Провадження №: 1-кп/752/616/16
У Х В А Л А
підготовчого судового засідання

14.06.2016 року Голосіївський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
захисників ОСОБА_4 ,
потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
представника потерпілого ОСОБА_7 ,
провівши в приміщенні суду в м. Києві підготовче судове засідання у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000569 відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Києва, українки, громадянки України, маючої вищу освіту, розлученої, працюючої юристом TOB «Віртуоз строй», зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , не судимої,
обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191, ч. 3 ст. 191, ч. 4 ст. 191, ч. 2 ст. 190 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
13.06.2016 року до Голосіївського районного суду м. Києва надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_8 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191, ч. 3 ст. 191, ч. 4 ст. 191, ч. 2 ст. 190 КК України.
Прокурор зазначив, що на підставі обвинувального акта є можливість призначити судовий розгляд, також просив продовжити обвинуваченій запобіжний захід, посилаючись на те, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України продовжують існувати і на цей час.

Захисник ОСОБА_9 заявив клопотання про повернення обвинувального акту, зазначив, що ухвала Голосіївського районного суду від 16.05.2016 року, якою даний обвинувальний акт було повернено прокурору для усунення недоліків фактично не виконана, недоліки прокурором усунено не було, а тому на підставі такого обвинувального акта не можливо призначити справу до судового розгляду.

Також захисник ОСОБА_9 просив змінити запобіжний захід обраний обвинуваченій на інший не пов`язаний із триманням під вартою, оскільки прокурором не було доведено існування жодного із ризиків передбачених ст. 177 КПК України, а обвинувачена перебуває під вартою вже більше 2 років.

Прокурор, потерпілі та представник потерпілої заперечували щодо повернення обвинувального акту та зміни запобіжного заходу, обвинувачена підтримала клопотання адвоката ОСОБА_4 .

Заслухавши клопотання захисника, думку обвинуваченої, прокурора потерпілих та представника потерпілого, дослідивши матеріали провадження, суд приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню, а запобіжний захід зміні, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини.
Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Європейську Конвенцію про захист прав людини та основних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Ст.ст. 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини вказують на необхідність дотримання розумних строків тримання особи під вартою.
Існування обґрунтованої підозри у скоєнні особою злочину є необхідною умовою для законності подальшого тримання її під вартою, але з часом існування лише цієї умови вже є недостатнім обґрунтуванням для продовження тримання особи під вартою.
Крім цього, підхід Європейського суду з прав людини до розгляду доцільності продовження строків тримання особи під вартою як впродовж досудового розслідування, так і судового розгляду - ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно, кожне наступне продовження строку тримання під вартою, а також необхідність тримання особи під вартою в ході судового розгляду справи має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у право особи на свободу.
Європейський суд з прав людини у розглянутих ним справах «Яблонський проти Польщі», «Іловецький проти Польщі», що судом використовується як джерело права, звернув увагу на те, що існує презумпція на користь звільнення з-під варти. У всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів.
Як вбачається з матеріалів провадження, будь яких обґрунтованих ризиків стосовно того, що ОСОБА_8 буде ухилятися від суду, перешкоджати встановленню істини по справі, або продовжить займатися злочинною діяльністю прокурором не приведено.
Обвинувачена ОСОБА_8 запевнила суд, що намірів ухилятися від суду не має, гарантує належну процесуальну поведінку та явку до суду.
Враховуючи дані про особу ОСОБА_8 , тривале перебування останньої під вартою у суду наявні підстави вважати, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту достатньою мірою забезпечить виконання обвинуваченою своїх процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.
Заслухавши думки сторін кримінального провадження щодо можливості призначення кримінального провадження до судового розгляду, не виходячи за межі ст. 314 КПК України та не вдаючись до дослідження питання про обґрунтованість пред`явлення обвинувачення, оцінки доказів з точки зору їх допустимості і достатності, суд надходить до висновку про необхідність повернення даного обвинувального акта прокурору як такого, що не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, з наступних підстав.
Так, згідно пункту 13 частини 1 статті 3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч.4 ст. 110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.
Відповідно до положень п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Як вбачається із обвинувального акта він не відповідає вимогам п. 5 ч. 1 ст. 291 КПК України, оскільки взагалі не містить викладу фактичних обставин, які прокурор вважає встановленими, а містить лише формулювання обвинувачення та правову кваліфікацію кримінального правопорушення.
Крім того, відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України формулювання обвинувачення має містити дані щодо події кримінального правопорушення із зазначенням часу, місця, форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків та інших даних, на підставі яких, відповідно до диспозиції певної статті (частини статті) Кримінального кодексу України, можна встановити в діях обвинуваченого склад кримінального правопорушення.
Однак, зазначеним вимогам КПК України даний обвинувальний акт не відповідає, оскільки відсутні відомості щодо місця вчинення обвинуваченою інкримінованих їй кримінальних правопорушень, що перешкоджає суду визначитись із підсудністю зазначеного обвинувального акта.
Крім того, згідно п. 3, ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство). Однак, в обвинувальному акті взагалі не зазначеного кого ж визнано потерпілими у вказаному кримінальному провадженні, тим більше немає жодних анкетних відомостей останніх, наявна лише інформація щодо матеріального збитку потерпілим, завданого кримінальним правопорушенням.
Що стосується матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням зазначено, що вона складає 544 855 грн. В подальшому в обвинувальному акті вказано, що шкода завдана кримінальним правопорушенням потерпілому ОСОБА_5 у розмірі 110 600 грн., потерпілій ОСОБА_10 100 000 грн., потерпілій ОСОБА_6 162 000 грн., потерпілій ОСОБА_11 63 550 грн., що в своїй сукупності складає 436 150 грн. Таким чином, суду незрозуміло яка ж таки сума матеріального збитку завданого кримінальним правопорушенням.
Крім того, слід також відмітити, що в додаток до обвинувального акту долучено розписку про отримання обвинуваченою ОСОБА_8 та захисником ОСОБА_9 копій обвинувального акта, реєстру матеріалів досудового розслідування та цивільних позовів на ім`я прокурора Київської місцевої прокуратури № 1 м. Києва ОСОБА_12 . Однак обвинувальний акт у кримінальному провадженні затверджений прокурором Київської місцевої прокуратури № 1 м. Києва - ОСОБА_13 .
Зазначена суперечність викликає сумнів з приводу отримання обвинуваченою та її захисником копій саме того обвинувального акту, який зараз перебуває в провадженні Голосіївського районного суду м. Києва.
Обвинувальний акт захисникам обвинуваченої ОСОБА_14 та ОСОБА_15 взагалі не вручено, що є грубим порушенням права обвинуваченої на захист.

До обвинувального акту, який надійшов в провадження суду, долучено позовні заяви потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_11 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 . Так, як вбачається з п. 2 ч. 4 ст. 291 КПК України до обвинувального акта додається цивільний позов, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, однак до вищевказаного обвинувального акта долучено не оригінали цивільних позовів, а ксерокопії, жодним чином не завірені та такі, які не можуть вважатись належними документами і викликають сумніви щодо їх походження. Крім того, в додатках до ксерокопії цивільного позову потерпілої ОСОБА_11 зазначено, що долучено ряд документів, однак жоден із них суду, як і обвинуваченій, не надано, що також є грубим порушенням вимог КПК України.

Зазначені недоліки перешкоджають суду призначити розгляд даного обвинувального акта до судового розгляду, в зв`язку з чим він підлягає поверненню.
Керуючись ст. 314 ч. 3 п. 3 КПК України, -
УХВАЛИВ :
Обвинувальний акт за кримінальним провадженням внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000569 відносно ОСОБА_8 , обвинуваченої за ч. 4 ст. 191, ч. 3 ст. 191, ч. 4 ст. 191, ч. 2 ст. 190 КК України, - повернути прокурору Київської місцевої прокуратури № 1 для усунення виявлених недоліків.
Клопотання захисника обвинуваченї ОСОБА_8 ОСОБА_9 щодо зміни запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченій - задовольнити.
Змінити запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_8 із тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.
Звільнити обвинувачену ОСОБА_8 з-під варти негайно, заборонивши обвинуваченій ОСОБА_8 залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 цілодобово.
Покласти на обвинувачену ОСОБА_8 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, та зобов`язати обвинувачену:
- прибувати за кожною вимогою суду;
- не відлучатись з населеного пункту без дозволу суду;
- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;
- утримуватися від спілкування з потерпілими та свідками у даному кримінальному провадженні;
Роз`яснити обвинуваченій, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за її поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому вона перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань.
Визначити строк дії ухвали судді про застосування домашнього арешту обвинуваченій ОСОБА_8 до 13.08.2016 року.
Копію ухвали терміново направити до Київського СІЗО Управління ДПтС України в м. Києві та Київській обл.
Контроль за виконання ухвали покласти на слідчий відділ Управління поліції Голосіївського району м. Києва.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Голосіївський районний суд м. Києва протягом семи днів з дня її оголошення.
Суддя ОСОБА_1