Номер провадження: 11-кп/785/85/16
Номер справи місцевого суду: 505/407/15-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01.03.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

виправданого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, апеляційну скаргу прокурора Котовської міжрайонної прокуратури Одеської області на вирок Котовського міськрайонного суду Одеської області від 26.05.2015 року, яким

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Тіманівка Тульчинського району Вінницької області, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, працюючого в ТОВ «Магік», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше засудженого:

-08.10.2012 року Котовським міскрайонним судом Одеської області по ч.ч. 2,3 ст. 185 КК України із застосуванням ст.ст. 69, 70 КК України до 4 років обмеження волі;

-18.12.2012 року тим же судом по ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років обмеження волі, із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України до 4 років обмеження волі;

-11.07.2014 року звільнений з місць обмеження волі на підставі Закону України «Про амністію у 2014 році»,

обвинуваченого в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч.2 КК України визнано невинуватим та виправдано у зв`язку з недоведеністю, що ним вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 186 КК України,
ВСТАНОВИЛА:

Згідно обвинувального акту, ОСОБА_8 15.12.2014 року біля 18.00 годин, знаходячись по вул. Матросова у м. Котовську Одеської області, з метою викрадення чужого майна, підійшов до потерпілої ОСОБА_9 та вирвав у неї з рук сумку, вартістю 350 гривень, в якій знаходились гаманець, гроші, в сумі 80 гривень, паспорт громадянки України і посвідчення водія на ім`я потерпілої, банківська картка банку «Аваль». Відкрито заволодівши майном потерпілої, з місця скоєння кримінального правопорушення зник, завдавши потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на суму 520 гривень.

В своїй апеляційній скарзі прокурор наполягає на скасуванні вищезазначеного вироку суду в зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону України та ухваленні нового вироку, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та обрати йому покарання у вигляді 4 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробування з іспитовим строком на 2 роки.

Апелянт в своєї скарзі наполягає на проведенні дослідження доказів, а саме: допиті виправданого ОСОБА_8 , потерпілу ОСОБА_9 , та свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , та дослідити наступні письмові докази: протокол огляду місця події від 15.12.2014 року, протокол огляду сумки потерпілої, гаманця, водійського посвідчення на імя ОСОБА_9 та банківської картки банку «Аваль» від 27.01.2015, довідки про вартість сумки та гаманця потерпілої ОСОБА_9 .
Він вказує, що вирок суду є незаконним та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідальністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, а саме висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, та за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші, а також, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яким, на його думку, є не якісна фіксація судового засідання технічними засобами, яку він вважає відсутністю технічного носія інформації в сенсі п.7 ч.2 ст. 412 КПК України.
Також прокурор звернув увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_8 під час досудового слідства та допиту в судовому засіданні після оголошення прокурором обвинувального акту визнав себе винним у вчиненні вказаного злочину у повному обсязі та дав покази про обставини вчинення ним кримінального правопорушення, і лише після допиту потерпілої, яка показала, що не може впізнати особу, яка вчинила стосовно неї злочин почав заперечувати свою провину, а також змінювати покази.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, ОСОБА_8 та його захисника, які просили не задовольняти апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги.
Висновок суду про необхідність виправдування ОСОБА_8 базується на сукупності великої кількості доказів, досліджених судом першої інстанції, яким надана відповідна оцінка.
При цьому суд першої інстанції у вироку обґрунтовано зазначив, що всупереч вимогам ч. 1 ст. 91 КПК України в обвинувальному акті не містяться висновки органу досудового слідства стосовно мотиву та мети вчинення кримінального правопорушення з боку ОСОБА_8 .
Так, в ході судового розгляду суду не було надано жодного доказу, який підтверджував би, що ОСОБА_8 скоїв інкримінований йому злочин.
Навпаки, обвинувачений ОСОБА_8 , в судовому засіданні суду першої інстанції свою вину у вчинені відкритого викрадення чужого майна не визнав. Суду показав, що 15.12.2014 року разом з співмешканкою ОСОБА_16 знаходився у ОСОБА_17 за адресою АДРЕСА_2 . Остання запросила їх пожити деякий час в неї, так як вона з чоловіком збиралася поїхати в гості до доньки в м. Київ. З домоволодіння він нікуди не відлучався і ніяких злочинів ні 15 грудня, ні в послідуючі дні не скоював. Під час досудового слідства визнав себе винним в тому, що відкрито викрав жіночу сумку у потерпілої ОСОБА_9 , внаслідок психологічного впливу працівників міліції.

Крім того, допитана в судовому засіданні суду першої інстанції потерпіла ОСОБА_9 , показала, що 15.12.2014 року, у вечірній час, поверталась з роботи додому. В місті в цей час була виключена електроенергія, крім того був сильний туман і вона змушена була присвічувати собі мобільним телефоном. По дорозі вирішила зайти в магазин і коли йшла по вул. Матросова в м. Котовську Одеської області почула, що хтось йшов по заду неї. Вона вирішила відійти в сторону і в цей час нападник схопив її за шию та, закривши рот рукою, повалив на землю. Намагаючись вирватись від нападника, вкусила його за палець. Коли останній забрав руку, почала просити його, щоб забирав все, тільки не чіпав її, так як вдома в неї є мала дитина. Нападник відпустив її, взяв сумку і втік. В сумці знаходились: гаманець, 80грн., документи та банківська картка «Аваль». Особу, яка на неї напала, вона не впізнала, так як на вулиці було дуже темно. Після нападу вона зайшла до магазину, де подзвонила батькові, а працівники магазину зателефонували до міліції. Особу, яка на неї напала вона не впізнала і вказати на неї не може.

Також допитані в судовому засіданні свідки, а саме: ОСОБА_10 , ОСОБА_18 , ОСОБА_12 , ОСОБА_17 , ОСОБА_19 , ОСОБА_16 , ОСОБА_20 , взагалі не бачили скоєння злочину відносно потерпілої ОСОБА_9 , при цьому свідки ОСОБА_17 , ОСОБА_19 , ОСОБА_16 , ОСОБА_20 , стверджували, що саме в той день 15.12.2014 року знаходились разом з обвинуваченим ОСОБА_8 , заходили до нього у гості, грали в карти, розпивали спиртні напої та наполягали, що він з дому нікуди не відлучався.
Що стосується посилання в апеляції прокурора про необхідність додаткового дослідження доказів, в тому числі і допиту свідків, на показаннях яких постановлено вирок, то апеляційний суд вважає неможливим задоволення цих вимог, оскільки ці свідки були допитані в судовому засіданні суду першої інстанції згідно норм КПК України, всупереч положенням ч. 3 ст. 404 КПК України прокурором в судовому засіданні клопотання про дослідження додаткових доказів не заявлялось, а крім того прокурором в апеляції не було доведено що ці докази були дослідженні в суді першої інстанції не повністю, або с порушенням закону.
Посилання сторони обвинувачення на показання свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 не можуть бути взяти безпосередніми доказами того, що відкрите викрадення майна у потерпілої ОСОБА_9 вчинив ОСОБА_8 .

Так, свідок ОСОБА_14 не бачив, що саме впало із залізничного мосту і чи був той предмет викинутий особою, яка там знаходилася. Крім того, свідок не був впевнений в тому, що саме ОСОБА_8 він бачив на залізничному мосту.

Показання свідка ОСОБА_13 викликають обґрунтовані сумніви в тому, що він бачив у ОСОБА_8 купюри, номіналами 50, 20 і 10 гривень та жіночу сумку, так як це був вечірній час, світло по м. Котовську було вимкнено та того з часу пройшло більш півроку. Крім того, свідок ОСОБА_13 стверджував, що ОСОБА_8 до нього приходив приблизно 19-21 грудня 2014 року, а інкримінований обвинуваченому злочин мав місце 15 грудня 2014 року.

Посилання прокурора на те, що під час досудового розслідування обвинувачений ОСОБА_8 визнавав свою вину, суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги, так як на підставі ст. 95 КПК України в основу вироку суд може покласти тільки ті докази, які були добуті в судовому засіданні та не вправі обґрунтовувати судове рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них. Крім того, судом було встановлено, що під час досудового слідства ОСОБА_8 , хоч і визнав себе винним у скоєні відкритого викрадення майна потерпілої, проте вказував на інші обставини злочину, ніж саме потерпіла. Крім того, ОСОБА_8 суду пояснив, що під час досудового розслідування та під час слухання провадження в суді на нього здійснювався психологічний тиск зі сторони працівників міліції.

Довід в апеляції про неякісну фіксацію судового засіданні технічними засобами не відповідає дійсності, оскільки до матеріалів справи додані технічні записи, які можуть бути прослуховані, а крім того якість запису залежить від технічних засобів, на яких вони відтворювалися. Крім того, в разі необхідності в суді першої інстанції може бути витребувано архівну копію запису.

У відповідності з вимогами ст. 62 Конституції України, ст.ст.370, p:/search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2730/ed_2014_02_23/pravo1/T124651.html?pravo=1#2730" title="Кримінальний процесуальний кодекс України; нормативно-правовий акт № 4651-VI від 13.04.2012">374 КПК України, до п.23 ППВСУ №5 від 29.06.1990 року із змінами від 04.06.1993 року, 03.12.1997 року, 30.05.2008 року «Про виконання судами України законодавства і постанов ППВСУ з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», в основу вироку можуть бути покладені тільки достовірні докази, досліджені в судовому засіданні. Обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь обвинуваченого. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду, враховуючи викладені обставини, вважає, що суд першої інстанції зробив правильний висновок, що пред`явлене ОСОБА_8 обвинувачення за ч.2 ст. 186 КК України, не знайшло свого підтвердження, оскільки достатніх та допустимих доказів на доведення його участі у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення органом досудового розслідування не здобуто, стороною обвинувачення не надано та не встановлено у судовому засіданні, тому суд зробив правильний висновок про необхідність виправдати ОСОБА_8 , у зв`язку з не доведеністю вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги прокурора про порушення судом вимог КПК України не відповідають дійсності, а суд першої інстанції при винесенні рішення обґрунтував та вказав підстави для закриття кримінального провадження.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з кримінальних справ

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора міжрайонної прокуратури Котовського району Одеської області залишити без задоволення.
Вирок Котовського міськрайонного суду Одеської області від 26.05.2015 року, яким ОСОБА_8 визнано невинуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та виправдано, у зв`язку з недоведеністю, що ним вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 186 КК України залишити без змін.
Судді апеляційного суду Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4