Справа № 375/497/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/1229/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 34 05.10.2016

УХВАЛА
Іменем України
05 жовтня 2016 року м. Київ.
Колегія суддів судової палати з розгляду
кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі:
головуючого: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання: ОСОБА_5
прокурора: ОСОБА_6
потерпілого: ОСОБА_7
обвинуваченого: ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого на вирок Рокитнянського районного суду Київської області від 04 серпня 2016 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, -

в с т а н о в и л а:
Вироком Рокитнянського районного суду Київської області від 04 серпня 2016 року

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Рокитне Київської області, українця, громадянина України, із професійно-технічною освітою, не працюючого, не одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки.
Відповідно до ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування покарання, у виді позбавлення волі, з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки з покладенням обов`язків передбачених ст. 76 КК України.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 6146 грн. 84 коп. матеріальної шкоди та 60000 грн. моральної шкоди.
Вироком вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.

Згідно із вироком, кримінальне правопорушення обвинуваченим було вчиненне за наступних обставин.

26 вересня 2015 року біля 20 год. обвинувачений, керуючи в стані алкогольного сп`яніння технічно справним автомобілем «ГАЗ-53» д.н.з. НОМЕР_1 рухався по автодорозі с.Телешівка - смт. Рокитне Рокитнянського району в напрямку смт. Рокитне з пасажиром ОСОБА_7 в салоні автомобіля. Під час руху двигун автомобіля заглух через несправність паливного насосу. Обвинувачений зупинив автомобіль на правому узбіччі, а пасажир ОСОБА_7 став на підніжку переднього бампера, підняв передній капот та почав підкачувати пальне вручну.
В подальшому обвинувачений сів за кермо автомобіля «ГАЗ-53» д.н.з. НОМЕР_1 та проявив неуважність, не переконався, що його дії будуть безпечними для інших осіб, а саме не перевірив від`єднання трансмісії від двигуна автомобіля, оскільки одна із передач на коробці переключення передач знаходилася у ввімкненому стані, здійснив запуск двигуна, внаслідок чого автомобіль «ГАЗ-53» д.н.з. НОМЕР_1 відразу розпочав рух по правому узбіччю з подальшим з`їздом в кювет, подолавши при цьому відстань біля 30 м.
Таким чином обвинувачений порушив п.п. 2.9(а), 1.3, 1.5, 2.3(б), 10.1 ПДР України.
Внаслідок порушення вищевказаних ПДР України та вчинення дорожньо-транспортної пригоди пасажир ОСОБА_7 , який в цей час перебував на підніжці переднього бампера автомобіля «ГАЗ-53» д.н.з. НОМЕР_1 , що рухався по узбіччю з подальшим з`їздом в кювет, впав під автомобіль та отримав тілесні ушкодження, які згідно висновку експерта №37 Д від 20.04.16 року відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент спричинення.
В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду першої інстанції щодо нього змінити шляхом виключення додаткової міри покарання та зменшення розміру моральної шкоди до 10000 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що посилання суду у вироку на те, що він в момент ДТП перебував в стані алкогольного сп`яніння є необгрунтованим, оскільки в той день він алкогольних напоїв не вживав. Також, апелянт зазначає, що він не погоджується з стягнутою судом з нього на користь потерпілого сумою моральної шкоди в розмірі 60000 грн., оскільки на його думку потерпілий проявив грубу необережність, залишаючись стояти на передньому бампері автомобіля при працюючому двигуні. Також судом не був врахований його майновий стан, те, що його заробіток складає близько 2100 грн. в місяць, з яких він сплачує аліменти на двох дітей у розмірі 800 грн. Крім цього, посилання суду на те, що внаслідок ДТП потерпілому встановлено 2 групу інвалідності є неправильним, оскільки потерпілому встановлена група інвалідності по загальному захворюванню.
В запереченнях на апеляційну скаргу обвинуваченого потерпілий зазначає, що вирок суду щодо ОСОБА_8 є законним та обґрунтованим, а тому просить залишити його без змін.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:

обвинуваченого, який свою апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити;

прокурора і потерпілого, які проти апеляційної скарги обвинуваченого заперечували та просили відмовити в її задоволенні;

вивчивши матеріали справи, вислухавши учасників судового розгляду в дебатах та обвинуваченого з останнім словом, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На підставі ст. 404 КПК України апеляційний суд перевіряє рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги і вправі вийти за межі апеляційних вимог тільки, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Вирок суду першої інстанції в частині доведеності вини ОСОБА_8 та кваліфікації його дій за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, учасниками судового розгляду не оспорюється.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Як вбачається з вироку, судом першої інстанції враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який позитивно характеризується за місцем проживання, пом`якшуючі покарання обставини, а саме щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та часткове відшкодування матеріальної шкоди потерпілому, вірно призначено покарання в межах санкції ч.2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі та звільнено від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Також, враховуючи грубість порушення обвинуваченим ПДР України, вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, що потягло за собою тяжкі насідки для потерпілого, суд першої інстанції правомірно застосував до обвинуваченого ОСОБА_8 додаткову міру покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Підстав вважати призначене обвинуваченому покарання явно несправедливим внаслідок суворості колегія суддів не вбачає.

Посилання обвинуваченого на те, що він не перебував у стані алкогольного сп`яніння не знайшло свого підтвердження під час апеляційного розгляду, оскільки як вбачається з матеріалів кримінального провадження, факт перебування ОСОБА_8 під час вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння підтверджується показами потерпілого ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_9 і ОСОБА_10 та даними, зафіксованими в постанові Рокитнянського районного суду Київської області від 29.10.2015 року, якою ОСОБА_8 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП за відмову від проходження медичного огляду на встановлення стану алкогольного сп`яніння (а.с. 109).

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що призначене засудженому покарання в межах санкції ч.2 ст. 286 КК України відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України, а тому доводи викладенні в апеляції обвинуваченого щодо невідповідності призначеного додаткового покарання тяжкості вчиненого особою злочину внаслідок його суворості задоволенню не підлягають.

Колегія суддів також вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги обвинуваченого про зменшення сум стягнення моральної шкоди.

За змістом ст. ст. 127-128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.

Згідно ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

При вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди суд у повній мірі врахував характер і ступінь моральних страждань потерпілого, характер отриманих ним травм у виді забійної рани в проекції лівої вушної раковини, крововиливу на повіках обох очей, відкритої черепно-мозкової травми з переломом кісток зводу черепа з переходом на основу черепа, забою головного мозку, множинних переломів кісток зводу черепа з переходом на основу черепа, множинних переломів кісток обличчя черепа, контузії лівого очного яблука, посттравматичного середнього отиту зліва, саден на передній поверхні грудної клітини живота, крововилива на лівому плечі, які згідно висновку експерта № 37 Д від 20.04.2016 року відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент спричинення, що потягло за собою встановлення потерпілому ІІ групи інвалідності, та на думку колегії суддів вірно визначив розмір грошового еквіваленту моральної шкоди у сумі 60000 грн.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про неврахування судом при визначенні розміру моральної шкоди матеріального та сімейного стану обвинуваченого, а саме його невеликий заробіток та сплату аліментів, є безпідставними, оскільки законодавством не передбачена можливість їх врахування при встановленні або зменшенні відшкодування за шкоду, заподіяну злочином.

Крім того, положення ч.4 ст. 1193 ЦК України забороняють можливість зменшення розміру відшкодування шкоди фізичною особою, залежно від її матеріального становища, у разі її заподіяння вчиненням злочину.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про законність, обґрунтованість та вмотивованість ухваленого судом вироку щодо ОСОБА_8 , а також про безпідставність доводів апеляційної скарги обвинуваченого.
Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів Апеляційного суду Київської області;-

ухвалила :
Вирок Рокитнянського районного суду Київської області від 04 серпня 2016 року, ухвалений відносно ОСОБА_8 залишити без зміни.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

СУДДІ ОСОБА_2
ОСОБА_3
ОСОБА_4