11-кп/775/309/2016(м)
221/794/16-к

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Донецької області в складі:

судді-доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

за участю:

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченої ОСОБА_7

потерпілого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Донецької області в місті Маріуполі кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Волноваського районного суду Донецької області від 23 березня 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку сел. Железнодорожний, Усть-Ілімського району, Іркутської області, руську, громадянку України, освіта 11 класів, не працюючу, інвалідом не є, не заміжню, дітей не має (відносно неповнолітнього сина позбавлена батьківських прав), раніше судиму: 1) 12.10.2015 року Волноваським райсудом за ст.185 ч.2 КК України до 3 років обмеження волі з випробуванням на 3 роки, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винною у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 124 КК України і призначено їй покарання у вигляді двох років обмеження волі з відбуванням покарання в кримінально-виконавчій установі відкритого типу без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за нею нагляду з обов`язковим залученням до праці. Відповідно до вимог ст. 71 КК України частково приєднано до призначеного покарання не відбуте покарання за вироком Волноваського райсуду від 12.10.2015 року за ст.185 ч.2 КК України і остаточно призначено їй покарання у вигляді 4 (чотирьох) років обмеження волі з відбуванням покарання в кримінально-виконавчій установі відкритого типу без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за нею нагляду з обов`язковим залученням до праці. Стягнувши з ОСОБА_7 на користь Держави документально підтверджені витрати по проведенню судово-медико-криміналістичної експертизи по кримінальному провадженню в сумі 982 гривень 08 копійок і за проведення криміналістичної експертизи 491 гривень 04 копійки.

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно з вироком суду першої інстанції, обвинувачена, будучи засудженою вироком Волноваського райсуду від 12.10.2015 року за ст.185 ч.2 КК України до 3 років обмеження волі з випробуванням, на шлях виправлення не стала, а знову в період випробування вчинили навмисний злочин, а саме 22.12.2015 року близько 10.00 години ОСОБА_7 , будучи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись за місцем свого мешкання у АДРЕСА_1 , на подвір`ї, під час сварки на ґрунті особистих неприязнених стосунків зі своїм співмешканцем потерпілим ОСОБА_8 , який знаходився у стані сильного алкогольного сп`яніння, в ході якої потерпілий наніс обвинуваченій вісім ударів кулаком, спричинивши їй тілесні ушкодження у вигляді садна нижньої щелепи справа, правої кісті, лівого колінного суглоба, синці правого плеча, тобто легкі тілесні ушкодження, а коли потерпілий замахнувся нанести обвинуваченій ще один удар кулаком, вона, захищаючи себе від протиправного посягання з боку потерпілого, але обравши при цьому спосіб, який явно не відповідав небезпечності посягання на неї, оскільки потерпілий бив її кулаком, з метою захистити себе і спричинити потерпілому тілесні ушкодження, нанесла останньому один удар кухонним ножем, який був у неї в руці, в область грудної клітки зліва, спричинивши останньому проникаюче колото-різане поранення грудної клітини зліва, з лівобічним гемотораксом, яке відповідно до висновку судово-медичної експертизи віднесені до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду першої інстанції скасувати через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту судового розгляду та неправильне застосування кримінального закону України про кримінальну відповідальність. Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України і призначити покарання у вигляді 8 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків за цим вироком та вироком Волноваського районного суду Донецької області за ч.2 ст. 185 КК України шляхом часткового складання призначених покарань остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді 9 років позбавлення волі.

Заслухавши суддю-доповідача, промови учасників судового засідання, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Перевіривши матеріали кримінального провадження колегія суддів вважає, що дії обвинуваченої ОСОБА_7 кваліфіковані судом правильно, а саме за ст. 124 КК України, тобто умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому, вчинене у разі перевищення меж необхідної оборони.

Доводи прокурора про те, що судом першої інстанції дано не правильну кваліфікацію дій обвинуваченої ОСОБА_7 , а також дано не правильну оцінку доказам, які містяться у кримінальному провадженні, являються безпідставними та необґрунтованими, за таких підстав.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи від 25.12.2015 року у обвинуваченої ОСОБА_7 при обстеженні були виявлені тілесні ушкодження у вигляді садна нижньої щелепи справа, правої кісті, лівого колінного суглоба, синці правого плеча, які віднесені до легких тілесних ушкоджень; вони утворились від восьми травматичних впливів тупим предметом з обмеженою травмуючою поверхнею. Вказані тілесні ушкодження не могли виникнути внаслідок падіння з висоти власного росту.

Відповідно до протоколу проведення відтворення обстановки та обставин події від 24.12.2015 року обвинувачена на місці показала і розповіла де саме і яким чином її штовхнув потерпілий, вона впала зі сходинок ганка, піднялася, вона захищалась від потерпілого, тому вона має тілесні ушкодження, він хотів її вдарити і вона двома руками (при цьому в правій руці був ніж, який вона зажала в кулаці, коли чистила картоплю ) сильно відштовхнула потерпілого від себе в груди обома руками, він повернувся і пішов з двору, а вона пішла в хату.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи у потерпілого ОСОБА_8 були виявлені тілесні ушкодження: проникаюче колото-різане поранення грудної клітини зліва, з лівобічним гемотораксом, яке утворилось внаслідок одного травмуючого впливу колюче-ріжущим предметом, можливо в строк вказаний в постанові і відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя.

Допитаний в судовому засіданні апеляційного суду Донецької області потерпілий ОСОБА_8 пояснив, що в день скоєння кримінального правопорушення відносно нього, він був у стані алкогольного сп`яніння, того що відбулось, повністю згадати не може, але допускає, що міг бити обвинувачену, а вона захищаючись могла нанести йому удар ножем. Просив суворо ОСОБА_7 не наказувати.

З огляду на вищезазначені обставини колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, про наявність в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 124 КК України, що підтверджується вищезазначеними доказами.

Крім того судом першої інстанції правильно відображено у вироку те, що стороною обвинувачення не надано суду доказів того, що обвинувачена скоїла замах на умисне вбивство, тобто умисне позбавлення життя потерпілого, оскільки за нормативним визначенням умисне вбивство (стаття 115 КК України) з об`єктивної сторони характеризується діяннями у вигляді посягання на життя іншої людини, наслідком у вигляді смерті та причинним зв`язком між вказаними діяннями та наслідком (або замах на таке діяння), а з суб`єктивної сторони умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винна особа усвідомлює суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно-небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої людини і бажає (або свідомо припускає) їх настання. Таким чином сторона обвинувачення не довело спрямованість умисла на вбивство.

Судова колегія приймає до уваги і той факт, що ОСОБА_7 намагалась уникнути сварки, але потерпілий здогнав ОСОБА_9 та намагався вдарити.

Враховуючи поведінку потерпілого колегія суддів вважає що суд першої інстанції правіло зробив висновок, що саме потерпілий створив реальну загрозу заподіяння шкоди ОСОБА_7 .

Колегія суддів звертає увагу що при наявності загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема, спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають право особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну.

Як в судовому засіданні суду першої інстанції так і в судовому засіданні апеляційного суду було встановлено, що між обвинуваченою та потерпілим неодноразово виникали сварки, в ході яких потерпілий, коли перебував у стані алкогольного сп`яніння, погрожував фізичною расправою, перевертав меблі, розкидував речі, бив обвинувачену. Беручи до уваги кількість тілесних ушкоджень суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що потерпілий дійсно бив обвинувачену і вона захищалась від його нападу. Але при цьому вона перевищила межі необхідної оборони, оскільки заподіяла потерпілому тяжку шкоду, яка явно не відповідала тяжкості посягання або обстановці захисту. Оскільки обвинувачена вдарила потерпілого ножем, а він бив її кулаком і спричинив лише легкі тілесні ушкодження.

Судова колегія не може погодитесь с доводами апеляційної скарги про зміну потерпілим своїх показань в частини того при яких обставинах ОСОБА_7 вдарила його ножем. Так сам потерпілий вказує що він був в тяжкому алкогольному сп`янінні, тому події він не помьятає, тому вказані протиріччя судова колегія трактує на користь обвинуваченої.

Не є підставами скасування вироку і посилання суду першої інстанції про вчинення особою суспільно небезпечного посягання, тому що суд, фактично правильно встановив обставини скоєного злочину, та надав діям обвинуваченої належну юридичну оцінку.

Обираючи вид та розмір покарання судом першої інстанції правильно прийнято до уваги те, що обвинувачена задовільно характеризується, раніше судима, не працює, також враховано обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, і призначено покарання у вигляді обмеження волі в межах санкції ст. 124 КК України.

У зв`язку з вищезазначеним, колегія суддів не знаходить підстав для зміни або скасування вироку суду першої інстанції, так як він являється справедливим, законним та обґрунтованим, суттєвих порушень кримінального процесуального закону не виявлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Вирок Волноваського районного суду Донецької області від 23 березня 2016 року щодо ОСОБА_7 - залишити без змін.

Застосувати відносно ОСОБА_7 правила складання покарань передбачені п.1 ч.1 ст. 72 КК України відповідно до яких, одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі.

Застосувати відносно ОСОБА_7 положення ч.5 ст. 72 КК України, відповідно до яких строк попереднього ув`язнення провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з моменту затримання, тобто з 23.12.2015 року по 06.10.2016 рік.

Звільнити ОСОБА_7 з-під варти в залі суду.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду по розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: