Справа №127/4940/16-к
Провадження №1-кс/127/1935/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 березня 2016 року м. Вінниця

Слідчий суддя Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_1 , розглянувши клопотання слідчого СВ Вінницького РВП ВВП ГУНП у Вінницькій області про арешт майна, за відсутністю клопотання учасників процесуальної дії про застосування технічних засобів,
в с т а н о в и в:
Слідчий звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на майно, а саме: 7/20 частки будинку АДРЕСА_1 яка на даний час належить ОСОБА_2 , шляхом заборони її відчуження та використання іншими особами. Своє клопотання мотивував тим, що СВ проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні 0000062 від 20 січня 2016 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. Під час досудового розслідування по кримінальному провадженні встановлено, що 19.01.2016 року до Вінницького РВП ВВП ГУНП у Вінницькій області із письмовою заявою звернулась ОСОБА_3 , з приводу того, що ОСОБА_2 19.11.2015 року незаконним шляхом набула право власності на 7/20 частки будинку АДРЕСА_1 , яка належить заявниці.
На підставі викладеного, слідчим СВ Вінницького РВП ВВП ГУНП у Вінницькій області 20.01.2016 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, та розпочато розслідування у кримінальному провадженні № 0000062.
В ході проведення досудового розслідування встановлено, що в квітні 1999 року приватним нотаріусом Вінницького районного управління юстиції Вінницької області ОСОБА_4 було посвідчено Договір довічного утримання, укладеного між громадянкою ОСОБА_5 (відчужувач) та громадянкою ОСОБА_2 (набувач), згідно якого ОСОБА_2 отримала у власність 7/20 частини житлового будинку по АДРЕСА_1 .
15.05.1999р. ОСОБА_5 раптово померла та 19 травня 1999р. приватним нотаріусом Вінницького міського та районного нотаріального округу ОСОБА_6 було складено та посвідчено договір дарування (реєстровий номер 568) 7/20 частини житлового будинку по АДРЕСА_1 (будинок складається з 3-х квартир) між ОСОБА_2 ( ОСОБА_7 ) та ОСОБА_8 (Обдаровувана).
04 червня 1999 року нотаріусом Вінницької районної державної нотаріальної контори було складено та посвідчено Договір дарування жилого будинку, відповідно до якого гр. ОСОБА_8 подарувала, а гр. ОСОБА_9 прийняв у дар 7/20 частин жилого будинку з відповідною часткою господарських будівель, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Вказаний договір було зареєстровано в реєстрі за № 1-1197 від 04 червня 1999 року та зареєстровано у Вінницькому ОБТІ і внесено у реєстрову книгу №1д за реєстровим номером 522а.
23.01.2008р. ОСОБА_9 раптово помер та ІНФОРМАЦІЯ_1 дружина померлого ОСОБА_3 , подала заяву про прийняття спадщини до Вінницької районної державної нотаріальної контори, що підтверджується довідкою Вінницької районної держаної нотаріальної контори №3179/01-16 від 30.11.2015 року, в які зазначено, що з матеріалів спадкової справи наявність інших спадкоємців, окрім ОСОБА_3 не вбачається.
В подальшому ОСОБА_2 звернулась до реєстраційної служби Вінницького районного управління юстиції, із дублікатом договору довічного утримання № 416, укладеного між останньою та громадянкою ОСОБА_5 , виданого 25.02.2014 приватним нотаріусом Вінницького нотаріального округу Вінницької області ОСОБА_4 , на підставі якого реєстратором ОСОБА_10 було зареєстровано право власності на 7/20 частки будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом із державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Так, враховуючи викладене та вимоги п. 4 ч. 1 ст. 167 КПК України, 7/20 частки будинку АДРЕСА_1 є предметом злочину, а тому з метою попередження відчуження майна чи інших негативних наслідків, які можуть перешкодити всебічному та повному проведенню досудового розслідування, виникла необхідність у накладені арешту на вказану 7/20 частки будинку АДРЕСА_1 , яка на даний час належить ОСОБА_2 , оскільки дана частка будинку є предметом кримінального правопорушення. При цьому, слід зазначити, що закон не пов`язує можливість накладення арешту на предмет злочину виключно з наявністю в особи конкретного процесуального статусу. Враховуючи вище викладене, з метою виконання завдань кримінального провадження визначених у ст. 2 КПК України, зокрема забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, керуючись ст. ст. 131-132, 170-171 КПК України, слідчий звернувся з відповідним клопотанням. Також слідчий клопотав, у відповідності до ч. 2 ст. 172 КПК України, розглянути клопотання без повідомлення власника майна, з метою забезпечення арешту майна.
В судовому засіданні слідчий клопотання підтримав.
Власник майна ОСОБА_2 в судове засідання, відповідно до ч. 2 с.172 КПК України, не викликались.
Слідчий суддя, вислухавши пояснення слідчого, дослідивши клопотання та оглянувши матеріали кримінального провадження, дійшов висновку, що клопотання підлягає задоволенню.
Ст. 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації. Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.
Відповідно до ч.1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
В судовому засіданні встановлено, що на підставі дублікату договору довічного утримання, укладеного між громадянкою ОСОБА_5 (відчужувач) та громадянкою ОСОБА_2 (набувач) в квітні 1999р., ОСОБА_2 зареєструвала право власності на 7/20 частини житлового будинку по АДРЕСА_1 . Дані обставини підтверджуються Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Вказане майно є безпосереднім об`єктом кримінального правопорушення, арешт якого необхідний для попередження його відчуження та використання іншими особами.
Приймаючи до уваги викладене, суд вважає, що є достатні підстави для накладення арешту на зазначене в клопотанні майно, оскільки слідчий в судовому засіданні довів необхідність такого арешту.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 170,171,172,173,372,400 КПК України, суд -
у х в а л и в :
Клопотання задовольнити.
Накласти арешт на 7/20 частки будинку АДРЕСА_1 яка на даний час належить ОСОБА_2 , шляхом заборони її відчуження та використання іншими особами, окрім як для цілей кримінального провадження, до моменту закінчення усіх необхідних слідчих та процесуальних дій.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Апеляційного суду Вінницької області протягом 5 днів з дня її оголошення, однак її оскарження не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя: