Справа№672/1257/16-к
Провадження №1-кс/672/181/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.11.2016 року Городоцький районний суд Хмельницької області в складі:
слідчого судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
учасників судового провадження:
представника скаржника ОСОБА_3
прокурора ОСОБА_4
слідчого ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Городок скаргу потерпілого ОСОБА_6 на постанову слідчого в особливих справах слідчого відділу прокуратури Хмельницької області від 31.03.2016 року про закриття кримінального провадження №0000082 від 22.06.2015 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365, ч.2 ст.367 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Потерпілий ОСОБА_6 звернувся до суду із скаргою на постанову слідчого в особливих справах слідчого відділу прокуратури Хмельницької області від 31.03.2016 року про закриття кримінального провадження №0000082 від 22.06.2015 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365, ч.2 ст.367 КК України, на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України.

Просить поновити строк на оскарження, оскільки з вказаним процесуальним документом у передбачений законом термін його та захисника не було ознайомлено. Лише 21.10.2016 року, про що стверджує додана до матеріалів справи розписка, у приміщенні Городоцької місцевої прокуратури ОСОБА_6 вручена оскаржувана постанова у зв`язку із клопотанням сторони обвинувачення про долучення даного документа у якості доказу у справі по обвинуваченню його за ч.1 ст.115 КК України, яка перебуває у провадженні колегії суддів Кам`янець-Подільського міськрайонного суду.

З постановою не згідний, оскаржує її, мотивуючи свої вимоги слідуючим.

Так, незважаючи на встановлені на момент прийняття постанови обставини, які, встановлені рішенням Європейського Суду з прав людини «Жизіцький проти України», яке було ухвалено 19.02.2015 року, набуло статусу остаточного 19.05.2015 року та було виконано постановою Верховного Суду України 09.11.2015 року в силу вимог ст.2 Закону України «Про виконання рішень та застосування правктики Єропейського Суду з прав людини», слідчий не вчинив належних процесуальних дій для розслідування дорученого йому кримінального провадження.

Всупереч вимогам ст.91 КПК України, щодо обставин, які підлягають доказуванню, слідчий дослідив тільки ті докази, які містяться у кримінальній справі, що перебуває на розгляді колегії суддів Кам`янець-Подільського міськрайонного суду та допитав у якості свідків суддів Дунаєвецького районного суду ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Хмельницької області ОСОБА_9 , ОСОБА_10 . В результаті такої перевірки, слідчий приходить до висновку, що працівники прокуратур Городоцького та Чемеровецького районів при прийнятті рішень про відмову в порушенні кримінальної справи 18.05.2007р., 08.06.2007р., 26.07.2007р., 06.09.2007р. та 16.11.2007р. за фактом вчинення працівниками міліції незаконних дій відносно ОСОБА_6 , а також судді Дунаєвецького районного суду та апеляційного суду Хмельницької області при винесенні вироку 17.03.2010 р. та ухвали 26.05.2010р. про визнання ОСОБА_6 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України та призначення покарання у виді 13 років позбавлення, свої рішення приймали відповідно до вимог діючого на той час кримінального-процесуального законодавства.

Окрім того, слідчий не звернув увагу на те, що перелічені ним постанови про відмову у порушенні кримінальної справи, що приймались за скаргами ОСОБА_6 щодо застосування до нього тортур, неодноразово скасовувались, і вже не підлягають повторній оцінці слідчим , а також на те, що Верховний Суд України, 09.11.2015 року ухвалив постанову, якою скасовано вирок Дунаєвецького районного суду від 17.03.2010 року, ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 26.05.2010 року, ухвалу колегії Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 24.03.2011 року, а справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Також вважає незаконним посилання слідчого на те, що експертизи №219 від 01.05.2007 р.- 03.05.2007 р., №288 від 07.06.2007 року спростовують показання ОСОБА_6 про застосування відносно нього 01.05.2007р. електричного струму, так як в рішенні ЕСПР від 19.02.2015 р. та в постанові ВСУ від 09.11.2015р. зауважено, що дві судово-медичні експертизи виявили на тілі заявника тілесні ушкодження, які могли бути йому завдані як до затримання, так і під час тримання під вартою. Версію ОСОБА_6 щодо їх виникнення внаслідок застосування до нього електричного струму працівниками міліції висновками експертів спростовано не було, і жодного альтернативного пояснення пошкодження зазначених тілесних ушкоджень так і не було наведено. За таких обставин визнано, що зазначені твердження заявника мають достатню доказову базу та зроблено висновок, що заявника було піддано катуванню.

Крім того у вищевказаних рішеннях, зазначено, що застосування до заявника сили мало на меті його приниження, підкорення та примушення його до надання визнавальних показань щодо вчинення тяжкого злочину і встановлено порушення процесуального аспекту статті 3 Конвенції у звязку з не проведенням ефективного розслідування за скаргами заявника на його катування працівниками міліції.
Вважає, що слідчий не вжив всіх необхідних та передбачених законом заходів для встановлення істини у справі і для дослідження всіх обставин, а тому закриття слідчим справи за п.2 ч.1 ст.284 КПК України, норма якої передбачає відсутність в діянні складу кримінального правопорушення є незаконним.

На підставі наведеного просить задовольнити скаргу.

Слідчий та процесуальний прокурор заявили, що в задоволенні даної скарги слід відмовити, оскільки слідчим проведені всі необхідні процесуальні слідчі дії по кримінальному провадженню №0000082 від 22.06.2015 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365, ч.2 ст.367 КК України, де потерпілим визнано ОСОБА_6 , Після узагальнення всіх доказів по справі слідчий прийшов до висновку про закриття даного кримінального провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України.

Ознайомившись з матеріалами справи, оцінивши докази в їх сукупності суд вважає, що дана скарга підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що постановою слідчого в особливих справах слідчого відділу прокуратури Хмельницької області від 31.03.2016 року закрито кримінальне провадження №0000082 від 22.06.2015 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365, ч.2 ст.367 КК України на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України. Дану постанову ОСОБА_6 отримано 21.10.2016 року, про що стверджує його розписка в отриманні зазначеної постанови. Інших доказів про належне вручення скаржнику зазначеної постанови у матеріалах кримінального провадження немає, тому суд прийшов до висновку про необхідність поновлення ОСОБА_6 строку на оскарження постанови, що є предметом розгляду у суді.

19 лютого 2015 року Європейський суд з прав людини (далі Суд) одноголосно постановив рішення у справі «Жизіцький проти України», яке набуло статусу остаточного 19 травня 2015 року, про порушення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція), а саме: статті 3 Конвенції, яке полягає в тому, що до заявника під час його перебування в міліції застосовували електричний струм, що є особливо тяжкою формою жорстокого поводження, здатною викликати сильний біль і нестерпні страждання, а тому має вважатись катуванням.

Суд зауважив, що дві судово-медичні експертизи виявили на тілі заявника тілесні ушкодження, які могли бути йому завдані як до затримання, так і під час тримання під вартою. Версію заявника щодо їх виникнення внаслідок застосування до нього електричного струму працівниками міліції висновками експертів спростовано не було, і жодного альтернативного пояснення походження зазначених тілесних ушкоджень так і не було наведено. За таких обставин Суд визнав, що зазначені твердження заявника мають достатню доказову базу, та дійшов висновку, що заявника було піддано катуванню.

Крім того, Суд зазначив, що застосування до заявника сили мало на меті його приниження, підкорення та примушення його до надання визнавальних показань щодо вчинення тяжкого злочину.

Суд також встановив порушення процесуального аспекту статті 3 Конвенції у зв`язку з не проведенням ефективного розслідування за скаргами заявника на його катування працівниками міліції.

Як зазначив Суд, національні органи влади не вжили жодних переконливих заходів для встановлення походження тілесних ушкоджень на геніталіях заявника, яких той зазнав під час йото перебування в міліції, а також так і не надали заявникові статусу потерпілого і не допитали у такому статусі.

Також Суд присудив відшкодувати заявнику 20000 євро моральної шкоди і 480 євро компенсації судових та інших витрат.

За таких обставин суд вважає безпідставною мотивацією закриття кримінального провадження №0000082 від 22.06.2015 року, порушеного за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365, ч.2 ст.367 КК України, на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, тобто за встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення.

Склад кримінального правопорушення вже встановлений вищевказаним рішенням Європейського Суду з прав людини «Жизіцький проти України» і на даний час досудовому слідству необхідно встановити осіб, які застосовували до потерпілого тортури. Якщо таких осіб встановити не можливо, то має бути прийнято відповідне процесуальне рішення.

За таких обставин суд прийшов до висновку про скасування постанови слідчого від 31.03.2016 року про закриття кримінального провадження №0000082 від 22.06.2015 року.

Керуючись ст.303, 304, 306, 307 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

ОСОБА_6 поновити строк для оскарження постанови слідчого в особливих справах слідчого відділу прокуратури Хмельницької області від 31.03.2016 року про закриття кримінального провадження №0000082 від 22.06.2015 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365, ч.2 ст.367 КК України.

Скасувати постанову слідчого в особливих справах слідчого відділу прокуратури Хмельницької області від 31.03.2016 року про закриття кримінального провадження №0000082 від 22.06.2015 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365, ч.2 ст.367 КК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1