Справа 635/3917/16-к
Провадження 1-кп/635/544/2016
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 травня 2016 року Харківський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
при секретарі - ОСОБА_2
за участю прокурора - ОСОБА_3
потерпілого - ОСОБА_4
представника потерпілого - ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
ВСТАНОВИВ:
У підготовчому судовому засіданні захисником обвинуваченого було заявлено клопотання про повернення обвинувального акту прокурору з наступних підстав: 1. В обвинувальному акті не повністю зазначені відомості про особу обвинуваченого; 2. В обвинувальному акті не зазначені обставини, які пом"якшують вину обвинуваченого: 3. В обвинувальному акті не вірно зазначені дії, які вчинив обвинувачений в частині механізму заподіяння смерті потерпілому: 4. В обвинувальному акті не вірно зазначено, що обвинувачений вчинив умисні дії, що не відповідає диспозиції норми закону, за якою кваліфіковані дії обвинуваченого.
Заслухавши думку обвинуваченого, який підтримав клопотання свого захисника, прокурора, потерпілого, його представника, які заперечували проти задоволення клопотання, посилаючись на те, що обвинувальний акт відповідає вимогам чинного КПК України, перевіривши обвинувальний акт з додатками до нього, суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити такі відомості:
1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер;
2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);
3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);
4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора;
5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення;
6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання;
7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням;
8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування);
9) дату та місце його складення та затвердження.
Суд не приймає до уваги доводи сторони захисту стосовно того, що в обвинувальному акті у відношенні ОСОБА_6 зазначені не усі відомості про особу обвинуваченого, оскільки відомості про його особу, на які посилається сторона захисту не є обов"язковими для включення до обвинувального акту.
Судом також не приймаються до уваги доводи сторони захисту щодо не зазначення в обвинувальному акті обставин, що пом"якшуть покарання, оскільки під час досудового слідства таких обставин встановлено не було, про що зазначено в обвинувальному акті.
Також судом не приймаються до уваги доводи сторони захисту щодо невірної вказівки в обвинувальному акті механізму заподіяння обвинуваченим смерті потерпілого, оскільки ці відомості будуть встановлені під час судового розгляду цього кримінального провадження.
У той же час, в порушення п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт не містить правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Такі висновки суду ґрунтуються на наступних нормах закону.
Згідно п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України визначено, що обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
При цьому слід враховувати, що відповідно до ч. 1 ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, а згідно ч. 1 ст. 11 КК України злочином є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину.
Зазначені норми закону у сукупності дають суду підстави вважати, що для виконання припису п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України в частині викладення формулювання обвинувачення обвинувальний акт, крім викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, в обов`язковому порядку окремо повинен містити твердження про те, що особа обвинувачується у вчиненні суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого Кримінальним Кодексом України. При цьому формулювання обвинувачення повинно містити конкретне визначення об`єкту, об`єктивної та суб`єктивної сторони складу злочину, відомості про суб`єкт злочину та інші обов`язкові та другорядні кваліфікуючі ознаки складу злочину. Тільки конкретний, стислий опис діяння, у вчинені якого особа обвинувачується, а не підозрюється, викладений таким чином, щоб можливо було зрозуміти на чому ґрунтується твердження сторони обвинувачення про наявність в діянні обвинуваченої особи складу злочину, передбаченого диспозицією певної статті закону, яким встановлена кримінальна відповідальність, може свідчити про виконання припису закону про обов`язкове зазначення в обвинувальному акті формулювання обвинувачення, тобто формулювання твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність. Повне невиконання такого припису закону, або формулювання обвинувачення в інший спосіб, зокрема через викладення обставин, які прокурор вважає встановленими, кваліфікація діяння на час повідомлення про підозру і таке інше не відповідає вимогам ст. 7 КПК України, зокрема порушує принципи забезпечення доведеності вини; заборони двічі притягувати до кримінальної відповідальності за одне і те саме правопорушення; забезпечення права на захист; змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; принципу диспозитивності.
Також необхідно зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
Отже, судовий розгляд справи може відбуватися лише в разі висунення обвинувачення і лише в тих рамках, які визначені обвинувальним актом. Це дає підстави суду вважати, що фактом висунення обвинувачення є факт зазначення в обвинувальному акті обвинувачення у формі твердження про те, що певна особа обвинувачується у вчиненні злочину з викладенням формулювання обвинувачення у формі і змісті, визначених наведеними судом нормами закону.
Відповідно до вимог ст.23 КК України виною є психічне ставлення особи до вчинюваної дії чи бездіяльності, передбаченої цим Кодексом, та її наслідків, виражене у формі умислу або необережності.
Статтею 24 КК України встановлено, що умисел поділяється на прямий і непрямий.
Згідно зі ст.25 КК України необережність поділяється на злочинну самовпевненість та злочинну недбалість.
Суб"єктивна сторона злочину, передбаченого ст.119 КК України характеризується необережністю: злочинною самовпевненістю або злочинною недбалістю.
Тобто обвинувальний акт містить протиріччя в правовій кваліфікації дій обвинуваченого.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.291, 314-316 КПК України, суд -
УХВАЛИВ:
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Харківської області через Харківський районний суд Харківської області протягом семи днів зі дня її проголошення.
Суддя ОСОБА_1