АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №11-кп/796/219/2016 Головуючий у суді 1 інст.: ОСОБА_1
Категорія: ч. 1 ст. 289, ч. 4 ст. 358 КК України Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарях ОСОБА_5 , ОСОБА_6

за участю прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8

потерпілого ОСОБА_9

захисника ОСОБА_10

обвинуваченого ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_10 на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 01 липня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 01 липня 2015 року

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Саки АРК, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

- визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 289, ч. 4 ст. 358 КК України, та йому призначено покарання: за ч. 4 ст. 358 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік; за ч. 1 ст. 289 КК України у виді обмеження волі на строк 3 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_11 визначено покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_11 звільнено від відбування покарання у виді обмеження волі з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців та покладено на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи.

Стягнуто на користь держави з ОСОБА_11 витрати за проведення експертиз у розмірі 2011 гривень 08 копійок.

По справі вирішено питання речових доказів.

Згідно з вироком суду першої інстанції, 18 травня 2012 року близько 15 години ОСОБА_11 , маючи умисел направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом автомобілем марки «Опель Омега» державний номерний знак НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_9 , приїхав до будинку № 12-Г по проспекту Героїв Сталінграду в м. Києві, біля якого був припаркований вказаний автомобіль. Після чого, викликав автомобіль евакуатор КП «Київтранспарксервіс» з метою переміщення автомобіля від будинку № 12-Г по проспекту Героїв Сталінграду до будинку № 5 по вулиці Маяковського в м. Києві, співробітникам якого пред`явив, тобто використав, завідомо підроблений документ свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 на автомобіль марки «Опель Омега» державний номерний знак НОМЕР_1 , 1999 року випуску. В подальшому, ОСОБА_11 здійснив ремонтні роботи із вказаним автомобілем та перемістив його до будинку № 42 по вулиці Путівльської в м. Києві, де зберігав до затримання співробітниками міліції.
Своїми умисними діями ОСОБА_11 спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду у розмірі 63 533 гривні 28 копійок, що складається з вартості автомобіля марки «Опель Омега» станом на 18.05.2012 року.
Відповідно до висновку експерта № 313/тдд, надане на дослідження свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 не відповідає аналогічним документам, що знаходяться в офіційному обігу на території України.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_10 посилаючись на неповноту судового слідства, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження. Мотивуючи свої вимоги захисник зазначає, що наявні в матеріалах справи письмові документи та показання свідків і потерпілого жодним чином не доводять винуватість ОСОБА_11 у вчиненні злочинів, а всі наявні у справі докази не були перевірені судом в повному обсязі та їм не надана відповідна процесуальна оцінка. Як зазначає апелянт, судом першої інстанції при розгляді справи не були взяті до уваги обставини вчиненого злочину та поведінка обвинуваченого, яка підтверджує його версію щодо способу придбання ним автомобіля у особи, яка ввела його в оману та представилась власником автомобіля, та вказує на відсутність умислу у ОСОБА_11 на використання переданого йому невідомою особою підробленого свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та на незаконне заволодіння автомобілем потерпілого. Також зазначає, що судом залишено без уваги той факт, що прокурор не маючи жодних правових підстав, під час судового розгляду відмовився від частини обвинувачення та без встановлення нових фактичних обставин, перекваліфікував дії ОСОБА_11 з ч. 1 ст. 289, п.5 ч. 1 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України на ч. 1 ст. 289, ч. 4 ст. 358 КК України, тим самим залишив поза увагою обвинувачення у пособництві ОСОБА_11 по виготовленню підробленого свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Крім того, в апеляційній скарзі зазначено, що судом при постановленні вироку не були застосовані положення ч. 1 ст. 49 КК України щодо звільнення особи від кримінальної відповідальності.
Розглянувши кримінальне провадження в межах поданої апеляційної скарги, заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення обвинуваченого і захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили, скасувавши вирок суду першої інстанції, закрити провадження у справі, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника та просив залишити вирок суду без змін, потерпілого, який при вирішенні апеляційної скарги покладався на розсуд суду, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, тобто ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Однією з вимог законності, згідно ст. 337 КПК України, є проведення судового розгляду лише щодо особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
За положеннями п. 5 ч. 2ст. 291 КПК України в обвинувальному акті повинно бути викладено фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Виходячи з вищезазначеного вбачається, що обвинувальний акт повинен складатися з описової та резолютивної частин. В описовій частині зазначаються дані, які стали приводом та підставами початку досудового розслідування, обставини кримінальної події та під ознаки якого кримінального закону підпадають дії особи. В резолютивній частині підводяться підсумки кримінального розслідування, тобто особі висувається обвинувачення, яке відповідно до ст.ст. 369, 374 КПК України має бути вирішено у вироку суду.
Більше того, формулювання обвинувачення має бути конкретним, тобто в ньому повинно бути детально описано місце вчинення злочину, час, спосіб вчинення, зокрема конкретні дії (бездіяльність), які були скоєні обвинуваченим, ознаки суб`єктивної сторони злочину (форма вини, мотив, мета) та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження, так як зазначені обставини, відповідно до положень ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Зазначені вимоги національного закону узгоджуються з висновками Європейського суду з прав людини, викладеними у своїх рішеннях.
Так, Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у справі «Абрамян проти Росії» зазначив, що у п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод йдеться про необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (справа «Пелісьє та Сассі проти Франції», «Матточіа проти Італії», «І.Н. та інші проти Австрії"). При цьому справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому, тобто з початку здійснення досудового розслідування (справа «Даллос проти Угорщини»). Крім того, право бути детально поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», а також «Даллос проти Угорщини»).
Разом з тим, під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_11 вищезазначені вимоги закону були грубо порушені.
Приймаючи у підготовчому судовому засіданні рішення про призначення обвинувального акту до судового розгляду та в подальшому постановляючи обвинувальний вирок за наслідками судового розгляду, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_11 взагалі не містить формулювання обвинувачення.
Як вбачається з обвинувального акту, в ньому після викладу фактичних обставин справи міститься лише висновок про те, що ОСОБА_11 вчинив незаконне заволодіння транспортним засобом та використання завідомо підробленого документу, та кваліфікація цих дій згідно норм КК України, однак формулювання обвинувачення, яке б містило обставини, передбачені ст. 91 КПК України (місце, час, спосіб, обставини вчинення злочину тощо), в обвинувальному акті не зазначено.
Виклад фактичних обставин не може одночасно вважатись й підміняти собою формулювання обвинувачення, як помилково дійшов висновку слідчий, яким складено обвинувальний акт, та прокурор, який його погоджував і підписував.
Більше того, в обвинувальному актізі зміненим обвинуваченням ( а.с. 12-12 т. 2) прокурором також не було наведено формулювання обвинувачення, тобто твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, передбаченому КПК України.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що прокурором ОСОБА_11 не було висунуто у відповідності до вимог кримінального процесуального закону обвинувачення у вчиненні ним злочинів.
Суд першої інстанції, в свою чергу, у підготовчому судовому засіданні не реалізував своє право прийняти рішення, передбачене п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, натомість за відсутності висунутого ОСОБА_11 обвинувачення, ухвалив щодо нього обвинувальний вирок, що є неприпустимим.
Зазначене порушення вимог закону, відповідно до ст. 421 КПК Україниє істотним, оскільки перешкодило суду ухвалити законне судове рішення, як це передбачено ст. 370 КПК України. Через такі істотні порушення кримінального процесуального закону в кримінальному провадженні, апеляційний суд позбавлений можливості дати відповіді на доводи апеляційної скарги захисника, оскільки згідно з вимогами ч. 4ст. 404 КПК України, апеляційний суд не має права розглядати обвинувачення, що не було висунуте в суді першої інстанції.
З огляду на викладене, колегія суддів вимушена ухвалити у цій справі найприйнятніше рішення: скасувати оскаржений вирок, що не відповідає вимогам КПК України, та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

На думку колегії суддів, прийняттям саме такого рішення у цій справі не буде порушено балансу прав і законних інтересів обвинуваченого, який згідно чинного законодавства вправі захищатись від обвинувачення, висунутого в порядку, встановленому цим Кодексом.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 412, 415, 376 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Оболонського районного суду м. Києва від 01 липня 2015 року щодо ОСОБА_11 скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4