Справа № 703/2/14-к
Провадження № 1-кп/711/34/16
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2016 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участі прокурорів ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 , потерпілої ОСОБА_9 , законного представника потерпілої ОСОБА_10 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси кримінальне провадження № 0002285 за звинуваченням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Черкаси, громадянина України, з середньою освітою, не судимого, одруженого, який має трьох неповнолітніх дітей, мешканця АДРЕСА_1 , в скоєнні злочину, відповідальність за який передбачено ч.4 ст. 152 КК України, суд

встановив:

Підсудний ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що у вечірній час восени 2012 року (більш точна дата не встановлена), перебуваючи за місцем свого проживання в АДРЕСА_1 , достовірно знаючи, що його донька ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є малолітньою, умисно, з метою здійснення з нею статевих зносин, усвідомлюючи, що остання не зможе протистояти його протиправним діям в силу батьківського авторитету, цим самим використовуючи її безпорадній стан, та яка через прояви легкої інтелектуальної недостатності та розлади адаптації у вигляді змішаних розладів емоцій і поведінки не повною мірою розуміла характер і значення скоюваних з нею дій і не могла чинити опір, вчинив з ОСОБА_9 насильницький статевий акт.

Ці дії ОСОБА_8 органом обвинувачення кваліфіковані як злочин, передбачений ч.4 ст. 152 КК України вчинення статевих зносин з малолітньою особою з використанням її безпорадного стану (зґвалтування).

Підсудний ОСОБА_8 винуватим себе не визнав і пояснив, що жодних дій, направлених на зґвалтування чи задоволення статевої пристрасті, зі своєю донькою потерпілою ОСОБА_9 не вчиняв.

Прокурором для підтвердження вини підсудного ОСОБА_8 надані суду наступні докази: показання свідків, висновки експертиз і документи.

Згідно із копією свідоцтва про народження підсудний ОСОБА_8 є батьком потерпілої ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.1 а.с.100).

09.10.2013 р. працівником правоохоронного органу ОСОБА_11 прийнято заяву малолітньої ОСОБА_9 про те, що її батько ОСОБА_8 вступав із нею в статеві зносини (т.1 а.с.54).

Свідок ОСОБА_11 пояснила суду, що вона як слідча проводила досудове розслідування по кримінальному провадженні і отримала показання потерпілої ОСОБА_9 про те, що обвинувачений її зґвалтував, а також показання самого обвинуваченого ОСОБА_8 , який визнавав вчинення ним такого злочину.

Показання свідка ОСОБА_11 про отримані нею відомості від потерпілої та обвинуваченого суд не визнає допустимим доказом, виходячи з положень ч.7 ст. 97 КПК України про те, що не можуть бути визнані допустимим доказом показання з чужих слів, якщо вони даються слідчим, прокурором, співробітником оперативного підрозділу або іншою особою стосовно пояснень осіб, наданих слідчому, прокурору або співробітнику оперативного підрозділу під час здійснення ними кримінального провадження.

Згідно з протоколом засідання комісії Смілянської районної державної адміністрації з питань координації дій щодо попередження насильства в сім`ї та жорстокого поводження з дітьми від 11.10.2013 року під час обговорення отриманої від правоохоронних органів інформації про те, що ОСОБА_8 вчинив статеві зносини зі своєю неповнолітньою донькою ОСОБА_9 мати неповнолітньої ОСОБА_12 пояснила те, що донька після втеч з дому призналась їй в тому, що батько примушує її до статевих зносин із ним. Сам чоловік давав їй плутані пояснення з цього приводу (т.1 а.с. 57).

Показання суду свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 і ОСОБА_15 в тій частині, що в їхній присутності на засіданні комісії свідок ОСОБА_12 визнала те, що від своєї доньки (потерпілої ОСОБА_9 ) їй стало відомо, ніби підсудний вступав у статеві зносини з потерпілою, а також про те, що сама потерпіла і її малолітня сестра ОСОБА_16 на засіданні комісії підтвердили вчинення підсудним дій сексуального характеру відносно потерпілої, є нічим іншим, як показаннями з чужих слів, тому що ґрунтуються на поясненнях інших осіб. Такими ж показаннями з чужих слів є показання свідка ОСОБА_17 , яка отримала вказану інформацію від членів комісії.

Свідок ОСОБА_18 дав показання суду про те, що йому як співробітнику оперативного підрозділу міліції восени 2013 року свідок ОСОБА_12 розповіла про те, що її чоловік підсудний ОСОБА_8 вступав у статеві зносини з донькою потерпілою ОСОБА_9 .

Свідок ОСОБА_12 пояснила суду про те, що вона спочатку повірила своїй доньці, тому на засіданні комісії дійсно давала такі пояснення, але потім впевнилась у тому, що донька обмовила свого батька підсудного ОСОБА_8 , боячись його покарання за те, що викрала гроші у дідуся і вкотре втекла із дому.

Судом отримані показання неповнолітньої потерпілої ОСОБА_9 про те, що її батько (обвинувачений ОСОБА_8 ) не вчиняв відносно неї ніяких дій сексуального характеру. Вона в черговий раз втекла із дому, а коли її знайшли співробітники міліції розповіла їм, а також матері вигадану історію про нібито вчинений відносно неї батьком злочин.

Отже, свідкам ОСОБА_19 , ОСОБА_20 і ОСОБА_21 , а також іншим членам комісії, що відображено в протоколі засідання комісії, та свідку ОСОБА_18 про можливо скоєний підсудним злочин стало відомо зі слів свідка ОСОБА_12 , яка, в свою чергу, отримала цю інформацію від своєї доньки потерпілої ОСОБА_9 . Тому показання вказаних свідків є похідними від первинних показань самої потерпілої.

Судом вжито заходів щодо допиту малолітнього свідка ОСОБА_22 , 2005 року народження, але вона відмовилась давати суду показання відносно свого батька підсудного ОСОБА_8 .

У відповідності з приписами ч.4 ст. 97 КПК України суд може визнати доказами показання з чужих слів, якщо сторони погоджуються визнати їх доказами.

Сторона захисту відмовилась визнати доказами показання з чужих слів свідків сторони обвинувачення, тому суд з огляду на вказані обставини не визнає доказами показання свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_17 , ОСОБА_15 і ОСОБА_18 в тій частині, що свідок ОСОБА_12 дала пояснення про те, що підсудний вступав у інтимні стосунки з потерпілою, про що свідку було відомо на протязі тривалого часу, а також в тій частині, що на засіданні комісії малолітні ОСОБА_23 (потерпіла) і ОСОБА_24 (її сестра) розповідали про вчинений їхнім батьком злочин.

Неповнолітня потерпіла ОСОБА_9 неодноразово заявляла суду про те, що вона обмовила батька і той не вчиняв її зґвалтування.

Вирішуючи питання про правдивість показань потерпілої на різних стадіях кримінального провадження, суд враховує її вік, схильність до фантазування та інші її індивідуальні особливості.

В протоколі прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (т.1 а.с.54), висновку судово-медичної експертизи (т.1 а.с.55), акті судової психолого-психіатричної експертизи (т.1 а.с.71) міститься отримана від потерпілої інформація про те, що восени 2012 року, коли її матір перебувала на стаціонарному лікуванні, її батько (підсудний ОСОБА_8 ) розбещував її, а місяців через три після того, як матір вийшла з лікарні, здійснив з нею статевий акт і продовжував здійснювати з нею різні дії сексуального характеру до осені 2013 року.

Як вказано вище, підсудний ОСОБА_8 обвинувачується у зґвалтуванні потерпілої восени 2012 року. З довідки медичного закладу (т.1 а.с.119) встановлено, що матір потерпілої свідок ОСОБА_12 перебувала на стаціонарному лікуванні з 09 жовтня по 23 жовтня 2013 року, тобто, виходячи з первинних показань потерпілої, більш детально відтворених на а.с.74-75 т.1, ймовірне зґвалтування могло статись не восени 2012 року, як інкриміновано підсудному, а через три місяці після виходу його дружини з лікарні, тобто взимку - грудні 2012 року січні 2013 року.

Суд враховує ту обставину, що на час звернення з заявою до правоохоронних органів і давання первинних показань потерпіла не досягла шістнадцятирічного віку і не могла нести кримінальної відповідальності за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину і за завідомо неправдиве показання.

Під час судового розгляду потерпіла була повідомлена про можливе настання кримінальної відповідальності за ст.ст. 383, 384 КК України і категорично заперечувала вчинення підсудним відносно неї інкримінованого йому злочину.

Виходячи з версії сторони обвинувачення, потерпіла неодноразово втікала з дому із-за сексуальних домагань батька, про що розповіла працівникам міліції в жовтні 2013 року.

Судом з показань підсудного, потерпілої, свідків ОСОБА_25 , ОСОБА_13 , ОСОБА_18 , ОСОБА_26 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 і ОСОБА_17 , епікризу (т.1 а.с.192) встановлено, що потерпіла неодноразово здійснювала втечі з дому, була відсутня по декілька днів, її знаходили в асоціальному оточенні в компаніях осіб із сумнівною репутацією.

Такі втечі продовжувались після того, як підсудного взяли під варту, що пояснила свідок ОСОБА_15 .

З цього суд робить висновок про те, що така поведінка потерпілої не була пов`язана з інкримінованим підсудному злочином: потерпіла здійснювала втечі з дому і в той час, коли підсудний перебував під вартою і у неї не було підстав побоюватись продовження вчинення ним сексуального насильства.

З показань рідних потерпілої (її матері ОСОБА_12 , її дідуся ОСОБА_26 , а також підсудного) судом встановлено, що потерпіла вчинила підпал сараїв, схильна до крадіжок, зокрема викрала гроші у дідуся і була відсутньою вдома незадовго до написання заяви в міліцію, здатна обманювати.

Сумніватись в показаннях вказаних осіб у суду немає підстав. Ці обставини не заперечувала сама потерпіла, а свідки ОСОБА_14 і ОСОБА_17 , які в силу своїх професійних обов`язків неодноразово спілкувались із потерпілою в різноманітних ситуаціях, відмітили її схильність до обману і фантазування.

Суду надано висновки судово-психіатричної експертизи (т.1 а.с.63-70), згідно з якими підсудний ОСОБА_8 будь-яким хронічним психічним захворюванням, недоумством не страждає і не страждав на період часу, до якого відноситься скоєння інкримінованого йому злочину, здатен усвідомлювати свої дії та керувати ними. Ці висновки не оспорюються і у суду немає підстав в них сумніватись. Разом із тим, суд не погоджується з твердженням експертизи про те, що дії ОСОБА_8 були спрямовані на задоволення статевої пристрасті.

Експерт ОСОБА_27 пояснив суду, що під час проведення експертизи підсудний заперечував свою провину. Висновки експертної комісії про обставини події базувались на наданих органом досудового розслідування процесуальних документах - протоколах допиту потерпілої, підсудного, свідка ОСОБА_25 , правдивість змісту яких не доведена перед судом.

Проведеною комплексною судовою психолого-психіатричною експертизою у потерпілої ОСОБА_9 виявлено прояви легкої інтелектуальної недостатності (рівень межової розумової відсталості на межі легкої дебільності та розлади адаптації у вигляді змішаних розладів емоцій і поведінки (т.1 а.с.71-86).

Експерт ОСОБА_27 підтвердив ці висновки і вказав, що спілкування з потерпілою проводилось обережно, її намагались не розпитувати про деталі злочину, який нібито було скоєно відносно неї, але вона на задані запитання про вчинення такого злочину відповідала ствердно.

З описової та мотивувальної частини цієї експертизи судом встановлено, що експерти констатували факт вчиненого злочину сексуального характеру, також виходячи із інформації, яка містилась в наданих органом досудового розслідування протоколах допиту обвинуваченого, потерпілої та свідків, а також отриманої від підекспертної.

Як і в попередньому випадку суд виходить з того, що достовірність такої інформації перед судом не доведена, тому не бере до уваги висновки експертизи про те, що відмічені у потерпілої розлади адаптації перебувають в прямому причинно-наслідковому зв`язку із скоєними відносно неї протиправними діями сексуального характеру.

Згідно з висновками судової психологічної експертизи (т.1 а.с.127-131) неповнолітня потерпіла ОСОБА_9 схильна до фантазування, вміє хитрувати. Висновки цієї експертизи не суперечать висновкам комплексної психолого-психіатричної експертизи на а.с. 85 т. 1 про те, що у потерпілої відсутні прояви патологічного фантазування і навіювання, а також узгоджуються з наведеними показаннями свідків про її схильність до обману і фантазування, із архівною історією захворювання потерпілої про те, що вона схильна до брехні, (т.1 а.с.192).

Аналізуючи надані суду докази, суд приходить до висновку про те, що первинна інформація про ймовірне зґвалтування потерпілої підсудним виходила від самої потерпілої, яка в силу свого віку та індивідуальних особливостей могла дати неправдиві свідчення і обмовити батька, який застосовував до неї насильство в сім`ї, боячись його гніву за чергову втечу із дому після викрадення грошей у дідуся. Ці первинні показання потерпіла спростувала не тільки під час судового провадження, а й значно раніше в своїх заявах (т.1 а.с. 34, 40, 164, 165, 193).

З матеріалів кримінального провадження встановлено, що підсудний ОСОБА_8 раніше вчиняв насильство стосовно своєї доньки потерпілої ОСОБА_9 , за що притягався до адміністративної відповідальності (т.1 а.с.61, 123), тому суд вважає, що у потерпілої були підстави побоюватись батька за втечу із дому після викрадення грошей.

З огляду на викладене у суду виникає обґрунтований сумнів у правдивості первинної інформації про вчинене зґвалтування малолітньої потерпілої, яка походила від самої потерпілої і яка покладена в основу показань свідків-членів комісії, протоколу засідання комісії, в зміст першої заяви потерпілої та заяви її матері (т.1 а.с. 35, 54), а також відобразились в описових частинах експертиз.

Згідно з висновками судово-медичної експертизи (т.1 а.с.55) у потерпілої ОСОБА_9 на час огляду (09 жовтня 2013 року) виявлено тілесні ушкодження давністю більше одного місяця, які свідчать про те, що потерпіла могла жити статевим життям.

Спеціаліст ОСОБА_28 пояснила суду, що нею також в липні 2013 року проводився медичний огляд потерпілої ОСОБА_9 (т.1 а.с.121, 122), під час якого вона виявила, що потерпіла до цього часу жила статевим життям.

Потерпіла цю обставину не заперечувала і дала суду пояснення про те, що у неї в малолітньому віці були добровільні інтимні стосунки з особою чоловічої статі, яку вона вказати відмовилась, і підсудний до цих стосунків не має жодного відношення.

За таких обставин суд не може вважати висновок вказаної експертизи доказом винуватості підсудного в інкримінованому злочині.

Посилання сторони обвинувачення на відомості в колишніх показаннях підсудного про визнання вчинення ним злочину, як на доказ його винуватості, суд не бере до уваги з огляду на таку основну засаду кримінального провадження як безпосередність дослідження показань, речей і документів, закріплену в ст. 23 КПК України, тому що показання учасників кримінального провадження суд отримує усно, а колишні показання підсудного не були предметом безпосереднього дослідження суду і вони не можуть бути джерелом доказів.

Проаналізувавши надані суду докази в їх сукупності, суд вважає, що винуватість підсудного ОСОБА_8 у вчиненні злочину, в якому він обвинувачується, не доведена, тому що суду не надано безспірних доказів того, що ОСОБА_8 вчинив передбачений ч.4 ст. 152 КК України злочин, тобто вчинення статевих зносин з малолітньою особою з використанням її безпорадного стану (зґвалтування). Згідно з приписами ч.4 ст. 17 КПК України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи, тому суд виносить виправдувальний вирок.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся, витрати на залучення експертів відсутні. Визнані речовими доказами 15 дисків із фотографіями, фільмами, іграми (т.1 а.с.97) не містять доказової інформації і повинні бути повернуті власнику. Запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання необхідно скасувати у зв`язку з виправданням підсудного.

Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд

у х в а л и в :

Визнати ОСОБА_8 невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 152 КК України, та виправдати його за недоведеністю вчинення ним злочину (кримінального правопорушення), передбаченого ч.4 ст. 152 КК України.

Речові докази у справі (15 дисків з фото- й відеоматеріалами), які задні на зберігання до Смілянського МВ УМВС України в Черкаській області повернути ОСОБА_8 .

Скасувати обраний ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Копію вироку вручити прокурору і підсудному негайно після проголошення. На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Черкаської області через Придніпровський районний суд м. Черкаси в установленому законодавством порядку на протязі 30 днів з дня проголошення вироку.
Головуючий: ОСОБА_1

судді: ОСОБА_3

ОСОБА_2