Справа № 373/868/16-к
В И Р О К
Іменем України
19 липня 2016 року Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області

в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1

за участі: секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора військової прокуратури ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Переяслав-Хмельницький кримінальне провадження за № 0000078 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новомиколаївка Новоукраїнського району Кіровоградської області, громадянина України, неодруженого, з середньою освітою, раніше не судимого, військовослужбовця у званні «старший сержант», який обіймає посаду механіка-водія-оператора 2 взводу протитанкових керованих ракет 4 батареї протитанкових керованих ракет військової частини польова пошта НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України,

ВСТАНОВИВ:
Відповідно до Указу Президента України від 14.01.2015 №15/2015, затвердженого законом України № 113-VІІІ на території ряду областей в тому числі Кіровоградської області оголошена часткова мобілізація.

11.06.2015 ОСОБА_4 призваний на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 . Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 № 85 від 25.07.2015 старшого сержанта ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу військової частини та поставлено на всі види забезпечення. Тим же наказом він призначений на посаду командира бойової машини старшого оператора 1 взводу протитанкових керованих ракет. У подальшому наказом командира військової частини ОСОБА_4 призначено на посаду механіка-водія-оператора 2 взводу протитанкових керованих ракет 4 батареї протитанкових керованих ракет військової частини польова пошта НОМЕР_1 .

Відповідно до ч.ч. 3, 8 ст. 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», п.10 ст. 1 Закону України «Про оборону України», ст. ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ОСОБА_4 являється військовослужбовцем, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період.
Згідно з п. 252 Положення про проходження громадянами військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, у разі оголошення мобілізації військовозобов`язані, призвані на навчальні збори, продовжують перебувати на зборах до особливого розпорядження відповідних органів військового управління.

У відповідності до вимог ст. ст.9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, старший сержант ОСОБА_4 під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів; знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України.

19.12.2015 старший сержант ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, призваним під час мобілізації на особливий період, діючи умисно всупереч інтересам служби, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та їх наслідки, з метою тимчасового ухилення від військової служби, самовільно та без поважних причин залишив військову частину польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується в АДРЕСА_2 , та був відсутній на службі з 19.12.2015 по 11.03.2016. Цей час він провів за місцем свого проживання, після чого самостійно повернувся на службу до військової частини.

У зв`язку з цим ОСОБА_4 притягується до кримінальної відповідальності за ч.4 ст. 407 КК України.

Судовому засіданні прокурор військової прокуратури Дарницького гарнізону Центрального регіону України ОСОБА_3 , яка здійснює процесуальне керівництво у даному кримінальному провадженні, обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник просили затвердити угоду про визнання винуватості, укладену після направлення обвинувального акта до суду, в м. Переяслав-Хмельницькому, 19 липня 2016 року в присутності адвоката ОСОБА_5 .

В судовому засіданні обвинувачений та прокурор підтвердили добровільність укладання угоди про визнання винуватості та присутність при цьому адвоката з моменту ініціювання угоди.

За змістом угоди обвинувачений визнав всі фактичні обставини вчиненого ним злочину та беззастережно визнав свою винуватість за ч.4 ст. 407 КК України, що додатково підтвердив в судовому засіданні.

Сторони погодили вид та міру покарання обвинуваченому із застосуванням ст. 69 КК України арешт строком на три місяці.

Розглядаючи питання затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок, яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Відповідно до положень ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 407 КК України є тяжким злочином.

Перевіривши матеріали досудового розслідування та дослідивши угоду, судом встановлено, що зміст наданої суду угоди про визнання винуватості відповідає вимогам кримінального закону: викладені в ній обставини, за яких було вчинено кримінальне правопорушення, формулювання обвинувачення є такими як і в пред`явленому прокурором обвинуваченні; кваліфікація кримінального правопорушення є правильною; умови угоди, в тому числі в частині покарання, відповідають інтересам суспільства та не порушують права, свободи інтереси сторін чи інших осіб; узгоджене сторонами покарання може бути реально відбуте (виконане) обвинуваченим, виключень для його застосування немає; підстав вважати, що укладання угоди не було добровільним також немає; фактичні обставини вчинення злочину судом перевірені та є достатніми для визнання винуватості.

Перед затвердженням угоди судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені в ч.4 ст. 474 КПК України та наслідки затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені в ч.2 ст. 473, ст. 476 КПК України, а також характер та суть обвинувачення, в якому він визнав себе винним. Скористатись своїм правом на судовий розгляд в загальному порядку обвинувачений не бажає та погоджується з видом та мірою покарання, визначеною в угоді.

Таким чином, своїми умисними діями, які виразились в самовільному залишенні військової частини без поважних причин, в умовах особливого періоду, ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч.4 ст. 407 КК України.
Вирішуючи питання призначення узгодженого сторонами покарання, суд виходить з наступного.

Обставини які б у відповідності зі ст. 67 КК України обтяжували покарання винного відсутні.

Разом з тим існує кілька обставин, які згідно п. 1 ст. 66 КК України, пом`якшують відповідальність винного. Це з`явлення із зізнанням, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, що проявилось в усвідомленні ним суспільної небезпечності вчиненого діяння, в засудженні своєї злочинної поведінки та в добровільному наданні слідству та суду показань по обставинам злочину.

Суд також приймає до уваги те, що обвинувачений після вчинення правопорушення за місцем служби характеризується позитивно, за місцем проживання на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на утриманні має матір пенсійного віку.

Все це в сукупності істотно знижує ступінь тяжкості вичиненого злочину та дає можливість при призначенні основного покарання застосувати ст. 69 КК України та перейти до іншого більш м`якого виду покарання, не зазначеного в санкції ч.4 ст. 407 КК України.

Отже, суд дійшов висновку про можливість затвердити угоду про визнання винуватості з ухваленням вироку та призначити винному узгоджену сторонами міру покарання .

Запобіжний захід до обвинуваченого на досудовому розслідуванні не застосовувався. Клопотань про його обрання під час ухвалення вироку не надійшло.

Витрати на залучення експерта та речові докази, а також матеріальні збитки - відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.65, 69 КК України, ст.ст. 373, 374, 468, 469, 472- 475 КПК України, суд

ЗАСУДИВ:
Затвердити угоду про визнання винуватості від 19.07.2016 між прокурором військової прокуратури Дарницького гарнізону Центрального регіону України ОСОБА_3 , яка здійснює процесуальне керівництво у даному кримінальному провадженні, та обвинуваченим ОСОБА_4 , укладену в присутності адвоката ОСОБА_5 .

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України та призначити покарання з застосуванням ст. 69 КК України у виді арешту строком на три місці з відбуванням його на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Строк відбування покарання рахувати з моменту затримання та взяття під варту.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Київської області через Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області з урахуванням положень ч.4 ст. 394 КПК України шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1