Справа № 297/2872/15-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 серпня 2016 року м. Берегове

Берегівський районний суд Закарпатської області в особі: головуючого ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Берегово кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за 0000107 від 17.10.2015 року, яке поступило з обвинувальним актом, по обвинуваченню:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, неодруженого, маючого на утриманні трьох неповнолітніх дітей, непрацюючого, в порядку ст. 89 КК України не судимого,

за ст. 332 ч. 3 КК України,
встановив:
ОСОБА_5 маючи на меті корисливі мотиви організував незаконне переправлення осіб через державний кордон України. Так, в кінці вересня 2015 року, через невстановлених осіб, підшукав групу нелегальних мігрантів у кількості 2-х осіб, а саме громадянина Іраку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та громадянина Сирії ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які мали намір незаконно потрапити через державний кордон України в Німеччину.

На виконання цього, ОСОБА_5 , використовуючи засоби мобільного зв`язку, повідомив вказаних нелегальних мігрантів, що зможе організувати їх незаконне переправлення через державний кордон з України в Угорщину, для подальшого їх слідування в країни Європи, за грошову винагороду в розмірі по 500 (п`ятсот) доларів США з кожного.

09 жовтня 2015 року вказані нелегальні мігранти після невдалої спроби незаконного перетину державного кордону України прибули в м. Ужгород, де їх зустрів ОСОБА_5 , який запевнив останніх, що він організує їх незаконне переправлення через державний кордон України. Після чого, ОСОБА_5 , за попередньою домовленістю із ОСОБА_8 , з метою тимчасового незаконного переховування нелегальних мігрантів, розмістив останніх в квартирі АДРЕСА_2 , та спільно із ним забезпечував їх продуктами харчування та приносив необхідні речі, а також надавав відповідні вказівки, щоб унеможливити викриття правоохоронними органами злочинних намірів з приводу організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України. У вказаній квартирі громадянин Іраку ОСОБА_6 та громадянин Сирії ОСОБА_7 пробули до 16 жовтня 2015 року.

16 жовтня 2015 року у вечірній час ОСОБА_5 на належному йому автомобілі марки «Volvo V 40», реєстраційний номер Республіки Польща « НОМЕР_1 » здійснив таємне перевезення громадянина Іраку ОСОБА_6 та громадянина Сирії ОСОБА_7 від квартири з м. Ужгород у напрямку с. Дийда, Берегівського району. При цьому, під час слідування у селі Ракошино Мукачівського району, ОСОБА_5 підібрав ще одного нелегального мігранта - громадянина Сирії ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який також

мав намір незаконно потрапити до країн Західної Європи за сприянням ОСОБА_5 , якого також він у вересні 2015 року підшукав через невстановлених осіб з метою організації його незаконного переправлення через державний кордон України в Угорщину за грошову винагороду у розмірі 1000 доларів США. При цьому, 500 доларів США ОСОБА_9 надав ОСОБА_5 16 жовтня 2015 року під час слідування до лінії державного кордону, а інші 500 доларів США ОСОБА_9 повинен був надати коли вже потрапить в Угорщину.

Одночасно з цим, під час слідування на вищевказаному автомобілі з даними трьома нелегальними мігрантами ОСОБА_5 надав їм вказівки та поради з приводу конспіративного поводження їх в автомобілі, щоб не бути викритими працівниками правоохоронних органів та подальшого руху при безпосередньому незаконному перетині українсько-угорського кордону.

Однак, о 20:30 годин 16 жовтня 2015 року в результаті проведення оперативно-розшукових заходів співробітниками оперативно-розшукового відділу, на напрямку 199 прикордонного знаку, на відстані 1500 метрів від лінії державного кордону України з Угорщиною, на околиці населеного пункту Дийда (Дийдянська сільська рада) Берегівського району, був зупинений автомобіль марки «Volvo V 40», реєстраційний номер Республіки Польща « НОМЕР_1 », під керуванням ОСОБА_5 , у якому, окрім нього були виявлені нелегальні мігранти - громадянин Іраку ОСОБА_6 та двоє громадян Сирії ОСОБА_7 і ОСОБА_9 .

На думку суду обвинуваченого ОСОБА_5 слід визнати винним у кримінальному правопорушенні за ст. 332 ч. 3 КК України, як організація незаконного переправлення осіб через державний кордон України, керівництво такими діями та сприяння їх вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів та усуненням перешкод, вчинене щодо кількох осіб, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів.

Доказами на підтвердження встановлених обставин є наступне.
Так, свідок - громадянин Сирії ОСОБА_9 будучи допитаним в судовому засіданні слідчим суддею показав, що він проживав на території України в м. Харків з 2007 року. Він мав намір потрапити до Європи через Угорщину. Допоміг йому хлопець на ім`я ОСОБА_10 , якого порекомендував йому таксист на ім`я « ОСОБА_11 ». Зв`язавшись із ОСОБА_10 по телефону останній повідомив, що зможе нелегально його переправити через кордон. За вказівкою ОСОБА_10 він поїхав в с. Ракошино, Мукачівського району, звідки ОСОБА_10 повинен був його забрати. За послуги ОСОБА_10 він дав йому спочатку 500 доларів, а потім повинен був дати ще таку ж суму. ОСОБА_10 повіз його та ще двох осіб до кордону з Угорщиною на автомобілі марки «Вольво», темного кольору. Жодних документів при собі, які б давали право перетину кордону він не мав та хотів перетнути його нелегально. ОСОБА_10 повідомив їм, що вони повинні поводитися спокійно, а також, що він повинен зупиниться неподалік кордону з автомобілем, а в подальшому необхідно буде іти пішки десять хвилин до самого кордону. Біля кордону автомобіль був зупинений працівниками правоохоронних органів та вони були затримані.

Інший свідок громадянин Іраку ОСОБА_6 при допиті його в судовому засіданні слідчим суддею показав, що він проживає в Україні із 2013 року та у зв`язку з тим, що не міг знайти роботу мав намір потрапити до країн Європи працювати. Його друзі з ОСОБА_12 по телефону порекомендували йому особу на ім`я ОСОБА_10 з м. Ужгород, який працює таксистом та може допомогти йому нелегально перетнути державний кордон. Він, ОСОБА_6 , з м. Донецьк, де проживав на той час, зателефонував ОСОБА_10 на номер мобільного телефону «Life» та спитав чи може він допомогти йому потрапити в Європу, на що той погодився та казав, щоб він приїхав в м. Ужгород. З м. Донецьк він поїхав в м. Харків, звідки разом із ОСОБА_9 поїхали в м. Київ, а звідки в м. Ужгород. Зустрів їх ОСОБА_10 , який був на автомобілі марки «Вольво», темного кольору та поселив їх у квартирі в м. Ужгород, де вони проживали кілька днів. Він дав ОСОБА_10 500 доларів, та при виконанні обіцянки повинен був дати йому ще 500 доларів. Забезпечував їх харчуванням ОСОБА_10 та хлопець на ім`я ОСОБА_13 друг ОСОБА_10 . 16 жовтня 2015 року ОСОБА_10 приїхав за ними та привіз їх у Берегівський район близько до кордону, де вони були затримані прикордонниками.

Свідок громадянин Сирії ОСОБА_7 при допиті його в судовому засіданні слідчим суддею показав, що він проживав на території України з 2007 року в м. Харків, де навчався. Він хотів поїхати до країн Європи в Угорщину, звідки далі в Німеччину працювати, однак документів для перетину кордону він не мав, тому мав намір перетнути кордон нелегально. Допоміг йому в цьому хлопець на ім`я ОСОБА_10 з м. Ужгород. Домовленість була такою, що за ці послуги він повинен сплатити йому 1000 доларів. 500 доларів одразу дав йому, а в кінці, коли перетнуть кордон ще 500 доларів повинен був сплатити. Із м. Запоріжжя, де він проживав з 2012 року, він приїхав в м. Ужгород разом із ОСОБА_6 , де їх зустрів ОСОБА_10 , та який поселив їх у двокімнатній квартирі в м. Ужгород. В одній кімнаті жив він та громадянин Іраку ОСОБА_6 , а в іншій кімнаті проживав ОСОБА_14 друг ОСОБА_10 , який іноді забезпечував їх харчуванням. Кошти на харчування вони давали ОСОБА_10 . ОСОБА_10 давав їм вказівки та він їх забрав із квартири 16.10.2015 року і на автомобілі відвіз за місто. Були вони затримані прикордонниками, коли вони зупинили автомобіль, яким керував ОСОБА_10 , марки «Вольво», темного кольору.

Посилання сторони захисту на порушення вимог ст. 225 КПК України та визнання доказів трьох протоколів допитів свідків громадян Сирії ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та громадянина Іраку ОСОБА_6 слідчим суддею недопустимими є безпідставним позаяк із журналів судових засідань вбачається, що свідки були допитані за участю перекладача, який був попереджений про кримінальну відповідальністю за завідомо неправильний переклад. Крім того, перекладач здійснив переклад прав та обов`язків свідків, які ствердили, що їх зрозуміли. У зв`язку з цим, суд вважає, що порушень ст.ст. 225, 352 КПК України при допиті свідків допущено не було.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_8 показав, що із ОСОБА_5 він знайомий приблизно рік та йому нічого не відомо з приводу кримінального провадження в якому обвинувачується останній. В його квартирі іноземні громадяни не проживали та він їх не забезпечував продуктами харчування та ОСОБА_5 до нього із проханням поселити іноземних громадян не звертався.

Оглядом місця події, під час якого був складений протокол від 16.10.2015 року, було встановлено, що на ділянці дороги між населеними пунктами м. Берегово та с. Дийда, Берегівського району, на узбіччі дороги стояв автомобіль марки «Volvo V40», синього кольору, з реєстраційним номерним знаком Республіки Польща « НОМЕР_1 », який був зупинений співробітниками ІНФОРМАЦІЯ_5 . В автомобілі знаходилися чотири особи: один чоловік слов`янської зовнішності на місці водія та три особи арабської зовнішності, один з яких сидів на передньому пасажирському сидінні, а два інших на задньому сидінні. На запитання слідчого особа слов`янської зовнішності представилась громадянином України ОСОБА_5 та пред`явив паспорт громадянина України, а також закордонний паспорт. Пасажири автомобіля представились на російській мові наступними особами: громадянином Сирії ОСОБА_15 , громадянином Сирії ОСОБА_16 та громадянином Іраку ОСОБА_6 . На запитання слідчого про причину та мету перебування у вказаному районі ОСОБА_5 повідомив, що здійснював перевезення вказаних осіб на прохання особи на ім`я ОСОБА_17 . Самого ОСОБА_17 зі слів ОСОБА_5 останній не бачив, а його номер ОСОБА_17 передав його знайомий з Франції гр. Єгипту на ім`я ОСОБА_18 . При цьому, ОСОБА_18 запропонував заробити грошей у розмірі 150 доларів США за перевезення осіб з м. Ужгород до визначеного місця в район с. Дийда Берегівського району. Двоє громадян Сирії та один громадян ОСОБА_12 на російській мові повідомили, що у вказану місцевість вони прибули з метою подальшого незаконного слідування в країни Західної Європи, однак відповідних документів, що можуть бути підставою для перетину державного кордону, у них відсутні. Зі слів двох громадян Сирії та одного громадянина Іраку ОСОБА_5 був обізнаний із їх наміром слідувати в країни Західної Європи (том 1 а.с. 5-12).

Протоколом огляду від 19.10.2015 року було встановлено, що в ході огляду місця події від 16.10.2015 року було виявлено та вилучено, зокрема мобільний телефон марки «НТС 616», чорного кольору, з карткою мобільного оператора «Life» № НОМЕР_2 , який належить громадянину Сирії ОСОБА_7 ; мобільний телефон марки «iPhone 4» з карткою мобільного оператора «Life» № НОМЕР_3 , який належить громадянину Іраку ОСОБА_19 (том 2 а.с. 56-71).

Так, обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні свою вину не визнав і показав, що осінню 2015 року йому зателефонував знайомий ОСОБА_18 , який працює у Франції, та спитав чи може він допомогти його другові, якого звати ОСОБА_20 , на що він погодився, оскільки той обіцяв йому допомогти працевлаштуватися у Франції. 01.10.2015 року йому зателефонував ОСОБА_20 та вони зустрілися із ним в м. Ужгород. Шейху було відомо від ОСОБА_18 , що він, ОСОБА_5 , підробляє таксистом, тому запропонував йому роботу відвезти його знайомих на таксі в час коли йому буде потрібно. ОСОБА_20 дав йому мобільний телефон марки «Самсунг» та повідомив, що буде телефонувати на той номер, сім карта якого міститься в телефоні. Того ж дня ОСОБА_20 йому зателефонував і просив повезти його знайомих в с. Косино, Берегівського району, та повідомив, що ці особи арабської зовнішності будуть чекати його на зупинці в м. Ужгород, біля міського відділу поліції, їм відома марка та колір його автомобіля, тому вони самі підійдуть до нього, коли він прибуде на місце. Двоє осіб чекали його на зупинці, спитали чи звати його ОСОБА_10 , на що він повідомив, що на прохання ОСОБА_21 він приїхав по них та повіз їх в с. Косино, Берегівського району, де висадив їх на АЗС при в`їзді в село, після чого поїхав додому. Від ОСОБА_21 він не питав причину чи мету поїздки цих осіб в Берегівський район, ці особи коли сідали в автомобіль представились, однак їх імена він не запам`ятав, із ними він не розмовляв, хоча вони і говорили на російській мові, однак сівши у автомобіль вони почали розмовляти на своїй мові, яку він не розуміє. Після поїздки він зустрівся із ОСОБА_21 в м. Ужгород, той дав йому 150-160 грн. за пальне. Приблизно через тиждень або два ОСОБА_20 йому знову зателефонував і спитав чи може він знову відвезти людей, на що він погодився. Приблизно через годину ОСОБА_20 йому зателефонував та повідомив, що він повинен під`їхати на те ж саме місце, де його будуть чекати. Приїхавши на зупинку він побачив тих самих двох осіб, яких відвозив попередньо. Двоє чоловіків сіли в його автомобіль та йому зателефонував ОСОБА_20 і попросив їхати в сторону м. Мукачево. По дорозі він знову зателефонував, повідомив, що в с. Ракошино потрібно зупинитися, де до них приєднається ще одна людина. Приїхавши в с. Ракошино, Мукачівського району, він підібрав ще одну особу іноземця з арабською зовнішністю і поїхав в сторону м. Берегово за вказівкою ОСОБА_21 . Доїжджаючи до м. Берегово ОСОБА_20 йому знову зателефонував та повідомив йому, що необхідно відвезти вказаних осіб в с. Дийда, Берегівського району, де буде чекати їх автомобіль із включеними аварійними світловими сигналами, після чого він може бути вільний. Однак по дорозі вони були зупинені прикордонниками та затримані. Ті обставини, що ці особи вказали на нього, як на людину, яка організовувала їхнє незаконне переправлення через державний кордон, не відповідає дійсності. Де перебували вказані іноземці з 30.09.2015 року по 16.10.2015 року йому не відомо, кошти ці особи йому не давали. Обвинувачений також зазначив, що йому навіть і на думку не спадало, що вказані іноземці мають намір незаконного перетнути державний кордон на території Берегівського району. Щодо свідка ОСОБА_8 обвинувачений повідомив, що вони знайомі з ним, однак в його квартирі він ніколи не бував.

При цьому, на підтвердження своїх показів та спростування обвинувачення обвинувачений ОСОБА_5 жодних доказів суду не надав.

Так суд вважає, що показами свідків та дослідженими письмовими доказами підтверджується зв`язок обвинуваченого з іноземним громадянами, а саме організація ним їх незаконного переправлення через державний кордон України, керівництво такими діями та сприяння їх вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів та усуненням перешкод, вчинене щодо кількох осіб, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів.

Позаяк, обвинувачений показав, що особа на ім`я ОСОБА_20 йому двічі телефонував з проханням здійснити перевезення його знайомих на таксі, на що він, ОСОБА_5 погодився. Перевезення пасажирів, в тому числі і 16.10.2015 року він здійснював за вказівками ОСОБА_21 , які останній давав йому по телефону, а саме, звідки необхідно забирати пасажирів, місце куди їх необхідно доставити, та маршрут, яким він повинен їхати.

В той же час, в ході огляду предметів (протокол огляду від 19.10.2015 року), а саме в контактах записаних в мобільному телефоні ОСОБА_7 був виявлений номер телефону № НОМЕР_4 , яким користувався ОСОБА_5 , а в ході огляду меню вхідних та вихідних з`єднань зафіксовані вхідні та вихідні з`єднання з номера телефону № НОМЕР_4 , а саме 12.10.2015 року, 13.10.2015 року п`ять разів, 14.10.2015 року, 15.10.2015 року двічі, та 16.10.2015 року тричі (том 2 а.с. 56-59).

З протоколу огляду від 19.10.2015 року вбачається, що під час огляду мобільного телефону ОСОБА_5 , в меню журнал викликів/вихідні наявний номер телефону № НОМЕР_5 , що належить ОСОБА_7 , який також наявний в журналі викликів/вхідні, та в журналі викликів/пропущені (том 2 а.с. 32-37).

Проте, під час огляду мобільного телефону ОСОБА_5 номер телефону з контактів № НОМЕР_6 , що належить ОСОБА_21 , ні в журналі викликів/вхідні, ні в журналі викликів/пропущені, ні в журналі викликів/вихідні, ні в меню повідомлення відсутній (том 2 а.с. 32-37). Що свідчить про те, що ОСОБА_20 жодного разу не телефонував обвинуваченому ОСОБА_5 незважаючи на те, що останній показав, що вказаний мобільний телефон разом із сім карткою з номером телефону № НОМЕР_4 дав йому особисто ОСОБА_20 для того щоб він міг з ним підтримувати зв`язок.

Отже, зв`язок ОСОБА_5 із ОСОБА_7 , який приїхав в м. Ужгород разом із ОСОБА_19 з метою подальшого незаконного перетину кордону України з Угорщиною, прямо доведений наявними доказами, що свідчить про те, що обвинувачений тримав зв`язок із вказаними іноземним громадянами з часу їх приїзду в м. Ужгород до 16.10.2015 року, до часу їх затримання в Берегівському районі в с. Дийда, організував їх незаконне переправлення через державний кордон за що отримав по 500 доларів США з кожного. Тобто, це підтверджує, що ОСОБА_5 безпосередньо зв`язувався з нелегальним мігрантом з метою організації його переправлення через кордон, та спростовує покази обвинуваченого, що він нічого не знав та діяв виключно на прохання ОСОБА_21 .

Крім того, покази свідків в частині їх проживання в м. Ужгород у квартирі свідка ОСОБА_8 до 16.10.2015 року, куди їх поселив ОСОБА_5 з метою тимчасового незаконного переховування також підтверджується протоколами пред`явлення осіб для впізнання по фотознімкам від 18.10.2015 року, згідно яких свідки громадянин Іраку ОСОБА_19 та громадянин Сирії ОСОБА_7 впізнали свідка ОСОБА_8 , як особу в квартирі якої вони проживали в м. Ужгород, куди їх поселив ОСОБА_5 , а ОСОБА_8 приносив їм продукти харчування, за які вони платили гроші. Це було безпосередньо перед незаконним переправленням їх з України в Угорщину (том 1 а.с. 122-125, 132-135).

Проте, в ході розгляду кримінального провадження не знайшов свого підтвердження епізод, що ОСОБА_5 30 вересня 2015 року зустрів на залізничному вокзалі в місті Ужгороді Ваіл Таха Абдулазіза та ОСОБА_7 , забрав їх та доставив на квартиру АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_8 , з метою тимчасового незаконного їх переховування, залучив до вчинення даного злочину громадянина України ОСОБА_8 , на що останній дав згоду і в обов`язки якого входило розміщення, забезпечення продуктами харчування та тимчасове таємне переховування нелегальних мігрантів у належній йому квартирі АДРЕСА_2 .

Після розміщення громадянина Іраку ОСОБА_6 та громадянина Сирії ОСОБА_7 в одній із кімнат вищевказаної квартири, ОСОБА_5 дав їм вказівку не виходити з даної квартири, щоб унеможливити їх викриття працівниками правоохоронних органів, а також в період тимчасового таємного переховування у вказаній квартирі, з 30 вересня по 05 жовтня 2015 року, ОСОБА_5 також забезпечував їх продуктами харчування та речами першої необхідності.

Надалі, з метою безпосереднього вчинення злочину, пов`язаного з незаконним переправленням осіб через державний кордон України, ввечері 05 жовтня 2015 року, ОСОБА_5 зайшов до вищевказаної квартири ОСОБА_8 та наказав нелегальним мігрантам слідувати за ним для їх доставки в безпосередню близькість до лінії державного кордону України для подальшого незаконного переправлення в Угорщину. Після чого, ОСОБА_5 на належному йому автомобілі марки «Volvo V 40», реєстраційний номер Республіки Польща « НОМЕР_1 », здійснив таємне перевезення громадянина Іраку ОСОБА_6 та громадянина Сирії ОСОБА_7 від квартири з міста Ужгород у прилеглу місцевість до лінії державного кордону України, а саме в районі села Косонь Берегівського району. Прибувши на місце, ОСОБА_5 показав вказаним нелегальним мігрантам напрямок подальшого руху, які мали рухатися у пішому порядку, при цьому запевнив останніх, що таким чином вони мають потрапити на територію Угорщини, звідки вони вже доберуться до потрібної їм країни Західної

Європи. Додатково, ОСОБА_5 нагадав вказаним нелегальним про те, що коли вони доберуться до потрібної їм країни Західної Європи то вони мають передзвонити йому для того, щоб останній переслав їм їхні документи та телефони, які він попередньо у них забрав, а взамін вони мали переслати ОСОБА_5 ще по 500 доларів США, згідно попередньої домовленості, після чого ОСОБА_5 поїхав у зворотному напрямку.

Однак, о 21:30 05 жовтня 2015 року громадянина Іраку ОСОБА_6 та громадянина Сирії ОСОБА_7 , які слідуючи вказівкам та порадам ОСОБА_5 щодо маршруту незаконного слідування через державний кордон України, на напрямку 271 прикордонного знаку, в 1000 метрах до лінії державного кордону України з Угорщиною, було затримано.

Вказаний епізод з обвинувачення ОСОБА_5 слід виключити із за недоведеністю з наступних підстав.

Так свідки громадянин Іраку ОСОБА_6 та громадянин Сирії ОСОБА_7 будучи допитаними слідчим суддею під час досудового розслідування вказували на те, що вони на початку жовтня 2015 року приїхали в м. Ужгород, однак показів про те, що їх 30.09.2015 року зустрів ОСОБА_5 , розмістив у квартирі, де вони проживали кілька днів, після чого 05.10.2015 року відвіз їх в Берегівський район з метою їх подальшого незаконного слідування через державний кордон України, де вони були затримані, а через кілька днів вони знову зв`язалися із ОСОБА_5 , знову приїхали в м. Ужгород, де останній їх зустрів, розмістив у квартирі та 16.10.2015 року повторно здійснив їх перевезення в Берегівський район для їх подальшого незаконного слідування через державний кордон України, свідки не давали.

З показів самого обвинуваченого ОСОБА_5 вбачається, що один раз він підвозив в Берегівський район неподалік с. Косонь громадянина ОСОБА_22 та громадянина Сирії ОСОБА_7 , які виходячи з обвинувачення були затримані 05.10.2015 року неподалік державного кордону при спробі незаконного перетину державного кордону України з Угорщиною.

Однак стороною обвинувачення не доведено та доказами не підтверджується, що громадянин Іраку ОСОБА_6 та громадянин Сирії ОСОБА_7 з 30.09.2015 року по 05.10.2015 року проживали в Ужгороді у квартирі ОСОБА_8 та, що 05.10.2015 року вони слідуючи саме за вказівкам та порадам ОСОБА_5 по маршруту намагалися незаконно слідувати через державний кордон України з Угорщиною.

У зв`язку з цим, кваліфікаційну ознаку «повторно» слід виключити із обвинувачення.

Отже, суд обираючи покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують покарання.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 слід визнати те, що в порядку ст. 89 КК України він вважається несудимим (том 1 а.с. 30,33,36), має на утриманні трьох неповнолітніх дітей (том 1 а.с. 40), по місцю проживання характеризується позитивно (том 1 а.с. 42).
Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Аналогічне зазначено і в п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» згідно якого покарання, призначене судом із застосуванням ст. 69 КК, не може бути нижчим від мінімальної межі відповідного виду покарання, встановленої у Загальній частині КК, тобто меншим, ніж один рік позбавлення чи обмеження волі, шість місяців виправних робіт, один місяць арешту тощо.

Виходячи з наведеного, враховуючи, що ОСОБА_5 за місцем проживання характеризується з позитивної сторони (том 1 а.с. 42), має трьох неповнолітніх доньок (том 1 а.с. 40), а також реалізуючи принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає, що до обвинуваченого слід застосувати ст. 69 КК України та призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ст. 332 ч. 3 КК України.

Суд вважає, що таке покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, є необхідним та достатнім для виправлення та попередження вчинення обвинуваченим нових кримінальних правопорушень.

Щодо додаткового покарання передбаченого ст. 332 ч. 3 КК України - позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю, суд констатує наступне.

Згідно п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» відповідно до ст. 55 КК позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю застосовується як додаткове покарання лише в тих випадках, коли вчинення злочину було пов`язане з посадою підсудного або із заняттям ним певною діяльністю.

Якщо додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю за санкцією статті (санкцією частини статті) є обов`язковим, то воно застосовується лише до тих осіб, які обіймали посади чи займалися діяльністю, з якими було пов`язано вчинення злочину. До інших осіб, які були співучасниками злочину, не пов`язаного з їх діяльністю чи займаною посадою, додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю не застосовується з наведенням у вироку відповідних мотивів.

Виходячи з вищенаведеного, враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_23 на час вчинення злочину і по теперішній час ніде не працює, вчинення ним злочину не було пов`язане з його посадою або із заняттям ним певною діяльністю, тому додаткове покарання позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю до нього не слід застосовувати.

Крім того, з метою уникнення вчинення обвинуваченим ОСОБА_5 іншого кримінального правопорушення, а також запобігання спробам передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, суд у відповідності ст. 183 КПК України вважає за необхідним затримати обвинуваченого в залі суду, обравши йому запобіжний захід тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Так, згідно п. 9 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику застосування судами першої та апеляційної інстанцій процесуального законодавства щодо обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою» у разі визнання особи винуватою у резолютивній частині вироку зазначається рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження (абз. 10 п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК). Упровадження у КПК порядку забезпечення контролю за доцільністю та обґрунтованістю застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою під час судового провадження зумовлене необхідністю надання суду процесуальних механізмів для оперативного вирішення провадження та заборони свавільного обмеження права людини на свободу шляхом застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення строку його застосування.

Аналізуючи правові позиції, сформульовані у рішеннях Європейського суду з прав людини, (зокрема у справі "Харченко проти України" від 10.02.2011 року, можна дійти висновку про те, що в обвинувальному вироку суд повинен визначати дату закінчення дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Проте у вітчизняній судовій практиці сформувалася й інша позиція, а саме, що під час ухвалення обвинувального вироку питання щодо застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою пов`язане із необхідністю його виконання. Тому у вироку суд може зазначити про те, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою діятиме до набрання вироком законної сили.

Суд застосовує запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у такому випадку з метою забезпечення виконання остаточного судового рішення.

Речові докази: автомобіль марки «Volvo V 40», р/н « НОМЕР_1 », кузов НОМЕР_7 , який зберігається в гаражі ВГЗ Управління СБ України в Закарпатській області підлягає конфіскації, як транспортний засіб для вчинення злочину (том 2 а.с. 89-90); свідоцтво № НОМЕР_8 про реєстрацію автомобіля марки «Volvo V 40», ключ запалювання до автомобіля марки «Volvo V 40», р/н « НОМЕР_1 », мобільний телефон марки «SAMSUNG», білого кольору із сім-карткою оператора мобільного зв`язку «Life» (ТОВ «Астеліт») № НОМЕР_4 , які зберігаються в кімнаті речових доказів слідчого відділу управління СБУ в Закарпатській області, підлягають конфіскації, як засоби вчинення злочину (том 2 а.с. 89-90); візитну картку особи на ім`я ОСОБА_24 генерального директора «Матутінус», блокнот із записами, сім-картку типу мікро-сім оператора мобільного зв`язку «Life» (ТОВ «Астеліт») № НОМЕР_9 , які зберігаються в кімнаті речових доказів слідчого відділу управління СБУ в Закарпатській області, слід знищити (том 2 а.с. 89-90).
Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України,
засудив:
ОСОБА_5 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ст. 332 ч. 3 КК України та призначити йому покарання за ст. 332 ч. 3 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді п`яти років шести місяців позбавлення волі з конфіскацією транспортного засобу - автомобіля марки «Volvo V 40», р/н « НОМЕР_1 », кузов НОМЕР_7 та інших засобів вчинення злочину - свідоцтва № НОМЕР_8 про реєстрацію автомобіля марки «Volvo V 40», ключа запалювання до цього автомобіля, мобільного телефону марки «SAMSUNG», білого кольору із сім-карткою оператора мобільного зв`язку «Life» (ТОВ «Астеліт») № НОМЕР_4 , які визнані речовими доказами та з конфіскацією майна.
Застосувати до ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили запобіжний захід - тримання під вартою, затримав його в залі суду негайно.
Речові докази: візитну картку особи на ім`я ОСОБА_24 генерального директора «Матутінус», блокнот із записами, сім-картку типу мікро-сім оператора мобільного зв`язку «Life» (ТОВ «Астеліт») № НОМЕР_9 , які зберігаються в кімнаті речових доказів слідчого відділу управління СБУ в Закарпатській області знищити (том 2 а.с. 89-90).
На вирок може бути подана апеляція через цей суд до апеляційного суду Закарпатської області протягом 30 діб з моменту його оголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1