Справа №490/2423/16-к 02.08.2016
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/784/534/16 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст.263 КК України Доповідач апеляційного суду ОСОБА_2

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 серпня 2015 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

Головуючої ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0004820 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 04 квітня 2016 року по кримінальному провадженню за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Каховка, Херсонської області, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1

- за ч.1 ст. 263 КК України

Учасники судового провадження.
прокурор ОСОБА_8

захисник ОСОБА_6 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 не оспорюючи кваліфікацію дій ОСОБА_7 просить вирок змінити в частині призначеного покарання, призначити покарання з застосуванням ст.75 КК України у виді 3 років позбавлення волі з випробувальним терміном два роки.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Узагальнені доводи апелянта.
Апелянт вважає, що вирок є занадто суворим, та таким що не відповідає особі ОСОБА_7 , а тому є необгрунтованим та невмотивованим. Судом не враховані дані про особу обвинуваченого, а саме: що він добра, чуйна людина, не здатна в подальшому вчинити злочин, позитивно характеризується за місцем проживання, має на утриманні похилого віку бабусю, за якою потрібен постійний догляд, матір та малолітню сестру.

Під час досудового слідства та на судовому розгляді справи ОСОБА_7 повністю визнав свою вину, усвідомив всю протиправність своїх дій та щиро розкаявся в скоєному злочині, допомагав слідству в його розкритті, тому зважаючи на особу обвинуваченого, можливе його виправлення без відбування реального покарання.

Зазначає, що на досудовому розслідуванні було порушено право ОСОБА_7 на залучення до участі в розгляді справи на досудовому слідстві та в судовому процесі його захисника, оскільки слідчий відмовляв його від участі захисника в даному процесі та обіцяв, що йому буде застосовано покарання без позбавлення волі.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
ОСОБА_7 визнано винним у тому, що він 09 жовтня 2015 року, точного часу встановити не здалося можливим, проходячи військову службу на посаді номера обслуги мінометного взводу мінометної батареї військової частини НОМЕР_1 , знаходячись на території вказаної військової частини, що дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , при розвантаженні майна роти, вивезеного з зони АТО, виявив рюкзак невстановленого військовослужбовця частини, в якому знаходилися 43 патрони калібру 5,45 мм. до автомата АКС, дві гранати РГД - 5, одна граната РГМ, два запали УЗРГМ-2 до гранат типу РГД, один запал УДЗ-350 до гранати типу РГМ та два пустих магазини до автомату АКС. Виявлені боєприпаси і вибухові пристрої солдат ОСОБА_7 в порушення вимог "Інструкції про організацію обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї та боєприпасів у Збройних Силах України", затвердженої наказом МО України від 29.06.2005 № 359, на склад РАО військової частини у встановленому порядку не здав, командування частини про не обліковані боєприпаси не повідомив, та незаконно зберігав і носив їх при собі, не маючи на це передбаченого законом дозволу.

Цього ж дня, близько 13 год. 00 хв. із зазначеними вище боєприпасами та вибуховими пристроями ОСОБА_7 залишив територію військової частини НОМЕР_1 і направився у м. Миколаїв, де близько 17 год. 30 хв. того ж дня на території автостоянки супермаркету "Велмарт", що розташований за адресою: м. Миколаїв, пр. Миру, 1/1, був затриманий працівниками міліції і під час особистого огляду ці боєприпаси та вибухові пристрої в нього були вилучені.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Суд заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника ОСОБА_6 на підтримку апеляційної скарги, прокурора, який вважав вирок суду законним та обґрунтованим і просив залишити його без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, прийшов до таких висновків.

Доведеність вини, кваліфікація скоєного ОСОБА_7 апелянтом не оспорюються, внаслідок чого, відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, апеляційним судом не перевірялись.

Що стосується покарання обвинуваченому, то суд у відповідності із вимогами ст.ст.65-67 КК України, призначив його з врахуванням вчинення ОСОБА_7 тяжкого умисного злочину, даних про його особу, а саме те, він в силу ст. 89 КК України є раніше не судимим, неодруженим, проходить військову службу за мобілізацією, за місцем проходження служби характеризуються негативно як безвідповідальний військовослужбовець, відсутність обставин, що обтяжують покарання, та як обставину, що його пом`якшує, щире каяття.

З урахуванням наведеного за вчинення тяжкого злочину суд обґрунтовано призначив мінімальний передбачений законом строк покарання за вчинений злочин.

Призначене судом першої інстанції покарання відповідає ступню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого і є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Доводи апелянта про можливість застосування у відношенні обвинуваченого положень ст.75 КК України суд вважає непереконливими.

Виходячи з негативної характеристики особи обвинуваченого, апеляційний суд вважає неможливим його виправлення без ізоляції від суспільства, тому підстави для звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання суд не вбачається.

Відсутні у матеріалах справи докази на підтвердження доводів скарги про утримання обвинуваченим членів своєї родини, оскільки, сам по собі факт сумісного проживання не дає підстав для такого висновку. Крім того, з пояснень обвинуваченого у суді його матір ОСОБА_9 має постійне місце роботи, а бабуся ОСОБА_10 отримує пенсіє за віком.

Водночас, суду не надано доказів, що до призову ОСОБА_7 на військову службу він був працевлаштованим. Твердження апелянта про порушення права ОСОБА_7 на залучення до участі в розгляді справи на досудовому слідстві та в судовому процесі захисника, є голослівними і ні чим не підтверджені. Обвинувачений у апеляційному суді пояснив, що ні у ході досудового розслідування, ні у суді першої інстанції він про участь захисника клопотань не заявляв.

За такого, а також з урахуванням відсутності підстав для обов`язкової участі захисника відповідно до вимог ст.52 КПК України, відсутні підстави для висновку про порушення права на захист обвинуваченого у кримінальному провадженні.

Таким чином, всі доводи апеляційної скарги суд вважає неприйнятними, і підстав для зміни вироку суду, про що просить апелянт, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 405, 407 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 04 квітня 2016 року у відношенні ОСОБА_7 залишити без змін.

На підставі ч.5 ст.72 КПК України, зарахувати ОСОБА_7 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 04.04.2016р. по 2.08.2016р. з розрахунку один день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який утримується під вартою, - у той же строк з моменту отримання копії судового рішення.

Головуюча

Судді: