АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-сс/796/1039/2016 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
29 березня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
за участю прокурора ОСОБА_7 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_8 ,
захисника підозрюваного ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10 ,
представника власника майна ОСОБА_11
перекладача ОСОБА_12 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 24 лютого 2016 року,
Згідно ухвали суду, слідчий суддя, з урахуванням наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, наведених у клопотанні слідчого правових підстав для арешту майна, а саме, що санкція ч. 5 ст. 191 КК України передбачає обов`язкове додаткове покарання у вигляді конфіскації майна, а також з урахуванням наявних в матеріалах справи даних про те, що ОСОБА_9 належать грошові кошти на банківському рахунку № НОМЕР_1 , відкритому в ПАТ «Державний ощадний банк України», слідчий суддя прийшов до висновку про наявність, передбачених статтею 170 КПК України підстав для накладення арешту, а тому задовольнив клопотання старшого слідчого про накладення арешту на майно ОСОБА_9 .
Мотивуючи свої доводи, викладені в апеляційній скарзі, захисник вказує, що арешт на майно, належне ОСОБА_9 , накладено необгрунтовано, з істотним порушенням норм кримінального процесуального закону, які визначають загальні засади кримінального провадження, загальні правила застосування заходів забезпечення кримінального провадження, підстави для арешту майна, участь захисника у кримінальному провадженні, зокрема порушення норм статей 2, 7, 49, 52, 132, 170, 172, 173 КПК України.
Зазначає, що під час розгляду клопотання мала місце неповнота судового розгляду, оскільки слідчим суддею не булодосліджено обставини, з`ясування яких мало істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення. Так, на думку апелянта, поза увагою слідчого судді залишилося з`ясування питання про завдання шкоди діями ОСОБА_9 і взагалі питання про заподіяння будь-яких збитків Державі.
Також вказує, що слідчий суддя не звернув увагу на те, що такий захід забезпечення кримінального провадження як накладення арешту на пенсійні кошти ОСОБА_9 не відповідає завданням кримінального провадження, визначеним статтею 2 КПК України, до яких, зокрема, належить: охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, недопустимість піддання жодної особи необгрунтованому процесуальному примусу, застосування належної правової процедури до кожного учасника кримінального провадження.
Крім того, захисник зазначає, що не було повно та всебічно досліджено питання про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_9 інкримінованого йому злочину, а висновки слідчого судді з цього питання є абсолютно немотивованими.
Також апелянт вказує, що при винесенні оскаржуваної ухвали слідчий суддя не зважив, що об`єктивної необхідності та виправданості такого втручання у права і свободи ОСОБА_9 як накладення арешту на належні йому пенсійні грошові кошти не було.
Крім того зазначає, що у своєму клопотанні слідчий просив накласти арешт лише на один об`єкт, передбачений ч. 6 ст. 170 КПК України у редакції, що діяла на час звернення слідчого з клопотанням, а саме на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку ОСОБА_9 , однак слідчий суддя наклав арешт і на видаткові операції, чим вийшов за межі наданих йому повноважень щодо результатів розгляду клопотання слідчого, передбачених статтею 173 КПК України.
Крім цього звертає увагу, що при винесенні оскаржуваної ухвали слідчий суддя не врахував наслідки арешту майна для ОСОБА_9 , з огляду на те, що останнього було позбавлено єдиного джерела доходів та засобів для існування, оскільки ОСОБА_9 є особою 68-річного віку, не працює, та не має жодного іншого джерела доходів, що є порушенням, як національного так і міжнародного законодавства.
Одночасно, захисником ОСОБА_9 було заявлено клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 24.02.2016 року. В обґрунтування поважності причин пропуску встановленого законом строку на апеляційне оскарження вказує на те, що оскаржувана ухвала була винесена без виклику підозрюваного ОСОБА_9 або його захисника, а копія оскаржуваної ухвали захисником була отримана лише 15.03.2016 р.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та представника власника майна, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги і просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді має бути поновлений, виходячи з наступного.
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 395 КПК України ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення. Згідно частини 3 зазначеної статті, якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Оскільки підозрюваного ОСОБА_9 та його захисника не було повідомлено та викликано в судове засідання суду першої інстанції на розгляд про арешт майна, а про ухвалу слідчого судді від 24.02.2016 р. вони дізналися лише 15.03.2016 р., причину пропуску строку на апеляційне оскарження слід визнати поважною та поновити захиснику ОСОБА_10 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді.
Що стосується безпосередньо апеляційної скарги, то слід звернути увагу на такі обставини.
26 вересня 2014 р. ОСОБА_9 було повідомлено про підозру та 8 жовтня 2014 р. повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у заволодінні державним майном в особливо великому розмірі, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, санкція якого передбачає в тому числі і додаткове покарання у виді конфіскації майна.
Зокрема, ОСОБА_9 безпосередньо підозрюється в тому, що він, як Прем`єр-міністр України, в період з жовтня 2010 року по липень 2013 року за попередньою змовою групою осіб, а саме з Президентом України ОСОБА_15 , Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України ОСОБА_14 , Міністром фінансів України ОСОБА_16 , які, у свою чергу, за попередньою змовою з членом наглядової ради ПАТ "Укртелеком" ОСОБА_17 та директором ТОВ "ЕСУ" ОСОБА_18 , зловживаючи своїм службовим становищем, діючи всупереч інтересів служби та держави, умисно з корисливих мотивів та в інтересах ТОВ "ЕСУ" організували фінансування за рахунок Державного бюджету виконання робіт з побудови виділеної телекомунікаційної мережі спеціального призначення, які за договором купівлі-продажу від 11 березня 2011 року № КПП-582 було покладено на ТОВ "ЕСУ", внаслідок чого заволоділи державними грошовими коштами на загальну суму 220000000 гривень, що у шістсот і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян і становить особливо великий розмір.
За результатами проведення огляду інформації Державної служби фінансового моніторингу встановлено, що рахунок № НОМЕР_5 було технічно закрито, а 08.10.2012 р. розпочато нарахування та видачу пенсії на рахунок № НОМЕР_1 , який відкрито у філії Головному управлінні по місту Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» на ім`я ОСОБА_9 .
Станом на 09.02.2016 р. залишок коштів на рахунку № НОМЕР_1 , який відкрито у філії Головному управлінні по місту Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» на ім`я ОСОБА_9 , складає 199 576, 33 грн.
Як вбачається з журналу судового засідання, слідчий суддя заслухав пояснення слідчого та дослідивши матеріали, додані до клопотання, прийшов до правильного висновку про необхідність накладення арешту на вказане майно, оскільки санкція ч. 5 ст. 191 КК України, окрім іншого, передбачає додаткове покарання у виді конфіскації майна, що є правовою підставою, визначеною в ч. 3 ст. 170 КПК України, для накладення арешту на майно підозрюваного з метою забезпечення можливої конфіскації майна. Крім того, слідчим суддею було враховано наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Також, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання зникнення майна, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.
Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження на теперішній час, які можуть суттєво позначитися на інтересах підозрюваного ОСОБА_9 чи інших осіб, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.
Разом з тим, накладаючи арешт на майно підозрюваного ОСОБА_9 , як вважає колегія суддів, прийнявши обґрунтоване рішення про накладення арешту на грошові кошти підозрюваного, слідчий суддя не в повній мірі дотримався вимог кримінального процесуального законодавства України та вийшов за межі своїх повноважень заборонивши видаткові операції по рахунку № НОМЕР_1 , відкритому в ПАТ «Державний ощадний банк України», оскільки слідчий просив у клопотанні лише накласти арешт без посилання на заборону видаткових операції.
Відповідно до ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін або скасувати ухвалу та ухвалити нову ухвалу.
Що стосується доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_10 щодо порушення вимог кримінального процесуального закону при накладенні арешту на майно то вони є безпідставними, оскільки слідчим суддею накладено арешт відповідно до вимог КПК України на підставі належно досліджених доводів органу досудового розслідування зі встановленням наявних у кримінальному провадженні доказів, які вказують на обґрунтованість підозри того, що ОСОБА_19 може бути причетний до вчинення злочину, крім того і інші доводи апелянта не спростовують висновків слідчого судді, а тому не можуть бути прийняті до уваги.
Посилання захисника ОСОБА_10 на те, що арешт накладений на пенсійні виплати ОСОБА_9 є незаконним не може прийматися до уваги, оскільки відповідно до ч. 6 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, або володінні, користуванні, розпорядженні підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Діючим кримінальним процесуальним законом прямо передбачено можливість накладати арешт на грошові кошти, які знаходяться на банківських рахунках, іншої заборони діючий КПК України не містить.
Органом досудового розслідування надані належні докази того, що на банківському рахунку ОСОБА_9 знаходяться грошові кошти в розмірі 199 576, 33 грн.
Разом з тим, доводи захисника ОСОБА_10 про те, що слідчий суддя безпідставно заборонив видаткові операції, колегія суддів вважає обґрунтованими, оскільки в клопотанні слідчим про це не зазначалось, отже підстав для заборони на видаткові операції не вбачається.
В сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно підозрюваного ОСОБА_19 , діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апелянта стосовно незаконності арешту майна слід визнати непереконливими.
За таких обставин, виходячи з вимог п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу захисника необхідно задовольнити частково, ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого.
Керуючись ст. ст. 117, 131, 132, 170, 173, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -
Поновити захиснику ОСОБА_10 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 24.02.2016 року.
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 , задовольнити частково.
Ухвала Апеляційного суду м. Києва оскарженню не підлягає.

С У Д Д І :

__________ ______________ _____________ ____________ _______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6