлені судом апеляційної інстанції обставини з посиланням на докази, мотиви визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними, мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали, положення закону, яким він керувався, а при скасуванні судового рішення які статті закону порушено і в чому саме полягають ці порушення або необґрунтованість вироку чи ухвали.
Цих вимог закону апеляційний суд, при постановленні ухвали в даному кримінальному провадженні, повною мірою не дотримався.
Так, органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачувався в свідомому залишенні без допомоги особи, яка перебувала в небезпечному для життя стані і була позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, хоча мав змогу надати допомогу, а також сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан, що спричинило смерть останнього.
Це обвинувачення судом першої інстанції визнано судом доведеним та 17.06.2014 року ухвалено щодо ОСОБА_8 обвинувальний вирок.
Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04.11.2014 року зазначений вирок скасовано із закриттям кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України через відсутність в діянні ОСОБА_8 складу інкримінованого йому кримінального правопорушення, зокрема й через те, що останній не усвідомлював характер і тяжкість отриманих тілесних ушкоджень потерпілим і не відмовляв йому у наданні допомоги, а намагався викликати для нього швидку допомогу. До того ж, на переконання апеляційного суду, між залишенням ОСОБА_8 потерпілого в небезпеці та смертю останнього відсутній причинно-наслідковий зв`язок, а пред`явлене ОСОБА_8 обвинувачення в тій частині, що він сам поставив потерпілого у небезпечний для життя стан безпідставне.
З таким висновком апеляційного суду не можна погодитися з наступних підстав.
Так, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.07.2015 року зазначену ухвалу апеляційного суду від 04.11.2014 року скасовано у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону та розтлумачено положення диспозиції ст. 135 КК України, зокрема те, що моментом закінчення даного злочину є ухилення від надання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані. Для кваліфікації злочину не має значення, чи відвернула би надана винною особою допомога завдання шкоди життю або здоров`ю особи. Навіть у випадках, коли через несумісну з життям травму будь-яка допомога не була здатна відвернути смерть людини, особа, яка залишила потерпілого в небезпеці, має нести відповідальність за ст. 135 КК України. Для кваліфікації дій винного за цією нормою кримінального закону не має значення і те, що хтось інший надав чи намагався надати допомогу залишеному в небезпеці.
При цьому, за встановлених фактичних обставин кримінального провадження, правильність висновку суду апеляційної інстанції про відсутність причинного зв`язку між залишенням ОСОБА_8 потерпілого ОСОБА_9 в небезпеці та смертю останнього, колегія суддів не заперечувала.
Крім того, касаційний суд зазначив про необхідність належно оцінити: поведінку ОСОБА_8 ,який після отриманняпотерпілим, в результаті зіткнення з кобилою, тілесних ушкоджень, мав реальну можливість надати йому допомогу на місці події, але цього не зробив та поїхав з місця пригоди з надуманих мотивів, начебто до кафе, що викликати швидку допомогу, хоча ДТП сталася поблизу житлових будинків, до мешканців яких останній міг звернутися з зазначеного приводу;а також показання ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_11 про те, що потерпілий сам пересувався та відмовився від допомоги, з урахуванням наявного в матеріалах кримінального провадження висновку експерта № 264/Е/Д від 24.02.2014 року про малоймовірність самостійного пересування потерпілого після отримання тілесних ушкоджень.
Однак, вдруге переглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 в апеляційному порядку, суд, в порушення ч. 2 ст. 439 КПК України, висновків та вказівок касаційного суду належним чином не врахував, детального аналізу усіх обставин, що мають значення для ухвалення обґрунтованого судового рішення не провів, та не встановивши будь-яких нових обставин, дійшов передчасного висновку про відсутність в діях засудженого складу злочину, передбаченого ст.135 КК України та постановив ухвалу, аналогічну за змістом попередній, яка скасована касаційним судом.
Зокрема, апеляційний суд зазначив «що потерпілому були спричинені такі смертельні ушкодження, які неминуче призводять до смерті, і це свідчить про відсутність причинного зв`язку між залишенням в небезпеці і смертю потерпілого, а тому немає правових підстав для кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 3 ст. 135 КК України».
При цьому судом не враховано, що моментом закінчення злочину, передбаченого ст. 135 КК України, є ухилення від надання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані. Для кваліфікації злочину не має значення, чи відвернула би надана винною особою допомога завдання шкоди життю або здоров`ю особи. Навіть у випадках, коли через несумісну з життям травму будь-яка допомога не була здатна відвернути смерть людини, особа, яка залишила потерпілого в небезпеці, має нести відповідальність за статтею 135 КК України. Для кваліфікації дій винного за цією нормою кримінального закону не має значення і те, що хтось інший надав чи намагався надати допомогу залишеному в небезпеці. Апеляційний суд не звернув уваги на апеляційну вимогу ОСОБА_8 про перекваліфікацію його дій на ч.1 ст.135 КК України, суд не врахував ту обставину, що він причетний до аварії, в якій потерпілий був поставлений у небезпечний для життя стан і залишив його в такому стані, хоча і не порушував правил дорожнього руху.
Зазначена правова позиція закріплена, зокрема, й в ухвалі Верховного Суду України від 06.03.2014 року (справа № 5-1кс14).
Не проаналізована при повторному апеляційному розгляді і поведінка ОСОБА_8 після ДТП, про необхідність чого зазначав суд касаційної інстанції в ухвалі від 02.07.2015 року, а показання ОСОБА_8 та ОСОБА_11 з приводу намагання надати допомогу потерпілому, а також про те, що останній від неї відмовлявся та самостійно рухався, прийняті апеляційним судом до уваги як беззаперечні, незважаючи на наявність в матеріалах кримінального провадження інших доказів (висновку експерта, показання свідків), які не були ґрунтовно проаналізовані судом з метою усунення об`єктивних сумнівів в правдивості зазначених показань ОСОБА_8 та ОСОБА_11 .
У відповідності до вимог ч. 2 ст. 439 КПК України вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку, є обов`язковими для суду апеляційної інстанції при новому розгляді справи, а їх невиконання є недопустимим.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції істотно порушив вищезазначені вимоги кримінального процесуального закону, його висновок про відсутність в діях ОСОБА_8 будь якого складу злочину, передбаченого ст. 135 КК України є передчасним, а тому це судове рішення підлягає скасуванню, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України із призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції.

При новому апеляційному розгляді кримінального провадження суду слід врахувати наведене, дати вичерпну оцінку доводам апеляційних скарг та касаційної скарги прокурора, обсудити питання про необхідність перекваліфікації дій ОСОБА_8 з ч. 3 ст.135 на ч.1 ст.135 КК України, та дотримуючись вказівок ВССУ, ухвалити законне, обґрунтоване та належним чином вмотивоване рішення.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 438 КПК, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :
Касаційні скарги прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції, потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , задовольнити.
Ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_8 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.
С у д д і :
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3