Дата документу Справа № 316/965/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
ЄУ № 316/965/16-к Головуючий в 1 інстанції
Провадж. № 11-кп/778/1467/16 ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст. 186 Доповідач в 2 інстанції
КК України ОСОБА_2

УХВАЛА
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5
розглянула 06 жовтня 2016 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Енергодарського міського суду Запорізької області від 19 липня 2016 року відносно:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Енергодар Запорізької області, проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України.
Учасники судового провадження:
обвинувачений ОСОБА_6 .
Встановлені вироком Енергодарського міського суду Запорізької області від 19 липня 2016 року обставини:
ОСОБА_6 , будучи раніше засудженим за вчинення корисливих злочинів, судимість за які у визначеному законом порядку не знята та не погашена, на шлях виправлення не став та вчинив новий умисний злочин проти власності при наступних обставинах.
Так, 11.06.2016 року приблизно о 15 годині 05 хвилин, ОСОБА_6 , знаходячись біля магазину «Модниця», який розташований за адресою: Запорізька область, місто Енергодар, вулиця Молодіжна, будинок № 45, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, маючи умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу, з манекену, який знаходився біля входу у вказаний магазин «Модниця», викрав жіночі джинсові брюки «Replast» блакитного кольору, модель № 2003-408 розміром 29/32, вартістю 880 гривень, спричинивши потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на суму 880 гривень.
Вироком Енергодарського міського суду Запорізької області від 19 липня 2016 року:
ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України і йому призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнений від призначеного покарання з випробуванням строком 1 рік і покладенням обов`язків, передбачених п.п. 2, 3, 4 ч.1 ст. 76 КК України.

Запобіжний захід не обирався

Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.

В апеляційній скарзі, прокурор не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_6 , посилається на незаконність вироку, у зв`язку з неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, що виразилось в неправильному застосуванні ст. 75 КК України, і звільненні від відбування покарання обвинуваченого без врахування обтяжуючої покарання обставини, а саме вчинення злочину повторно, врахування даних про особу обвинуваченого, який має 4 судимості за вчинення корисливих злочинів проти власності. Просить вирок в частині призначеного покарання скасувати, постановити новий вирок, яким призначити, ОСОБА_6 покарання у виді 4 років позбавлення волі.

В запереченнях на апеляційну скаргу, захисник послався на дотримання судом вимог ст.65 КК України при призначенні ОСОБА_6 покарання. Адвокат вказує на відсутність обтяжуючих покарання обставин, на поганий стан здоров`я останнього та просить апеляційну скаргу прокурора відхилити, а оскаржуваний вирок залишити без змін.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав вимоги апеляційної скарги та одночасно вказав на недотримання судом вимог ст. 349 КПК України, захисника та обвинуваченого, які заперечували вимогам апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Матеріали провадження засвідчують, що вирок суду ухвалений за процедурою розгляду кримінального провадження, передбаченою ч.3 ст. 349 КПК України.

Підставою для застосування положень ст. 349 КПК України є наявність неоспорених жодним з учасників кримінального провадження обставин вчинення кримінального правопорушення та відсутність заперечень з їх боку щодо дослідження пов`язаних з ними доказів. При цьому суд в обов`язковому порядку зобов`язаний з`ясувати правильність розуміння вказаними особами змісту зазначених обставин та відсутність сумнівів у добровільності позицій учасників провадження і роз`яснити неможливість в подальшому оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Недотримання зазначеного порядку, в контексті передбачених ст. 7 КПК України загальних засад кримінального провадження щодо верховенства права, забезпечення права особи на захист та змагальність сторін, є істотним порушення вимог кримінального процесуального закону і є підставою для скасування вироку суду.

З пояснень обвинуваченого у суді першої інстанції щодо фактичних обставин справи вбачається що ОСОБА_6 свою провину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України не визнавав, оскільки фактично зазначав про умисел на таємне викрадення майна, а дії свої припинив, шляхом зупинки та повернення викраденого, коли зрозумів про його викриття, що додатково підтвердив в суді апеляційної інстанції та на що місцевий суд уваги не звернув і, в порушення принципу законності, визначеного ст. 9 КПК України, не перейшов до дослідження доказів по справі з метою всебічного, повного і неупередженого з`ясування обставин кримінального провадження та виявлення обставин, які не лише викривають обвинуваченого, а й виправдовують його.

Така позиція суду протирічить встановленому ст. 8 КПК України принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи, визнаються найвищою цінністю і визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Розгляд кримінального провадження в порядку ч.3 ст. 349 КПК України, в даному випадку, фактично позбавив обвинуваченого реалізувати надані кримінальним процесуальним законом права і, враховуючи передбачені ст. 394 КПК України особливості апеляційного оскарження окремих судових рішень, обмежив останнього у праві на оскарження зазначеного вироку суду.

Суд першої інстанції визнав недоцільним дослідження доказів по справі та не перевіряв фактичні обставини кримінального провадження, не досліджував всіх доказів по кримінальному провадженню, не дивлячись на те, що обвинувачений, фактично заперечував наявність у нього наміру на відкрите викрадення чужого майна, тоді як злочин, передбачений ст. 186 КК України з суб`єктивної сторони передбачає тільки прямий умисел, що залишилося поза увагою суду та без детального з`ясування.

За наведених обставин, обвинувачений фактично не визнавав вину у вчиненні інкримінованого злочину, що свідчить про оспорювання фактичних обставин справи.

Колегія суддів вважає, що місцевим судом порушено право обвинуваченого на захист, судом не були дотримані принципи змагальності сторін та свободи в поданні обвинуваченим доказів та доведеності їх переконливості, принцип забезпечення права на оскарження процесуального рішення, що відповідно до ст. 412 КПК України, є істотними порушеннями кримінального процесуального закону і є такими порушеннями, які перешкоджали суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

З огляду на встановлені обставини, оскаржуване рішення не можна визнати законним, обґрунтованим та мотивованим.

Відповідно з вимогами ч.3 ст. 404 КПК України апеляційний суд, за даних обставин та з урахуванням доводів та вимог апеляції, за відсутності відповідних клопотань позбавлений можливості дослідити докази в апеляційній інстанції, оскільки вони не були досліджені судом першої інстанції.

Тому, враховуючи положення ч. 6 ст. 9 КПК України про порядок заповнення прогалин і врегулювання колізій у правовому регулюванні кримінально-процесуальних відносин шляхом застосування загальних засад кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку про необхідність застосування загальних засад кримінального провадження.

З метою додержання принципів, викладених у ст.ст. 20, 22, 24 КПК України щодо забезпечення права обвинуваченого на захист, оскарження процесуальних рішень, змагальність сторін, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, під час якого суду необхідно вирішити поставленні перед ним питання з дотриманням норм кримінального процесуального законодавства.

Стосовно інших доводів апеляційної скарги, то з урахуванням вказаних вище підстав скасування вироку та вимог ч.2 ст.415 КПК України, колегія не входить в їх оцінку.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 413, 414, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Енергодарського міського суду Запорізької області від 19 липня 2016 року відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого за ч.2 ст. 186 КК України скасувати, призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4