Справа № 466/8166/15-к
У Х В А Л А
24 червня 2016 року Шевченківський районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі с/з ОСОБА_2

у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002324 від 06.07.2015 року щодо

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Львова, українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, не працюючого, раніше судимого, останній раз 17.10.2012 року Шевченківським районним судом м.Львова за ч.2 ст. 125 КК України до покарання у виді позбавлення волі терміном на 1 рік 6 місяців на підставі ст. 75 КК України, звільнений від відбування від відбування покарання з випробуванням на 1 рік 3 місяці, що зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1

про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121, ч.1 ст. 263 КК України

за участю прокурора ОСОБА_4

потерпілої ОСОБА_5

захисника обвинуваченого ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_3

у с т а н о в и в:

обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Львова, українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, не працюючого, раніше судимого, останній раз 17.10.2012 року Шевченківським районним судом м.Львова за ч.2 ст. 125 КК України до покарання у виді позбавлення волі терміном на 1 рік 6 місяців на підставі ст. 75 КК України, звільнений від відбування від відбування покарання з випробуванням на 1 рік 3 місяці, що зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121, ч.1 ст. 263 КК України, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002324 від 06.07.2015 року надійшов до суду 29.09.2015 року.

У судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_6 підтримала клопотання від 13.06.2016 року в якому просила постановити ухвалу, якою визнати очевидно недопустимими доказами Витяг з ЄРДР від 22.07.2015 року №0002491 щодо кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України на (а.с.192); Висновок вибухо-технічної експертизи №2/66 від 11.09.2015 року на (а.с.237-242); та Повідомлення про підозру ОСОБА_3 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України від 25.09.2015 року на (а.с.270-271), оскільки такі отриманий внаслідок істотного порушення прав людини і основоположних свобод, а саме, внаслідок здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов (п.1 ч.2 ст.87 КПК України та статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод.

При цьому зазначаючи, що відповідно до ст.2 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність», оперативно-розшукова діяльність - це система гласних і негласних пошукових, розвідувальних та контррозвідувальних заходів, що здійснюються із застосуванням оперативних та оперативно-технічних засобів. У свою чергу негласні слідчі (розшукові) дії - це різновид слідчих (розшукових) дій, відомості про факт та методи проведення яких не підлягають розголошенню, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом (у відповідності до ч.1 ст.246 КПК України). Тобто, у рамках досудового розслідування можуть бути проведені лише НСРД - в той час як ОРД може проводитися виключно поза межами конкретного досудового розслідування.

По-друге, допитаний у якості свідка під час судового засідання, ст. о/у СКР Шевченківського РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області капітана міліції ОСОБА_7 вказав, що дійсно, вказана інформація була здобута під час проведення негласних слідчих (розшукових) дій, а саме аудіо-, відеоконтроль особи (ніби то за дозволом Суду) та використання конфіденційного співробітництва (що відповідно до ст.275 КПК України можливо лише за постановою слідчого).

Відповідно до ч.1 ст.257 КПК України, якщо в результаті проведення негласної слідчої (розшукової) дії виявлено ознаки кримінального правопорушення, яке не розслідується у даному кримінальному провадженні, то отримана інформація може бути використана в іншому кримінальному провадженні тільки на підставі ухвали слідчого судді, яка постановляється за клопотанням прокурора.

Відповідно до п.5.1 Інструкції про організацію проведення негласних слідчих (розшукових) дій та використання їх результатів у кримінальному провадженні, затвердженої спільним Наказом ГП України, МВС України, СБ України, АДПС України, МФ України та МФ України №114/1042/516/1199/1687/5 від 16.11.2012 року (далі - Інструкція), постанова слідчого, прокурора про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, клопотання про дозвіл на проведення негласної слідчої (розшукової) дії, ухвала слідчого судді про дозвіл на проведення негласної слідчої (розшукової) дії та додатки до нього, протокол про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, які містять відомості про факт та методи проведення негласної слідчої (розшукової) дії, а також відомості, що дають змогу ідентифікувати особу, місце або річ, щодо якої проводиться або планується проведення такої дії, розголошення яких створює загрозу національним інтересам та безпеці, підлягають засекречуванню.

У відповідності до п.5.2 Інструкції, засекречування таких матеріальних носіїв інформації здійснюється слідчим, прокурором, співробітником уповноваженого оперативного підрозділу, слідчим суддею шляхом надання на підставі Зводу відомостей, що становлять державну таємницю (Розгорнутих переліків відомостей, що становлять державну таємницю), відповідному документу грифа секретності.

Згідно п.5.9 Інструкції, після завершення проведення негласних слідчих (розшукових) дій грифи секретності МНІ щодо їх проведення підлягають розсекреченню на підставі рішення прокурора, який здійснює повноваження прокурора в конкретному кримінальному провадженні у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, з урахуванням обставин кримінального провадження та необхідності використання матеріалів негласних слідчих (розшукових) дій як доказів після проведення таких дій, у випадку, якщо витік зазначених відомостей не завдасть шкоди національній безпеці України. Таке рішення оформлюється постановою прокурора, який здійснює повноваження прокурора в конкретному кримінальному провадженні у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, що погоджується керівником прокуратури, відповідно до п.5.10 Інструкції.

Далі, п.5.11 Інструкції передбачає, що для розсекречення конкретних матеріальних носіїв інформації щодо проведення негласної слідчої (розшукової) дії керівник органу прокуратури надсилає керівнику органу, де засекречено матеріальний носій інформації, клопотання, у якому зазначаються підстави для скасування грифа секретності, обліковий номер та назва матеріального носія інформації.

Відповідно до п.5.27 Інструкції, після розсекречення зазначених МНІ щодо проведення негласних слідчих (розшукових) дій приймається рішення про їх зняття з обліку в РСО та долучення до матеріалів кримінального провадження у встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України порядку.

У свою чергу згідно із п.5.30 Інструкції, до розсекречених матеріалів доступ надається разом з іншими матеріалами досудового розслідування в порядку ст.290 КПК України.

Згідно ч.2 ст.290 КПК України, прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ до матеріалів досудового розслідування, які є в його розпорядженні, у тому числі будь-які докази, які самі по собі або в сукупності з іншими доказами можуть бути використані для доведення невинуватості або меншого ступеня винуватості обвинуваченого, або сприяти пом`якшенню покарання.

Відповідно до ч.12 ст.290 КПК України, якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази.

Тобто, Інструкція передбачає, що ухвала слідчого судді, як матеріальний носій інформації підлягає засекречуванню (п.5.1), яке, у свою чергу здійснюється слідчим суддею, яким було винесено таку ухвалу (п.5.2). Після завершення проведення негласних слідчих (розшукових) дій грифи секретності щодо їх проведення - у тому числі і з ухвали слідчого судді про дозвіл на проведення негласних слідчих (розшукових) дій - підлягають розсекреченню на підставі рішення (постанови) прокурора (п.п.5.9 та 5.10). У свою чергу п.5.11 Інструкції передбачає конкретний механізм, яким чином прокурор повинен здійснити розсекречування вказаних документів для їхнього подальшого долучення до матеріалів кримінального провадження (п.5.27) і відкриття у передбаченому ст.290 КПК України порядку (п.5.30).

У свою чергу ухвала Апеляційного суду Львівської області про дозвіл на використання інформації, що була здобута у результаті проведення негласних слідчих (розшукових) дій, що були проведені у рамках досудового розслідування кримінального провадження №0002324 від 06.07.2015 року - у порядку передбаченому ст.290 КПК України Стороні захисту відкрита не була. Хоча необхідність та механізм для зняття з вказаного документу грифу секретності й прямо передбачені вищенаведеними пунктами Інструкції.

Прокурор ОСОБА_4 просив у задоволенні клопотання відмовити, пояснивши при цьому, що ?????????.

Потерпіла ОСОБА_8 залишила вирішення клопотання на розгляд суду..

Обвинувачений ОСОБА_3 підтримав думку захисника.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження щодо визнання доказів недопустимими: прокурора, потерпілої, обвинуваченого, суд приходить до висновку, що у задоволенні клопотання слід відмовити виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 87 КПК України, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Згідно ч.2 ст.290 КПК України, прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ до матеріалів досудового розслідування, які є в його розпорядженні, у тому числі будь-які докази, які самі по собі або в сукупності з іншими доказами можуть бути використані для доведення невинуватості або меншого ступеня винуватості обвинуваченого, або сприяти пом`якшенню покарання.

Відповідно до ч.12 ст.290 КПК України, якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази.

Відповідно до ст. 89 КПК України у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.

Відповідно ст.ст. 94, 374 КПК України, оцінку доказам, які були досліджені під час судового розгляду кримінального провадження, суд надає в нарадчій кімнаті при ухваленні вироку.

Положенням ч. 3 ст. 17 КПК передбачено, що обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом.

Вказані порушення, як зазначає захисник, допущені під час досудового розслідування, при чому даних про те, що процесуальні дії будь - ким з учасників провадження на час досудового розслідування оскаржувались сторона захисту не надала, окрім цього ?????????????????.

На даний час здійснюється судовий розгляд кримінального провадження, та проводиться фактичне з`ясування обставин по кримінальному провадженню, в тому числі доводи сторони захисту обвинуваченого стосовно недопустимості доказів.

Обставин очевидної недопустимості доказів, які б вказували на неможливість продовження судового розгляду чи припинення його дослідження захисником в клопотанні не наведено та в судовому розгляді не встановлено.

Вказані у клопотанні питання допустимості доказів, суд вважає можливим вирішити в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

У зв`язку з наведеним, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 87, 89, 94, 243, 374 КПК України, -

ухвалив:

у задоволенні клопотання від 13.06.2016 року захисника обвинуваченого ОСОБА_3 - ОСОБА_6 про визнання доказів недопустимими відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1