Справа № 375/696/15-к
Провадження № 1-кп/375/2/16
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16.05.2016 року Рокитнянський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Насташка Рокитнянського району Київської області, українця, громадянина України, із базовою вищою освітою, працюючого кочегаром в ПП «Сімол» смт.Рокитне Київської області, одруженого, маючого на утриманні одну малолітню дитину та одну непрацездатну повнолітню особу (матір), потерпілого від наслідків аварії на ЧАЕС категорії 4, раніше не судимого
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК України, -
Досудовим слідством ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що він при невстановлених досудовим розслідуванням місці, часі та обставинах, діючи умисно, незаконно придбав з метою збуту у невстановлений досудовим розслідуванням спосіб психотропну речовину амфетамін у невстановленій кількості та незаконно зберігав його у невстановленому місці.
Також обвинувачується в тому, що 22.03.2015 року близько 17 год. 20 хв. поряд з ІНФОРМАЦІЯ_2 , що в АДРЕСА_1 , під час проведення працівниками міліції оперативної закупівлі наркотичних засобів без затримання продавця, умисно з корисливих мотивів незаконно збув особі під вигаданим іменем ОСОБА_8 порошкоподібну речовину білого кольору, яка згідно з висновком експерта № 2-02/387 від 25.02.2015 року містить 0,0232 г психотропної речовини амфетаміну, обіг якого обмежено і за який отримав від ОСОБА_8 грошові кошти в сумі 200.00 грн..
Крім цього, досудовим слідством ОСОБА_9 також обвинувачується в тому, що він, продовжуючи свою злочинну діяльність, 02.04.2015 року близько 17 год. 30 хв. поряд з АЗС, що в смт.Рокитне Київської області по вул.Телешівська, 2, під час проведення працівниками міліції оперативної закупівлі наркотичних засобів із затриманням продавця, умисно з корисливих мотивів повторно незаконно збув за 200 гривень особі під вигаданим іменем, а саме ОСОБА_8 , порошкоподібну речовину білого кольору, яка згідно з висновком експерта № 2-02/450 від 08.04.2015 року містить 0.0138 г психотропної речовини амфетаміну.
Досудовим слідством дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфікуються за ч.1 ст. 307 КК України як незаконне придбання, зберігання, а також незаконний збут психотропних речовин, а також за ч. 2 ст. 307 КК України, як незаконне придбання, зберігання, а також незаконний збут психотропних речовин, вчинені повторно.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину в інкримінованих йому злочинах при викладених досудовим слідством обставинах справи повністю не визнав та з урахуванням відповідей на уточнюючі запитання учасників процесу суду показав, що приблизно в середині осені 2014 року він спілкувався зі своїм знайомим по школі ОСОБА_10 , який запропонував йому придбати у нього психотропну речовину амфетамін, але він відмовився, оскільки це його не цікавило. Про те, що обіг амфетаміну обмежений він на той час ще не знав, а дізнався вже пізніше від слідчого.
Приблизно через півроку йому зателефонував знайомий ОСОБА_11 , який по справі проходить як ОСОБА_12 , та попросив його занести йому цигарок. По приходу до місця проживання ОСОБА_13 останній попросив його придбати для нього амфетамін, про місце збуту якого він був проговорився тому ще раніше. При цьому він зателефонував до ОСОБА_14 , але той відмовився, оскільки перебував за межами смт.Рокитне.
Пізніше, а саме у березні місяці 2015 року ОСОБА_15 повторно попросив взяти для нього амфетамін, але він сказав останньому, що не знає чи зможе йому допомогти, оскільки має свої проблеми. Проте ОСОБА_15 наполегливо продовжував його просити придбати для нього амфетамін, приходячи до нього додому, і це мало місце близько десяти разів. Знаючи його тяжке сімейне становище, він жалів його та спілкувався з ним вдома, надаючи можливість користуватися інтернетом. Одного разу, під час чергового візиту до нього ОСОБА_15 , коли він перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння, ОСОБА_15 знову попросив його придбати амфетамін, і на що він погодився, зателефонувавши ОСОБА_14 , який повідомив, що амфетамін буде на слідуючий день. Разом з тим, на слідуючий день ОСОБА_14 повідомив, що амфетаміну не має і лише приблизно через 3-5 днів він придбав у останнього за передані йому ОСОБА_15 200 гривень амфетамін та передав останньому в смт.Рокитне біля старого кінотеатру. Це було було до 25 березня 2015 року.
Після цього, а саме в переддень 25 березня 2015 року, ОСОБА_15 знову попросив його придбати для нього амфетамін і з приводу придбання останнього він знову зателефонував ОСОБА_14 . 25 березня 2015 року без попередньої домовленості між ними, знаючи, що він буде їхати маршруткою до м.Біла Церква, ОСОБА_15 вже чекав його вранці біля будинку і передав 150 гривень для придбання амфетаміну. В цей же день ОСОБА_14 зателефонував йому та повідомив, що нічого не получається. Він запропонував ОСОБА_15 повернути кошти, але той сказав, що нехай залишаються у нього, щоб придбати амфетамін пізніше.
1 квітня 2015 року він «виставляв» на роботі «могорич», коли до нього зателефонував ОСОБА_15 та знову попросив придбати амфетамін. Вони домовилися зустрітися вечором у нього (обвинуваченого) вдома. У присутності ОСОБА_15 він знову зателефонував ОСОБА_14 і той приїхав до його місця проживання приблизно на початку 11 години вечора та повідомив, що товару на 100 чи 200 гривень не має, а є лише на 280 гривень. ОСОБА_15 , який в цей час перебував у його квартирі, сказав йому погоджуватися і що він віддасть решту грошей. Після цього приблизно через півгодини ОСОБА_14 знову приїхав до його місця проживання з товаром і він, додавши до наданих йому ОСОБА_15 150 гривень свої власні кошти в сумі 130 гривень, придбав у ОСОБА_14 амфетамін на суму 280 гривень. Пакунок з вмістом останнього він передав ОСОБА_15 , який вийшов та, повернувшись приблизно через 20 хвилин, попросив залишити амфетамін у себе, посилаючись на те, що він не витримає і все використає за один раз. Він пристав на таке прохання ОСОБА_15 .
На другий день, а саме 2 квітня, до нього зателефонував ОСОБА_15 та попросив привести амфетамін до нього на роботу. Після роботи він забрав вдома амфетамін та, маючи намір одночасно заправити автомобіль, поїхав до місця роботи Дроняка, де передав останньому пакунок. При ньому ОСОБА_15 перевірив вміст пакунку, де був порошок білого кольору і вони розійшлися. Коли повертався додому, біля пожежної частини його зупинили працівники ДАІ. Допоки вони перевіряли документи, підїхали троє людей у цивільному, які не представилися, та повідомили, що він тільки що продав амфетамін і що з цього приводу треба проїхати до райвідділу міліції. Він погодився і після приїзду до міліції один з працівників міліції у цивільному сказав йому, що для нього буде краще, якщо він скаже, що придбав амфетамін на вокзалі у незнайомої людини та запропонував його продати. Також вони йому сказали, що якщо він потягне за собою ОСОБА_15 , то «сядуть» всі разом. Після цього вони завели його до слідчого, якому він дав покази саме так, як йому сказали працівники міліції у цивільному.
Уточнив на запитання прокурора, що він придбавав амфетамін два рази і саме для ОСОБА_13 . Особисто сам психотропні речовини не вживає.
Також уточнив, що після безпосереднього його затримання він зустрічався з адвокатом ОСОБА_6 у приміщенні міліції, але слідчий відмовив їм у конфіденційному побаченні та спілкуванні, пославшись на пізню годину. Безпосередньо перед розглядом судом подання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий запропонував йому відмовитися від адвоката та пояснив це тим, що його відпустять і він написав заяву про відмову від адвоката. Судом йому роз`яснювалося право мати захисника, але він відмовився, повіривши слідчому, що його випустять.
Судом, під час розгляду справи, не було виявлено явних протиріч у показах обвинуваченого.
На підтвердження вчинення обвинуваченим інкримінованих йому злочинів у судовому засіданні були допитані свідки зі сторони обвинувачення.
Так, свідок під вигаданим іменем ОСОБА_8 , допитаний у судовому засіданні відповідно до вимог ч. 9 ст. 352 КПК України в режимі відеоконференції, що унеможливило його ідентифікацію, суду показав, що він наглядно знає ОСОБА_16 та дізнався у листопаді 2014 року, що останній продає наркотики. Коли молодь стала сильно вживати наркотики, він, як громадський активіст, вирішив повідомити про збут ОСОБА_16 наркотиків працівникам міліції та повідомив останніх про це на початку березня 2015 року. Також ОСОБА_16 на початку березня 2015 року пропонував йому декілька раз придбати наркотики.
Після цього працівники міліції звернулися до нього з проханням виступити у якості покупця наркотиків у ОСОБА_16 і на що він погодився. Приблизно в середині березня працівники міліції у присутності понятих передали йому біля приміщення відділу освіти 200 гривень для здійснення закупівлі наркотиків у ОСОБА_16 . При цьому склали якийсь документ, назви якого він не знає і який підписали він та поняті. Потім він зв`язався по телефону з ОСОБА_16 і вони зустрілися біля підїзду його будинку, де він передав останньому для закупівлі наркотиків 200 гривень, а той, отримавши гроші, сказав, що передзвонить йому, коли придбає наркотики. В той же день приблизно після третьої години дня ОСОБА_16 зателефонував йому і вони зустрілися біля військового комісаріату, де ОСОБА_16 передав йому у пакунку синтетичний наркотик, який він передав працівникам міліції у присутності двох понятих і знову було складено документ, назви якого він не знає і який знову підписав він та поняті.
По другому епізоду йому також працівниками міліції біля приміщення відділу освіти у присутності понятих було передано грошові кошти в сумі 200 гривень, якими купюрами він не пам`ятає, і було складено документ, який підписав він та поняті. Потім він пішов до місця проживання ОСОБА_16 та попросив придбати йому наркотики і для цього передав останньому гроші в сумі 200 гривень. Мовчан сказав, що зателефонує, як придбає. На другий день приблизно у другій половині дня ОСОБА_16 зателефонував йому і повідомив, що придбав наркотики і вони домовилися зустрітися біля елеватора в смт.Рокитне по вулиці Телешівська, 1, де приблизно з третьої до п`ятої години він передав йому наркотики. Приблизно через півгодини у присутності понятих в автомобілі працівників міліції він передав останнім згорток із придбаним у Мовчана наркотиком.
Уточнив, що йому не відомо, де ОСОБА_16 придбавав наркотики.
Свідок ОСОБА_17 суду показав, що приблизно у квітні місяці 2015 року він був запрошений працівниками міліції бути понятим при проведенні обшуку по місцю проживання обвинуваченого. У квартирі нічого не знайшли, але у підвалі знайшли три пляшки кислоти, яку помістили до пакету та опечатали. Потім всі разом поїхали до міліції, де він та інший понятий підписали протоколи допиту, які слідчий ОСОБА_18 надрукував без їх попереднього допиту. Ні він, ні інший понятий попередньо про побачене ними під час обшуку слідчому не розповідали, хоча викладене у протоколі відповідало обставинам проведення обшуку.
Аналогічні покази дав суду свідок ОСОБА_19 ..
Свідок ОСОБА_20 суду показав, що був запрошений працівником міліції ОСОБА_21 бути понятим і який йому пояснив, що він буде присутнім, як покупець буде передавати йому придбані у іншої особи наркотики. Після цього вони поїхали в сторону села Телешівка до АЗС. Крім нього в автомобілі був також ще один понятий та два працівники міліції. Потім прийшов якийсь чоловік, який показав згорток, розвернув його, де був порошок білого кольору, і в послідуючому його поклали до пакету. Там же у автомобілі було складено протокол, який підписав він та інший понятий.
Свідок ОСОБА_22 суду показав, що йому зателефонував працівник міліції по імені ОСОБА_23 та запропонував бути понятим при передачі покупцю грошей і при передачі покупцем закупленого наркотичного засобу. Це було весною 2015 року, точної дати він не пам`ятає. У його присутності працівник міліції показав йому грошові купюри у сумі 200 гривень різним номіналом і він розписався на ксерокопії цих грошових купюр. Потім приїхав інший понятий і з ним також провели ту ж саму процедуру. Пізніше підійшов до них сам покупець, про якого їм сказав ОСОБА_23 і якому працівники міліції передали гроші. Вони чекали його більше двох годин, після чого той прийшов та показав згорток з паперу, в якому, коли він його розвернув, був білий порошок. Пакет з порошком був поміщений в пакет для речових доказів.
Свідок ОСОБА_24 суду показав, що у березні 2015 року він був запрошений працівником міліції ОСОБА_25 бути понятим при проведенні закупки. У його та присутності іншого понятого були передані покупцю гроші і останній повернувся приблизно більше ніж через годину з пакетом із фольги, в якому був білий порошок. Потім той пакет запечатали у інший пакет.
Свідок ОСОБА_26 суду показав, що він був запрошений працівником міліції ОСОБА_23 бути понятим. У його присутності покупцю передавали гроші і він розписався у протоколі. У його присутності крім нього більше ніхто не розписувався.
Крім показань свідків, стороною обвинувачення на обстоювання своєї правової позиції заявлено в якості доказів та надано суду такі документи :
?протокол обшуку по місцю проживання ОСОБА_7 від 02.04.2015 року з фототаблицею відповідно до змісту якого вбачається, що обшук було проведено у присутності понятих і при його проведенні заборонених предметів по місцю проживання обвинуваченого виявлено та вилучено не було (а.с. 122-130);
?протокол огляду місця події від 02.04.2015 року з фототаблицею, зі змісту якого вбачається, що у приміщенні Рокитнянського РВ ГУ МВС України в Київській області у присутності понятих було оглянуто мобільний телефон обвинуваченого «Nokia», в якому було виявлено та вилучено SIM-картку мобільного оператора «Life» НОМЕР_1 та SIM-картку мобільного оператора «Київстар» НОМЕР_2 (а.с 131-132);
?протокол огляду місця події від 02.04.2015 року з фототаблицею, відповідно до змісту якого вбачається, що в смт.Рокитне по вул. Телешівська у присутності понятих гр. ОСОБА_8 добровільно видав згорток із фольги, в якому була порошкоподібна речовина білого кольору і зі слів якого він придбав останню за 200 гривень у гр. ОСОБА_7 (а.с 133-138);
? протокол огляду місця події від 22.03.2015 року з фототаблицею зі змісту якого вбачається, що в смт.Рокитне по вул..Заводська, а саме біля приміщення відділу освіти гр. ОСОБА_8 у пристуності понятих видав фольгований згорток з вмістом порошкоподібної речовини білого кольору і зі слів якого він придбав останню за 200 гривень у гр. ОСОБА_7 (а.с 139-142);
?протокол огляду (помічання) грошових купюр від 31.03.2015 року, зі змісту якого вбачається, що для проведення оперативної закупівлі у гр. ОСОБА_7 було здійснено помічання грошових купюр номіналом 50 гривень в кількості 4 штук, а саме: КК 0858351, ПЗ 3446688, ПЕ 6261482, РВ 7353362 (а.с. 143);
?Протокол огляду покупця від 31.03.2015 року, відповідно до змісту якого ОСОБА_8 у присутності понятих було передано для проведення оперативної закупівлі грошові кошти в сумі 200 гривень грошовими купюрами номіналом 50 гривень в кількості 4 штук (а.с. 144-145);
?протокол огляду (помічання) грошових купюр від 22.03.2015 року, зі змісту якого вбачається, що для проведення оперативної закупівлі у гр.. ОСОБА_7 було здійснено помічання слідуючих грошових купюр: номіналом 50 гривень РВ 0925914, КЄ 3766368, номіналом 20 гривень МТ 9665235, МК 4830849, СГ 5556777, номіналом 10 гривень КЙ 6694909, НЄ 0699689, номіналом 5 гривень НА 7808978, РБ 1413161, номіналом 2 гривні РГ 6942988, МГ 4397724, ПВ 9501241, номіналом 1 гривня РГ 6297190, РБ 7312657, МЗ 1560196, РВ 0820293 (а.с. 146);
?протокол огляду покупця від 22.03.2015 року відповідно до змісту якого ОСОБА_8 у присутності понятих було передано для проведення оперативної закупівлі грошові кошти в сумі 200 гривень грошовими купюрами номіналом 50 гривень в кількості 2 штук, номіналом 20 гривень в кількості 3 штук, номіналом 10 гривень в кількості 2 штуки, номіналом 5 гривень в кількості 2 штуки, номіналом 2 гривні в кількості 3 штуки та номіналом 1 гривні в кількості 4 штуки (а.с. 147-151);
? протокол про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії аудіо-, відео контроль особи від 20.04.2015 року з доданою до нього картою памяті інв. № 41т , на якій наявна інформація по здійсненню контролю за проведенням контрольної закупки наркотичних засобів у Мовчана, який проводився з 18 години 18 хвилин 22.02.2015 року по 16 годину 31 хвилину 02.04.2015 року і в тому числі: 22.03.2015 року з 13 години 56 хвилин по 14 годину 11 хвилину; 22.03.2015 року з 17 години 10 хвилин по 17 годину 19 хвилин; 31.03.2015 року з 05 години 50 хвилин по 06 годину 18 хвилин; 02.04.2015 року з 16 години 18 хвилин по 16 годину 31 хвилину (а.с. 152-154);
?протокол про результати проведення оперативно-технічного заходу у вигляді негласного зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 20.04.2015 року з доданими до нього носіями інформації у вигляді двох DVD-R дисків інв.. №№ 37т від 16.02.2015 року та № 39т від 16.02.205 року (а.с. 155-159);
?висновки судово-хімічних експертиз № 2-02/450 від 08.04.2015 року та № 2-02/387 від 25.03.2015 року (а.с 162-165, 168-170) ;
?Копію ухвали слідчого судді Апеляційного суду Київської області від 03.03.2015 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого Рокитнянського РВ ГУ МВС України в Київській області ОСОБА_27 у наданні дозволу на проведення негласної слідчої дії у вигляді аудіо- відео контролю щодо гр. ОСОБА_7 терміном 60 днів з дня винесення даної ухвали, тобто з 03.03.2015 року (а.с 177-178);
?копію ухвали слідчого судді Апеляційного суду Київської області від 16.02.2015 року, якою задоволено клопотання начальника кримінальної міліції Рокитнянського РВ ГУ МВС України в Київській області ОСОБА_28 про надання дозволу на проведення оперативно-технічного заходу у вигляді негласного зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж, а саме з номера мобільного телефона НОМЕР_2 та НОМЕР_3 , які належать та якими користується гр. ОСОБА_7 (а.с. 179-180);
?постанови прокурора Рокитнянського району Київської області ОСОБА_4 про проведення негласної слідчої (розшукової) дії контролю за вчиненням злочину від 11.03.2015 року (а.с. 181-184).
Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, Конституція України має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції і повинні відповідати їй.
Згідно статті 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. При цьому неприпустимо покладати на підсудного доведення своєї невинуватості. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь останньої. Визнання особи винуватою у вчинені злочину може мати місце лише за доведеності її вини. Обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, а також доказах, одержаних незаконним шляхом.
Згідно із ч. 2 ст. 84 КПК України процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Відповідно до ч. 2 ст.86 КПК України недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення, а саме: час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення; винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; при цьому обов`язок доказування зазначених обставин відповідно до частини першої статті 92 вказаного Кодексу покладається на прокурора.
Відповідно до ст. 93 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом. Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до положень ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, повинен оцінити кожний доказ з точки зору належності (прямо чи непрямо підтверджує існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів ст..85 КПК України), допустимості (отримання у порядку, встановленому цим Кодексом - ст.86 КПК України), достовірності (чи відповідає фактичним обставинам справи), а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності для прийняття відповідного процесуального рішення.
Згідно із ст. 99 КПК України до документів, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження можуть належати: протоколи процесуальних дій та додатки до них, складені в порядку, передбаченому цим Кодексом; матеріали, зібрані оперативними підрозділами з дотриманням вимог Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» та за умови відповідності їх вимогам цієї статті.
Як визначено у рішенні Конституційного суду України № 12-рп/2011 від 20.11.2011 року перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі. Визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства. Обвинувачення у вчиненні злочину не може бути обґрунтоване фактичними даними, одержаними в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо.
Суд вважає, що контрольована та оперативна закупка наркотичних засобів, а також затримання обвинуваченого ОСОБА_7 , були проведені з порушенням норм КПК України, а також без врахування практики Європейського суду з прав людини з огляду на наступне.
У випадках наявності достатніх підстав вважати, що готується вчинення або вчиняється тяжкий чи особливо тяжкий злочин відповідно до ст. 271 КПК України може здійснюватися контроль за вчиненням злочину у формі оперативної закупки; про результати контролю за вчиненням злочину складається протокол; порядок і тактика проведення оперативної закупки визначається законодавством.
Згідно із ч. 4 ст. 246 КПК України виключно прокурор має право прийняти рішення про проведення такої негласної слідчої (розшукової) дії, як контроль за вчиненням злочину.
Відповідно до ст. 251, ч. 7 ст. 271 КПК України прокурор у своєму рішенні про проведення контролю за вчиненням злочину зобов`язаний вказати: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; правову кваліфікацію злочину із зазначенням статті (частині статті) Кримінального кодексу України; відомості про особу (осіб), місце або річ, щодо яких проводитиметься негласна слідча (розшукова) дія; початок, тривалість і мету негласної слідчої (розшукової) дії; відомості про особу (осіб), яка буде проводити негласну слідчу (розшукову) дію; обґрунтування прийнятої постанови, у тому числі обґрунтування неможливості отримання відомостей про злочин та особу, яка його вчинила, в інший спосіб; вказівку на вид негласної слідчої (розшукової) дії, що проводиться.
Крім того, відповідно до ч. 7 ст. 271 КПК України прокурор у своєму рішенні про проведення контролю за вчиненням злочину, крім відомостей, передбачених статтею 251 цього Кодексу, зобов`язаний викласти обставини, які свідчать про відсутність під час негласної слідчої (розшукової) дії провокування особи на вчинення злочину.
Відповідно до ч. 4 ст.7 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» оперативні підрозділи Міністерства внутрішніх справ України проводять слідчі (розшукові) дії та негласні слідчі (розшукові) дії у кримінальному провадженні за дорученням слідчого, прокурора в порядку, передбаченому Кримінально-процесуцальним кодексом України. Письмові доручення щодо проведення слідчих (розшукових) та негласних слідчих (розшукових) дій, надані слідчим, прокурором у межах компетенції та в установленому порядку, є обов`язковими до виконання оперативним підрозділом.
Відповідно достатті 8 вказаного Закону оперативним підрозділам для виконання завдань оперативно-розшукової діяльності за наявності передбачених статтею 6 останнього підстав надається право проводити оперативну закупку товарів, предметів та речовин, у тому числі заборонених для обігу, у фізичних та юридичних осіб незалежно від форми власності з метою виявлення та документування фактів протиправних діянь. Проведення оперативної закупки здійснюється згідно з положеннями ст. 271 КПК України у порядку, визначеному нормативно-правовими актами Міністерства внутрішніх справ України, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, Служби безпеки України, погодженими з Генеральною прокуратурою України та зареєстрованими у Міністерстві юстиції України.
Відповідно до п.1.12.3 Інструкції про організацію проведення негласних слідчих (розшукових) дій та використання їх результатів у кримінальному провадженні, затвердженої наказом Генеральної прокуратури України № 114/1042/516/1199/936/1687/5від 16.11.2012 (далі Інструкція), оперативна закупка полягає в імітації придбання або отримання у фізичних осіб товару, обіг якого обмежений чи заборонений чинним законодавством.
Згідно з п. 2.6. Інструкції у постанові про прийняття рішення щодо проведення негласної слідчої (розшукової) дії зазначається строк її проведення. Строк визначається залежно від виду конкретної дії, необхідності отримання відомостей одноразово чи протягом певного часу, у межах, визначених ст.ст. 246, 249 КПК України.
Згідно з п.1.4 Інструкції, підставою для проведення оперативної закупівлі є наявність достатньої інформації, отриманої в установленому законом порядку, про зайняття особою або групою осіб протиправною діяльністю, яка потребує перевірки за допомогою оперативно-розшукової справи. Закупки проводяться в терміни проведення оперативно-розшукових справ, передбачених статтею 9 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність».
Як установлено в судовому засіданні, саме особа під вигаданим іменем ОСОБА_8 за вказівкою працівників міліції першим телефонував ОСОБА_7 та просив продати йому наркотичний засіб. Це витікає з показань самого свідка ОСОБА_8 , який прямо вказав у судовому засіданні, що працівники міліції запропонували йому бути покупцем наркотиків у Мовчана і на що він погодився та власне здійснював оперативну закупівлю у Мовчана наркотиків, попередньо звертаючись до останнього із проханням придбати для нього наркотичні засоби та передаючи йому для цього грошові кошти, які він отримував перед цим від працівників міліції.
Тому суд вважає, що органами досудового слідства в якості підстави для проведення контрольної закупки необґрунтовано був використаний факт прохання обвинуваченому громадянином під вигаданим ім`ям ОСОБА_8 , який діяв узгоджено зі слідством, продати йому наркотичний засіб.
Згідно з п.2.3 Інструкції, безпосередньо перед початком оперативної закупівлі, виділені кошти перераховуються, переписуються номери купюр або робляться ксерокопії, про що складається акт, який підписується двома оперативними співробітниками, а купюри, виділені для проведення закупівлі, можуть бути поміченими для контролю за їх рухом. Огляд таких грошових коштів відбувається при участі двох понятих та оформлюється актом.
В матеріалах кримінальної справи відсутні акти огляду виділених грошових коштів, їх ксерокопіювання, помітки для контролю за їх рухом.
Ксерокопії купюр ( а.с. 145, 148-151), які знаходяться в матеріалах справи, не є актами та підписані в порушення даної норми права понятими.
Відповідно до п.2.9 Інструкції, для проведення оперативної закупівлі мають використовуватись кошти відповідних правоохоронних органів, в нашому випадку - МВС України.
Стороною обвинувачення не надано доказів використання коштів правоохоронних органів для проведення оперативної закупівлі, що є порушенням Інструкції. А тому неможливо встановити, за яку суму грошей із виділених для цих цілей, і чи саме за ці грошові кошти були збуті покупцю наркотичні засоби обвинуваченим. Більше того, як вбачається із показань у судовому засіданні обвинуваченого та свідка ОСОБА_8 маються розбіжності в останніх щодо суми грошових коштів, які передавалися ОСОБА_8 . ОСОБА_7 для придбання психотропних речовин.
Згідно з п.п.2.5, 2.6 Інструкції, при необхідності, згідно з діючим законодавством, покупцю вручаються аудіо-відео-записуючі спеціальні технічні засоби для фіксації дій, які підтверджують протиправну діяльність продавця. Вручення спеціальної техніки відбувається після його попереднього інструктажу, відносно користування нею, і оформлюється актом, який підписується оперативними працівниками та покупцями. Використання спеціальних технічних засобів при проведенні оперативної закупки відбувається за дозволом суду згідно діючого законодавства України.
Як вбачається з наданих стороною обвинувачення доказів, а саме з протоколів огляду покупця від 22 та 31 березня 2015 року (а.с. 144, 147), в останніх не згадується про застосування таких спеціальних технічних засобів. Відсутній також акт про проведення інструктажу з покупцем та вручення йому цих спеціальних технічних засобів.
Відповідно до ст. 104 КПК України у випадках, передбачених цим Кодексом, хід і результати проведення процесуальної дії фіксуються у протоколі, який повинен містити відомості про: місце, час проведення та назву процесуальної дії; особу, яка проводить процесуальну дію (прізвище, ім`я, по батькові, посада); всіх осіб, які присутні під час проведення процесуальної дії (прізвища, імена, по батькові, дати народження, місця проживання); інформацію про те, що особи, які беруть участь у процесуальній дії, заздалегідь повідомлені про застосування технічних засобів фіксації, характеристики технічних засобів фіксації та носіїв інформації, які застосовуються при проведенні процесуальної дії, умови та порядок їх використання; послідовність дій; отримані в результаті процесуальної дії відомості, важливі для цього кримінального провадження, в тому числі виявлені та/або надані речі і документи; вилучені речі і документи та спосіб їх ідентифікації; спосіб ознайомлення учасників зі змістом протоколу; зауваження і доповнення до письмового протоколу з боку учасників процесуальної дії.
Відповідно до ст. 105 КПК України особою, яка проводила процесуальну дію, до протоколу долучаються додатки. Додатки до протоколів повинні бути належним чином упаковані з метою надійного збереження, а також засвідчені підписами слідчого, прокурора, спеціаліста, інших осіб, які брали участь у вилученні таких додатків.
Згідно із ст.106 КПК України протокол під час досудового розслідування складається під час проведення процесуальної дії або безпосередньо після її закінчення. До складу слідчої (розшукової) дії входять також дії щодо належного упакування речей і документів та інші дії, що мають значення для перевірки результатів процесуальної дії.
Судом встановлено з матеріалів провадження та пояснень свідків, допитаних як безпосередньо у судовому засіданні, так і в режимі відеоконференції (свідок зі зміненими даними ОСОБА_8 ), працівниками оперативного підрозділу була проведена негласна слідча дія - контроль за вчиненням злочину у формі оперативної закупки у формі відеозйомки, про що був складений відповідний протокол про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії аудіо- відеоконтролю особи, який разом з відеозаписом (на карті памяті) надані суду як докази на підтвердження вчинення ОСОБА_7 злочинів, передбачених частинами першою та другою статті 307 КК України (а. с. 152-154).
На разі, доданий до цього протоколу як додаток цифровий носій інформації з відеозаписом контролю належним чином не оформлений. А саме, в порушення вимог ч. 3 ст. 105 КПК України він не упакований належним чином з метою надійного збереження, а також не засвідчений підписами слідчого, прокурора, спеціаліста, інших осіб, які брали участь у виготовленні та/або вилученні такого додатку. За такої обставини, а також зазначених встановлених у судовому засіданні обставин порушення вимог закону при проведенні аудіо- відеоконтролю контролю особи в ході проведення обох епізодів оперативних закупівель суд не приймає до уваги як доказ винуватості обвинуваченого оглянутий у судовому засіданні цифровий носій (карту памяті) із записами від 22.03.2015 року, 31.03.2015 року та 02.04.2015 року про спілкування ОСОБА_8 з невідомим чоловіком, під час яких, як стверджує сторона обвинувачення, проводились дві оперативні закупівлі (а.с.154), та у відповідності до положень ст.ст. 86, 89 КПК України визнає вказаний доказ обвинувачення недопустимим.
Враховуючи конкретні обставини у даній справі огляд необхідно розцінювати як складову частину негласної слідчої дії - контролю за вчиненням злочину, тому вся послідовність дій та отримані в результаті цієї процесуальної дії відомості повинні бути відображені в протоколі проведеної негласної слідчої дії. Зазначені обставини стосуються і протоколів огляду грошей та особи ОСОБА_8 ..
Крім того, відповідно до ст. 41 КПК України оперативні підрозділи органів внутрішніх справ здійснюють слідчі (розшукові) дії та негласні слідчі (розшукові) дії в кримінальному провадженні за письмовим дорученням слідчого, прокурора.
В матеріалах провадження наявні протоколи огляду (помічання грошових купюр від 22.03.2015 року та від 31.03.2015 року, а також протоколи огляду покупця за вказаними датами, які складені о/у БНОН Рокитнянського РВ ГУ МВС України в Київській області ОСОБА_29 ..
Однак, суд оглядаючи матеріали провадження не знайшов жодного посилання на будь-які доручення від слідчого, які виконував о/у БНОН.
Враховуючи відсутність у матеріалах кримінального провадження доручень слідчого відповідно до ч. 6 ст. 246 КПК України, суд вважає, що протоколи огляду грошових купюр від 22.03.2015 року та 31.03.2015 року, огляду покупця ОСОБА_8 від 22.03.2015 року та від 31.03.2015 року, від 20.04.2015 року про результати проведення негласної слідчої розшукової дії аудіо- відеоконтролю особи, які складені оперативним працівником ВБНОН без посилання на доручення слідчого, - отримані з порушенням порядку, встановленого КПК України, а тому згідно зі статтями 86, 89 цього Кодексу також визнаються судом недопустимими доказами, які не можуть бути використані як докази вини обвинуваченого.
Вимогами ч. 2 п. 1.5 Інструкції про порядок проведення оперативної закупівлі та контрольованого постачання предметів, товарів і речовин, у тому числі заборонених до обігу у фізичних осіб та юридичних осіб незалежно від форм власності, затвердженої наказом МВС, СБУ та ДПА України від 30 листопада 2001 року № 1045/307/482 (далі Інструкція), передбачено, що для здійснення закупівлі товарів, предметів та речовин, заборонених до обігу, а також інших, за виготовлення, зберігання та збут яких настає кримінальна відповідальність, потрібна письмова згода осіб, які беруть безпосередню участь у проведенні таких дій, оскільки пунктом 13 частини першої статті 8 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» оперативним підрозділам для виконання завдань ОРД надане право встановлювати конфіденційне співробітництво з особами тільки на засадах добровільності.
Згідно з матеріалами кримінального провадження оперативні закупівлі були проведені 22.03.2015 року та 02.04.2015 року, однак в матеріалах справи відсутні будь-які згоди (заяви про згоду) закупника ОСОБА_8 на участь в оперативних закупках наркотичних засобів у ОСОБА_7 , що є порушенням вищезгаданої Інструкції.
Про дослідження інших доказів стороною обвинувачення не заявлено, а відтак вони судом не досліджувались та не оцінювались.
Сторона захисту на спростування доводів обвинувачення та на обстоювання власної правової позиції з приводу невинуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, подала суду докази у вигляді копій окремих процесуальних документів, які додавалися стороною захисту на стадії досудового слідства, заяв обвинуваченого ОСОБА_7 , скарг на дії слідчого та наголошувала на неналежності та недопустимості всіх наданих стороною обвинувачення та досліджених у судовому засіданні доказів, які просила визнати такими у нарадчій кімнаті, оскільки всі вони отримані з порушенням порядку, передбаченим КПК України.
Також захисником подана суду заява про підбурювання до вчинення злочину з метою його викриття (провокацію злочину).
Відповідно до ст. 253 КПК України якщо під час проведення негласних слідчих (розшукових) дій були тимчасово обмежені конституційні права особи, прокурор або за його дорученням слідчий повинен письмово повідомити підозрюваного, його захисника про таке обмеження. Відповідне повідомлення про факт і результати негласної слідчої (розшукової) дії повинне бути здійснене не пізніше звернення до суду з обвинувальним актом.
Однак, як вбачається, зазначені вимоги закону не були виконані і в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які дані про виконання цих вимог, а тому суд вважає, що зібрані таким чином докази отримані з істотним порушенням прав та свобод людини, гарантованих Конституцією України та законами України (ст.87 КПК України).
Відповідно до вимог ч. 3 ст. ст. 6, ч. 3 ст. 9 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність»: забороняється приймати рішення про проведення оперативно-розшукових заходів при відсутності підстав, передбачених у цій статті; без заведення оперативно-розшукової справи проведення оперативно-розшукових заходів забороняється; про заведення оперативно-розшукової справи виноситься постанова.
Разом з тим, у матеріалах провадження відсутні будь-які дані, які б свідчили про наявність підстав для проведення оперативно-розшукової діяльності щодо ОСОБА_7 , заведення з цього приводу оперативно-розшукової справи, її номера, дати заведення тощо, що унеможливлює можливість суду дати належну оцінку зібраним у такий спосіб доказам, як з точки зору їх допустимості, так і перевірити заперечення сторони обвинувачення щодо доводів сторони захисту щодо наявних обставин провокації (підбурювання) обвинуваченого з боку працівників міліції через їх агента до вчинення злочинів .
Згідно з приписами ч. 3 ст. 271 КПК України під час підготовки та проведення заходів з контролю за вчиненням злочину забороняється провокувати (підбурювати) особу на вчинення цього злочину з метою його подальшого викриття, допомагаючи особі вчинити злочин, який вона би не вчинила, як би слідчий цьому не сприяв, або з цією самою метою впливати на її поведінку насильством, погрозами, шантажем. Здобуті в такий спосіб речі і документи не можуть бути використані у кримінальному провадженні.
Відповідно до вимог ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», яка зобов`язує суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права, а також ч.2 ст. 8 та ч.5 ст. 9 КПК України, які регламентують застосування принципу верховенства права у кримінальному провадженні та кримінально-процесуальному законодавстві, під час розгляду судового провадження відносно ОСОБА_7 суд використовував як джерело права практику Європейського суду з прав людини.
На переконання суду стороною обвинувачення не надано суду ніяких доказів, які б підтверджували наявність у правоохоронних органів конкретних та об`єктивних підстав для проведення оперативної закупки наркотичних засобів у обвинуваченого ОСОБА_7 , хоча остання зобов`язана була це зробити, оскільки відповідно до рішень Європейського суду з прав людини (рішення від 26 жовтня 2006 року у справі «Худобін проти Росії», рішення від 6 вересня 1978 року у справі «Клаас та інші проти Німеччини», рішення від 09 червня 1998 року «Тейксейра де Кастро проти Португалії»), якщо доказ є результатом негласної операції, такої як оперативна закупівля наркотиків, органи влади повинні бути готовими продемонструвати, що у них були обґрунтовані причини для організації негласної операції. Наявність конкретних та об`єктивних підстав є обов`язковою умовою для здійснення негласних операцій, в тому числі і використання агентів під прикриттям. Підбурювання з боку поліції має місце тоді, коли відповідні працівники правоохоронних органів або особи, які діють за їхніми вказівками, не обмежуються пасивним розслідуванням, а з метою встановлення злочину, тобто отримання доказів і порушення кримінальної справи, впливають на суб`єкта, схиляючи його до вчинення злочину, який в іншому випадку не був би вчинений і через що мало місце порушення п. 1 Конвенції з прав людини і основоположних свобод.
Також рішенням Європейського суду з прав людини від 15 грудня 2005 року по справі «Ваньян проти Російської Федерації» вказано, що міліція спровокувала придбання наркотичних засобів, оскільки звинувачення Ваньяна в придбанні та зберіганні героїну основувалось головним чином на доказах, отриманих в ході міліцейської закупки, в тому числі на показаннях засекреченої особи та співробітників міліції. Таким чином втручання з боку міліції і використання отриманих в результаті цього доказів, при розгляді справи у відношенні Ваньяна, підірвало право останнього на справедливий суд, чим також було порушено п. 1 ст. 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод.
Таким чином, вимоги справедливого судового розгляду по кримінальним справам, передбачені ст. 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод, приводять до того, що публічні інтереси в сфері боротьби з обігом наркотичних засобів не можуть бути підставою, для використання доказів, отриманих в результаті провокації з боку співробітників міліції.
Наведене вище дає підстави дійти висновку про те, що Європейський суд з прав людини чітко розмежував межі дозволеного під час проведення правоохоронними органами негласних слідчих дій. Тобто якщо вказані працівники, з метою штучного збільшення показників боротьби зі злочинністю, спеціально залучають для цього підготовлену особу, яка в подальшому під їхнім контролем активними діями провокує «злочинця» до вчинення кримінального правопорушення, то докази на підтвердження винуватості, здобуті в ході такої провокації суд зобов`язаний визнати як недопустимі, а особу обвинуваченого - виправдати.
У даному кримінальному провадженні стороною обвинувачення для підтвердження мети збуту ОСОБА_7 наркотичних засобів надані лише свідчення осіб, залучених органами внутрішніх справ для проведення контрольної закупівлі наркотичних засобів, проте з їхніх свідчень випливає, що провокація злочину виходила саме з цих дій закупника, контрольованого працівниками міліції. Подібні дії співробітників міліції і використання їх результатів у кримінальному процесі призводять до того, що непоправно підривається принцип справедливості судового розгляду. Все кримінальне переслідування у такому випадку є логічним продовженням провокації, підбурюванням з боку працівників міліції, так як при відсутності провокації не було б і кримінального переслідування. Ситуація, коли особа підштовхується представниками держави, покликаними не допускати вчинення злочинів, до вчинення злочину, а потім притягується до кримінальної відповідальності за це - не відповідає справедливому судовому розгляду. Будь-яких інших доказів, які б дозволили підтвердити факт прояви у ОСОБА_7 ініціативи на збут наркотиків, або інших доказів на підтвердження того, що він займався збутом наркотичних засобів іншим, крім засекреченої, особам, сторона обвинувачення не надала.
На думку суду, вказана в обвинуваченні оперативна закупівля наркотичних засобів, хоча і проведена приватною особою під прикриттям, але організована та контрольована правоохоронними органами, здійснювалась за відсутності конкретних та об`єктивних підстав, хід її проведення не відповідає вимогам чинного законодавства, яке регламентує вказаний захід оперативно-розшукової діяльності, чим порушено права та основоположні свободи людини.
Обов`язок довести відсутність підбурювання до вчинення злочину покладається на обвинувачення (п. 70 рішення ЄСПЛ «Раманаускас проти Литви»).
Суд зобов`язаний перевірити твердження особи щодо підбурювання до вчинення злочину, та у випадку встановлення обгрунтованості такого твердження, прийняти рішення відповідно до вимог ст. 6 Конвенції.
Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні заявив та наполягав на тому, що його дії були наслідком підбурювання з боку агента, який діяв за вказівкою працівників міліції і що без такого підбурювання він в жодному разі не вчинив би злочинів.
Відповідно до ст. 87 КПК України докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, є недопустимими.
Таким чином, підсумовуючи викладене, слід констатувати, що докази незаконного збуту обвинуваченим ОСОБА_7 психотропних речовин, які були покладені органами досудового розслідування в основу його обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 307 та ч. 2 ст. 307 КК України, і на які посилається сторона обвинувачення, були одержані з порушенням як вимог кримінального процесуального закону, так і пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до вимог ст. ст. 22, 26 КПК України сторони провадження мали всі умови для реалізації їх процесуальних прав, в тому числі й щодо обсягу доказів на обґрунтування своїх позицій.
Належним чином дослідивши, проаналізувавши та оцінивши надані докази відповідно до вимог ст. 94 КПК України, суд приходить до висновку, що надані стороною обвинувачення докази не підтверджують факт збуту обвинуваченим ОСОБА_7 наркотичних засобів, та не можуть бути покладені в основу обвинувального вироку.
Деякі з наданих доказів, на які посилається сторона обвинувачення, є похідними. Як-то висновки судово-хімічних експертиз, які підтверджують лише факт того, що вилучена в ході розслідування речовина - є психотропною речовиною і які самі по собі не можуть служити доказом винуватості обвинуваченого.
Відповідно до положень ст. 59, ч. 2 ст. 63 і п. 6 ч. 3 ст. 129 Конституції України й чинного кримінально-процесуального законодавства забезпечення підозрюваному, обвинуваченому, підсудному, засудженому і виправданому права на захист є однією з основних засад судочинства, важливою гарантією об`єктивного розгляду справи та запобігання притягненню до кримінальної відповідальності невинуватих осіб.
На разі, з огляду на отримані у провадженні докази суд також констатує факт порушення прав обвинуваченого ОСОБА_7 на захист під час досудового слідства у провадженні, на чому наголошував захист і що знаходить своє підтвердження з показів обвинуваченого та підтверджується наданими стороною захисту письмовими доказами, які є відкритими сторонам кримінального провадження і якими в тому числі є протокол допиту підозрюваного ОСОБА_7 від 03.04.2015 року. За змістом останнього вбачачається, що ОСОБА_7 до безпосередньої дачі показань виявив бажання мати захисника, проте був допитаний без участі останнього та був змушений внаслідок умовлянь слідчого написати власноруч заяву про відмову від захисника, яким уже був призначений на той час (а саме з часу затримання ОСОБА_7 ) адвокат ОСОБА_6 і що всеціло вказує на порушення вимог ч. 2 ст. 54 КПК України, якими регламентується порядок відмови від захисника.
При цьому суд звертається до практики ЄСПЛ щодо впливу обмеження прав підозрюваного на захист під час досудового розслідування на розгляд під час судового провадження. Зокрема, в п. 57 рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 2010 року у справі «Леонід Лазаренко проти України» ЄСПЛ в обґрунтування порушення п. 1 ст. 6 у поєднанні з підп. «с» п. 3 ст. 6 Конвенції зазначив, що «національні суди проігнорували обмеження права заявника на захист під час первісної стадії попри те, що заявник зазначав про це у касаційній скарзі до Верховного Суду України, та те, що відповідно до національного законодавства воно становило істотне порушення кримінально-процесуального закону, яке передбачало скасування вироку. Цей недолік не міг бути виправлений ані юридичною допомогою, наданою заявнику пізніше, ані змагальним характером подальшого провадження (п. 58 рішення ЄСПЛ від 27 листопада 2008 року у справі «Салдуз проти Туреччини»; пункти 3941 рішення ЄСПЛ від 31 березня 2009 року у справі «Плонка проти Польщі»).
Відповідно до положень ч. 1 ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. При цьому частина друга аналізованої норми передбачає, що одним із діянь, у разі існування яких суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, є, зокрема, порушення права особи на захист.
Згідно зі ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до ч. 2 ст. 17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального злочину і підлягає виправданню, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
На підставі викладеного, всебічно, повно дослідивши обставини кримінального провадження, оцінивши кожен доказ з точки зору відносності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд прийшов до висновку про те, що пред`явлене ОСОБА_7 звинувачення у вчиненні злочинів, передбачених частинами першою та другою статті 307 КК України, не знайшло свого підтвердження у судовому провадженні належними і допустимими доказами, тому ОСОБА_7 підлягає виправданню у зв`язку з недоведеністю його вини у вчиненні інкримінованих злочинів.
Речові докази - вилучену 22.03.2015 року та 02.04.2015 року у ОСОБА_8 порошкоподібну речовину «амфетамін», що знаходиться в спецпакетах №№ 2400562, 2525812, три пляшки речовини жовтого кольору, дві з яких з вмістом соляної кислоти по 0.5 л кожна, що знаходяться у в спецпакеті № 3213988, які перебувають на зберіганні в камері схову Рокитнянського РВ ГУ МВС України в Київській області, після набрання вироком законної сили знищити.
Речові докази вилучені 02.04.2015 року дві SIM-картки, а саме оператора «Київстар» та «Лайф», які належать обвинуваченому та знаходяться на зберіганні в камері схову Рокитнянського РВ ГУ МВС України в Київській області, після набрання вироком законної сили повернути за належністю ОСОБА_7 ..
Цивільний позов у провадженні не заявлено.
Запобіжний захід ОСОБА_7 у вигляді застави до вступу вироку в законну силу залишити без змін.
Понесені у провадженні судові витрати узвязку із проведенням судових експертиз на загальну суму 937.98 грн. віднести на рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до ч. 2 ст.122 КПК України та ч.2 ст. 15 Закону України «Про судову експертизу».
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368-370, 373-374 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_7 визнати невинуватим за ч. 1 ст. 307 КК України та ч. 2 ст. 307 КК України та виправдати у зв`язку з недоведеністю його вини у вчиненні інкримінованих злочинів.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу залишити без змін - заставу.
Понесені у провадженні судові витрати у звязку із проведенням судових експертиз на загальну суму 937.98 грн. віднести на рахунок держави.
Речові докази - порошкоподібну речовину «амфетамін», що знаходиться в спецпакетах №№ 2400562, 2525812, три пляшки речовини жовтого кольору, дві з яких з вмістом соляної кислоти по 0.5 л кожна, що знаходяться у в спецпакеті № 3213988, які перебувають на зберіганні в камері схову Рокитнянського РВ ГУ МВС України в Київській області, після набрання вироком законної сили знищити.
Речові докази вилучені 02.04.2015 року дві SIM-картки, а саме оператора «Київстар» та «Лайф», які належать обвинуваченому та знаходяться на зберіганні в камері схову Рокитнянського РВ ГУ МВС України в Київській області, після набрання вироком законної сили повернути за належністю ОСОБА_7 ..
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області шляхом подачі апеляційної скарги через Рокитнянський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається учасникам процесу.

Суддя ОСОБА_1