Справа № 129/1988/16-к
Провадження по справі № 1-кп/129/236/2016
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"02" грудня 2016 р. Гайсинський районний суд Вінницької області

в складі головуючого ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Гайсині кримінальне провадження № 0000169 про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з вищою освітою, розлученого, непрацюючого, несудимого, учасника АТО, -

в скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,

Установив:
Старший лейтенант ОСОБА_4 як військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період військової частини польова пошта НОМЕР_1 по АДРЕСА_2 призначений наказом на посаду заступника командира артилерійської батареї по роботі з особовим складом військової частини, всупереч ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 2, 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, з метою ухилення від військової служби в умовах особливого періоду, знаючи про те, що він повинен проходити військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, 6.04.2016 р. о 8-00 год. ранку навмисно самовільно залишив територію військової частини польова пошта НОМЕР_1 , проводив час на власний розсуд в АДРЕСА_1 до 26.06.2016 року дня його повернення до військової частини.

Дії ОСОБА_4 кваліфікуються за ч. 4 ст. 407 КК України як самовільне залишення військової частини, вчинене військовослужбовцем в умовах особливого періоду.

ОСОБА_4 вину визнав повністю, щиро каявся і пояснив, що 6.04.2016 р. о 8 год. ранку він, будучи старшим лейтенантом військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується по АДРЕСА_2 , призначений на посаду заступника командира артилерійської батареї по роботі з особовим складом військової частини, знаючи про те, що він повинен проходити військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період з метою ухилення від військової служби навмисно самовільно залишив територію військової частини польова пошта НОМЕР_1 та проводив час на власний розсуд в АДРЕСА_1 до 29.06.2016 року - дня повернення до військової частини для проходження військової служби.

З урахуванням позицій прокурора та обвинуваченого, які заявили про спрощений порядок дослідження доказів, суд відповідно до ч.3 ст.349 КПК України обмежився допитом лише ОСОБА_4 , оскільки він розуміє зміст обставин, які ніким не оспорюються, немає сумніву в добровільності та істинності його позиції, йому роз`яснено і зрозуміло неможливість оскарження цих обставин в апеляційному порядку.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд виходить із встановленої ст. 50 КК України його мети кари, виправлення і запобігання вчиненню винним нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, з урахуванням позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання як втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 р.).

При цьому суд бере до уваги визначені ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання стосовно обставин цієї справи, ступінь тяжкості вчиненого злочину і законну за нього санкцію, особу винного та визначені ст. 66 КК України пом`якшуючі його обставини; вид і розмір призначеного покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення винної у скоєнні злочину особи та попередження нових злочинів

Обираючи покарання ОСОБА_4 , за відсутності обтяжуючих, пом`якшуючими його обставинами і такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого і свідчать про те, що мета кари, виправлення і запобігання скоєнню нових злочинів ним буде досягнута у разі призначення покарання на підставі ст. 69 КК України, суд визнає відсутність у нього судимості, щире каяття; за таких обставин суд переходить до більш м`якого покарання, не зазначеного в санкції ч.4 ст. 407 КК України, у виді штрафу; також суд враховує, що скоєний злочин є тяжким відповідно до ст. 12 КК України.

Керуючись ст.ст. 369 - 374 КПК України, суд,

Присудив:
ОСОБА_4 визнати винуватим в скоєнні злочину, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України, і з застосуванням ст. 69 КК України, призначити покарання у виді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 гривень 00 коп.

Запобіжного заходу ОСОБА_4 до набуття вироком законної сили не обирати.

Вирок може бути оскаржено протягом тридцяти діб з дня його проголошення до апеляційного суду Вінницької області шляхом подачі апеляційної скарги через Гайсинський районний суд Вінницької області.

Суддя: