Справа № 496/3249/16-к
Провадження № 1-кп/496/248/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 вересня 2016 року Біляївський районний суд

Одеської області

в складі колегії суддів:

головуючої судді - ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4
за участю прокурора - ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
захисника - ОСОБА_7

потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9
представників потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Біляївка обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.4,7 ч.2 ст. 115, ч.1 ст. 296 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
16.09.2016 року до Біляївського районного суду Одеської області надійшов обвинувальний акт та додані до нього документи за обвинуваченням ОСОБА_6 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених п.4,7 ч.2 ст. 115, ч.1 ст. 296 КК України.

19.09.2016 року по даному кримінальному провадженню, відповідно до ч.1 ст. 314 КПК України, було призначено підготовче судове засідання.

Прокурор вважає можливим призначити справу до судового розгляду, посилаючись на те, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 складений із дотриманням вимог ст. 291 КПК України,

Захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_6 просили повернути обвинувальний акт прокурору в зв`язку з його невідповідністю вимогам ст. 291 КПК України. При цьому зазначили, що до обвинувального акту не долучений цивільний позов і в реєстрі матеріалів досудового розслідування відсутні відомості щодо його прийняття в ході досудового розслідування; в реєстрі невірно зазначено час проведення деяких процесуальних дій або взагалі не вказано час їх проведення; формулювання обвинувачення не конкретизоване; обвинуваченому не було роз`яснено його право на розгляд судом присяжних; в обвинувальному акті відсутні відомості щодо особи, якою він був складений.

Потерпілі та їх представники вважають, що вказаний обвинувальний акт може бути призначений до судового розгляду.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, ознайомившись з обвинувальним актом та з додатками до нього, суд вважає, що обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору з наступних підстав.

Згідно п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України.

Відповідно до положень п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому йдеться про право особи бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього, вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», №9783/82, п.79).

Крім того, суд зазначає, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» (ВП), №25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Обвинувальний акт і додані до нього обов`язкові документи повинні відповідати вимогам КПК України, оскільки, за змістом процесуального закону, це сприяє розгляду кримінального провадження протягом розумного строку та виконанню завдань процесуального кодексу, встановлених ст. 2 КПК України, відповідно до яких, одним із завдань є забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Проте, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувальний акт відносно обвинуваченого ОСОБА_6 не відповідає вимогам ст. 291 КПК України.

В ньому викладені лише анкетні дані ОСОБА_6 , фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується та правова кваліфікація інкримінованих кримінальних правопорушень.

В порушення цих вимог обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 не містить формулювання обвинувачення в розумінні п.13 ч.1 ст. 3 КПК України, оскільки в ньому відсутня вказівка щодо часу, місця, мотиву та наслідків вчинених кримінальних правопорушень.

В обвинувальному акті також відсутні відомості щодо особи, яка склала цей обвинувальний акт.

Крім того, в обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_8 заявлено цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди на суму 120 241 грн. 54 коп., а з розписки ОСОБА_6 вбачається, що ним отримано копію цивільного позову потерпілої ОСОБА_9 . При цьому вказані позовні заяви до обвинувального акту не долучені і відомості щодо прийняття цивільних позовів від потерпілих в реєстрі матеріалів досудового розслідування відсутні.

З урахуванням того, що в обвинувальному акті відсутнє формулювання обвинувачення в розумінні п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, а за правилами ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, суд приходить до висновку про наявність обставин, що перешкоджають судовому розгляду вказаного обвинувального акту.

Згідно ч.4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, а тому, відповідно п.2 ч.2 ст. 109 КПК України відомості щодо складання та затвердження обвинувального акту повинні бути внесені до реєстру матеріалів досудового розслідування.

В порушення цих вимог в реєстрі матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000649 за обвинуваченням ОСОБА_6 відсутні відомості щодо дати складення та затвердження обвинувального акту відносно нього (глава ІІ реєстру).

Крім того, в реєстрі матеріалів досудового розслідування відсутні відомості щодо відкриття матеріалів кримінального провадження потерпілим та їх представникам в частині цивільного позову, а в розділі І вказаного реєстру відсутні відомості щодо часу проведення значної кількості процесуальних дій.

Згідно ч.3 ст. 31 КПК України кримінальне провадження в суді першої інстанції щодо злочинів, за вчинення яких передбачено довічне позбавлення волі, здійснюється колегіально судом у складі трьох професійних суддів, а за клопотанням обвинуваченого судом присяжних у складі двох професійних суддів та трьох присяжних, а ч.2 ст. 384 вказаного Кодексу передбачено, що до обвинувального акта і реєстру матеріалів досудового розслідування, які передаються до суду, додається письмове роз`яснення прокурора про можливість, особливості і правові наслідки розгляду кримінального провадження судом присяжних.

В порушення цих вимог до обвинувального акту не додано вказане письмове роз`яснення прокурора ОСОБА_6 ..

Крім цього, в обвинувальному акті не визначено процесуальний статус ОСОБА_6 .. При цьому він зазначений як підозрюваний, хоча йому було висунуто обвинувачення.

Таким чином, суд приходить до висновку, що обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування не відповідають вимогам ст.ст. 109,291 КПК України, а вказані порушення перешкоджають розгляду обвинувального акту відносно обвинуваченого по суті та унеможливлюють за результатами такого судового розгляду ухвалення законного та обґрунтованого судового рішення.

Відповідно до вимог п.3 ч.3 ст.314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

В зв`язку з викладеним, обвинувальний акт з доданими до нього матеріалами підлягають поверненню прокурору, як такий, що не відповідає вимогам цього Кодексу.

Згідно до ст.331 ч.3 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду зокрема обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З реєстру матеріалів досудового розслідування вбачається, що строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 спливає 27.09.2016 року.

В судовому засіданні прокурор вважає за необхідне продовжити строк тримання обвинуваченого під вартою, посилаючись на наявність ризиків, вказаних в п.1,3 ч.1 ст. 177 КПК України.
Захисник та обвинувачений заперечували проти продовження строку тримання під вартою.

Потерпілі та їх представники наполягали на продовженні строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 ..

Заслухавши думку прокурора, захисника і обвинуваченого, потерпілих та їх представників, суд вважає, що термін тримання під вартою обвинуваченого підлягає продовженню на два місяця, з наступних підстав.

Відповідно до ч.6 ст.3 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до п. 79 рішення в справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року «розумність строку тримання під вартою не може оцінюватися абстрактно. Вона має оцінюватися в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, причин, про які йдеться у рішеннях національних судів, переконливості аргументів заявника, викладених у його клопотанні про звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості».

Положеннями ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практикою Європейського суду з прав людини, передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Суд враховує те, що обвинуваченому ОСОБА_6 інкримінується вчинення особливо тяжкого злочину, об`єктом якого є життя людини. На думку суду конкретним суспільним інтересом, який превалює на принципом поваги до свободи особистості є забезпечення конституційних засад спрямованих на захист найвищих соціальних цінностей в Україні, а саме людини, її життя та здоров`я.

Тримання під вартою в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і основоположних свобод. Зокрема, правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ у справі «Летельє проти Франції».

ОСОБА_6 обвинувачується в скоєнні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі, ризики, які були встановлені при обранні запобіжного заходу, на цей час не зменшились та не відпали, а саме він може переховуватись від суду, впливати на свідків.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3,109,110,291,314, 331 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 повернути прокурору прокуратури Одеської області, як такий, що не відповідає вимогам цього Кодексу для усунення недоліків, викладених у мотивувальній частині ухвали.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в Одеській установі виконання покарань на 60 днів з 21.09.2016 року.
На ухвалу суду в частині повернення обвинувального акту прокурору може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Одеської області через Біляївський районний суд Одеської області протягом 7 днів з дня її оголошення.

Головуюча: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3