Провадження №11/772/18/2016
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 червня 2016 року м. Вінниця

колегія суддів судової палати з кримінальних справ
апеляційного суду Вінницької області в складі:
головуючого ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю прокурора ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
засудженого ОСОБА_7
потерпілого ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці справу за апеляційною скаргою з доповненнями захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 31 грудня 2015 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, одруженого, з середньою спеціальною освітою, пенсіонера, інваліда 2 групи, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України та призначено йому покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі.
Стягнуто З ОСОБА_7 на користь Вінницького НДЕКЦ МВС України судові витрати по проведенню досліджень та експертиз в загальній сумі 18 290 (вісімнадцять тисяч двісті дев`яносто) грн.
Вирішено питання речових доказів.
Відповідно до вироку суду, 09 квітня 2012 року, біля 12 год. 00 хв., ОСОБА_7 знаходився у своїй квартирі АДРЕСА_2 . В цей час в дверний дзвінок його квартири подзвонив його сусід ОСОБА_9 , який проживав у квартирі АДРЕСА_3 , що поряд з квартирою ОСОБА_7 .. Це обурило ОСОБА_7 , тому відчинивши двері тамбуру, він запитав ОСОБА_9 , скільки він буде ще йому їх відчиняти. Після чого нецензурно висловився в адресу ОСОБА_9 , чим спровокував конфлікт, який переріс у бійку. Бійка, розпочавшись в тамбурі, продовжилась в квартирі ОСОБА_7 .. В ході бійки учасники наносили один одному удари в різні частини тіла, зокрема і в обличчя. Дружина ОСОБА_7 ОСОБА_10 , почувши галас, втрутилась у бійку та виштовхала ОСОБА_9 з квартири. Через кілька хвилин ОСОБА_9 повернувся до квартири ОСОБА_7 .. У свою чергу ОСОБА_7 , з метою спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 взяв на кухні кухонного ножа та, знаходячись у коридорі своєї квартири, тримаючи ножа у правій руці в положенні коли лезо було направлено майже вертикально зверху донизу та дещо спереду назад, умисно наніс ОСОБА_9 удар вказаним ножем у ділянку грудної клітки справа, після чого ОСОБА_9 вийшовши з квартири, спустився по сходовому маршу 3 поверху, звідки, повернувшись назад, покликав на допомогу свого сусіда і, сівши на сходи 4 поверху, через декілька хвилин помер.
Своїми діями ОСОБА_7 спричинив ОСОБА_9 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 255/в від 29.05.2012, тяжкі тілесні ушкодження у виді проникаючого поранення грудей з ушкодженням судин правої легені, яке спричинило гостру масивну зовнішню крововтрату, від якої настала смерть ОСОБА_9 ..
В апеляційній скарзі з доповненнями захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 ставиться питання про скасування вироку суду, як незаконного в зв`язку з однобічністю та неповнотою досудового та судового слідства, невідповідністю висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи, неправильним застосуванням кримінального закону. Просить кримінальну справу відносно ОСОБА_7 повернути на додаткове розслідування. Апеляція мотивована тим, що звинувачення висунуті ОСОБА_7 за ч.2 ст. 121 КК України є незаконними та не ґрунтуються на матеріалах кримінальної справи та обставинам подій, так як слідством та судом не дано оцінки тому, що усі дії ОСОБА_7 були направлені на відвернення протиправного насильницького вторгнення ОСОБА_9 в його житло, та з метою захисту своїх конституційних прав ОСОБА_7 діяв в стані необхідної оборони, крім того органами досудового слідства ту судом не дано оцінки таким обставинам як вік обвинуваченого, стану його здоров`я, стану здоров`я та віку його дружини, позитивним та негативним характеристикам, обвинуваченого та потерпілого.
Заслухавши доповідача, засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , які підтримали апеляцію захисника з доповненнями, прокурора ОСОБА_5 , та потерпілого ОСОБА_11 , які вважають вирок суду законним та обґрунтованим, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляція захисника з доповненнями не підлягає до задоволення виходячи з наступного.
Відповідно до п.п.11, 15 розділу ХІ «Перехідних положень» Кримінального процесуального Кодексу України справа розглядається в порядку, передбаченому Кримінально-процесуальним кодексом України в редакції 1960 року.
Відповідно до ч.1 ст.365 КПК України 1960 року вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляції.
Згідно положень ст.323 КПК України 1960 року вирок суду повинен бути законним та обґрунтованим. Суд обґрунтовує вирок на доказах, які були розглянуті в судовому засіданні та оцінює їх за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному розгляді віх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Як вбачається з вироку, суд належним чином дотримав дані вимоги та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину.
Як убачається з вироку, підсудний ОСОБА_7 не заперечуючи факту заподіяння ножового поранення потерпілому показав, що такі його дії були зумовлені протиправними діями самого ОСОБА_9 та були вчинені з перевищенням меж необхідної оборони від посягань потерпілого.
Також судом в основу обвинувального вироку покладені досліджені в судовому засіданні письмові докази, серед яких:
-протокол огляду місця події від 09.04.2012 та фото таблицею до нього, відповідно до якого задокументовано обставини виявлення трупу потерпілого з ознаками насильницької смерті та відповідно факт вчинення злочину, а також додатковий протокол огляду місця пригоди з оглядом квартири ОСОБА_7 з описом розташування кімнат (т. 1 а.с. 4 -35, 88);
-протокол огляду трупа ОСОБА_9 від 10.04.2012, згідно якого у приміщенні моргу Вінницького обласного бюро СМЕ вилучено куртку, піджак та сорочку, які забруднені речовиною бурого кольору і мають по одному наскрізному пошкодженню, які підтверджують вчинення злочину та зберегли на собі сліди вчинення злочину. (т. 1 а.с. 92);
-протокол відтворення обстановки та обставин події за участі підозрюваного ОСОБА_7 , в ході якого останній розповів та показав на місцевості обставини нанесення ним тілесного ушкодження ОСОБА_9 та, відповідно, обставини вчиненого злочину та ці обставини відповідають механізму утворення тілесних ушкоджень, зазначених в послідуючих висновках експертів (т. 1 а.с. 166-168);
-висновок судово медичної експертизи ОСОБА_9 № 255/В від 29.05.2012, згідно якої у ОСОБА_9 виявлено: проникаюче поранення грудей з ушкодженням судин верхньої долі правої легені. Дане ушкодження є прижиттєвим, виникло від дії колючо-ріжучого предмета типу клинка ножа, має ознаки тяжкого, як небезпечного для життя в момент спричинення та стоїть в причинному зв`язку зі смертю. Причиною смерті ОСОБА_9 стало проникаюче поранення грудей з ушкодженням судин правої легені, яке спричинило гостру масивну зовнішню крововтрату. Смерть ОСОБА_9 настала, можливо 09.04.12 біля 12.00 через короткий проміжок часу після нанесення проникаючого поранення грудей, що може вимірюватися кількома хвилинами, під час чого він міг здійснювати активні фізичні дії. Під час отримання проникаючого поранення грудей тіло ОСОБА_9 , у тому числі і права рука, могли знаходитися у будь-якому положенні за умови доступності травмуючого предмету до передньої поверхні грудної клітки. Отримання ОСОБА_9 проникаючого поранення грудей не виключається за обставин, які вказані в матеріалах справи, а саме нанесення удару ножем у передню праву частину грудей ("Протокол допиту підозрюваного" ОСОБА_7 від 09.05.2012 (" ОСОБА_9 не дивлячись на те, що у мене в руці знаходиться ніж почав наносити мені удар кулаком правої руки в обличчя. У відповідь на що я з метою припинити його удар замахнувся зверху до низу та наніс йому удар ножем в область правого плеча"), "Протокол відтворення обстановки та місця події" від 17.04.2012). Під час нанесення ОСОБА_9 проникаючого поранення грудей лезо ножа було направлено майже вертикально зверху донизу та дещо спереду назад, на що вказують характеристики рани на шкірі (верхній край скошений, нижній підритий), пошарова локалізація ушкоджень (рана на шкірі на рівні 1 ребра, ушкодження міжреберних м`язів у 2 міжребір`ї та відповідний напрямок ранового каналу згори донизу та дещо спереду назад (т. 2 а.с. 81, 83);
-висновок експерта № 830 від 17.04.2012 року, згідно якого у ОСОБА_7 на час проведення дослідження тілесних ушкоджень не виявлено. (т 2 а.с.53);
-висновок судово-медичної (фізико-технічної) експертизи № 83 від 23.05.2012, згідно якої: на передній частині куртки, піджака та сорочки ОСОБА_9 виявлено по одному наскрізному пошкодженню матеріалу щілиноподібної форми, кожне з яких має ознаки колото-різаного, утвореного дією плоского колючо-ріжучого предмета типу клинка ножа. Пошкодження знаходяться в однойменних анатомічних ділянках і співпадають між собою за локалізацією при звичайному пошаровому розташуванні одягу на тілі. На фрагменті шкіри з ділянки грудної клітки трупа ОСОБА_9 виявлена колото-різана рана, яка утворилася від дії плаского колючо-ріжучого предмета типу клинка ножа. Враховуючи розмірні характеристики клинків ножів, наданих на експертизу, морфологічні особливості пошкоджень на одязі та фрагменті шкіри потерпілого, всі вони могли утворитися від дії клинка ножа № 1. Відповідно до вказаного висновку експерта встановлено знаряддя вчинення злочину (т. 2 а.с. 58-62);
-акт судово-психолого-психіатричної експертизи № 190 від 24.05.2012, згідно якої: в період вчинення злочину ОСОБА_7 на хронічне душевне захворювання не страждав, перебував поза будь-яким тимчасовим хворобливим розладом психічної діяльності; в період вчинення злочину ОСОБА_7 міг усвідомлювати свої дії та керувати ними; в теперішній час ОСОБА_7 на хронічне душевне захворювання не страждає, перебуває поза будь-яким тимчасовим хворобливим розладом психічної діяльності, у нього виявлений органічний розлад особистості судинного ґенезу; в теперішній час ОСОБА_7 може усвідомлювати свої дії та керувати ними; до індивідуально-психологічних особливостей ОСОБА_7 належать: порушення концентрації і розподілу уваги, схильність мислення до деталізації, ґрунтовності при збереженні мнестичної діяльності. У сфері особистості - середній рівень активності поведінки, екстравертованість, товариськість, емоційна лабільність, вразливість, ранимість, образливість, дратівлива слабкість; ОСОБА_7 не виявляє індивідуально-психологічних особливостей, які б суттєво вплинули на його поведінку в ситуації інкримінованого йому діяння; в період вчинення злочину ОСОБА_7 в стані фізіологічного афекту та будь-якому іншому вираженому емоційному стані, який би вплинув на його свідомість і діяльність, не перебував. Відповідно до вказаної експертизи встановлено, що ОСОБА_7 в момент вчинення злочину усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними. (т. 2 а.с. 87 91);
Проаналізувавши всі зібрані по справі докази в їх сукупності суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину доведена в судовому засіданні.
Доводи апеляційної скарги захисту про неврахування судом правових позицій Верховного Суу України, викладені у справах №5-34кс14 від 27.11.2014 року та №5-134 кс15 від 01.10.2015 року не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.
Так, у зазначених правових позиціях ВСУ зауважив, що для вирішення питання про кваліфікацію злочину, пов`язаним з умисним позбавленням життя особи, зокрема щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони чи перевищення її меж, суд в кожному конкретному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання та акту захисту, встановивши їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.
Судом першої інстанції зазначені вимоги також було дотримані.
Суд вказав, що згідно з вимогами ч. 2 ст. 23 КК України злочин вважається скоєним з прямим умислом, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його небезпечні наслідки та бажала їх настання. Згідно з вимогами ч.3 ст. 23 КК України злочин вважається скоєним з непрямим умислом, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його небезпечні наслідки і, хоча не бажала, але свідомо припускала їх настання.
Суд дійшов висновку, з чим і погоджується апеляційний суд, що умисел ОСОБА_7 в момент нанесення ОСОБА_9 удару ножем в груди був направлений на заподіяння йому саме тяжких тілесних ушкоджень, його дії не були зумовлені необхідністю захищати себе, чи свою дружину від протиправних дій ОСОБА_9 , а ставлення його до наслідків у вигляді смерті потерпілого характеризуються необережністю. Про наявність прямого умислу на нанесення тяжких тілесних ушкоджень свідчить знаряддя вчинення злочину, а також спосіб заподіяння тілесного ушкодження.
Також про умисні дії ОСОБА_7 свідчать направленість нанесеного ножового поранення, його сила.
Також суд апеляційної інстанції вважає безпідставними доводи захисту про вчинення дій ОСОБА_7 в стані оборони, оскільки з його ж, засудженого, показань вбачається, що в момент повернення ОСОБА_9 до його квартири він перебував в приміщенні кухні, та почувши повернення потерпілого, схопив ножа та з ним вийшов в коридор квартири.
Таким чином суд дійшов вірного висновку, що дії ОСОБА_7 досудовим слідством кваліфіковано вірно за ч. 2 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.
Доводи апеляційної скарги про необхідність зміни правової кваліфікації дій ОСОБА_7 суперечать вимогам ст. 36 КК України, згідно з частиною першою якої «необхідна оборона це дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони».
Згідно з вимогами ч. 3 ст. 36 КК України перевищенням меж необхідної оборони особи визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту. Перевищення меж необхідної оборони тягне відповідальність лише у випадках, спеціально передбачених у статтях 118 та 124 цього Кодексу.
Аналізуючи вищенаведені норми кримінального закону суд дійшов вірного висновку, про відсутність будь які ознаки перевищення меж необхідної оборони.
Також при призначенні покарання судом було враховано всі дані про особу підсудного, обставини, по пом`якшують та обтяжують покарання та призначене покарання в мінімальній межі, встановленої санкцією статті, на думку апеляційного суду є вірним і відповідає вимогам ст.65 КК України.
Також судом під час розгляду справи не було допущено порушень кримінально-процесуального законодавства, що тягнули б за собою безумовне скасування судового рішення, через що колегія суддів не знаходить підстав для скасування чи зміни вироку суду.
Керуючись ст.ст.365, 366 КПК України 1960 року, п.п.11, 15 розділу ХІ «Перехідних положень» Кримінального процесуального Кодексу України колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:
Апеляцію захисника ОСОБА_6 з доповненнями в інтересах засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 31 грудня 2015 року відносно ОСОБА_7 за ч.2 ст.121 КК України залишити без змін.

Судді:
З оригіналом вірно: