УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 03 березня 2016 року, якою було залишено без розгляду та повернуто останньому його заяву про переведення його до колонії мінімального рівня безпеки, -
ВСТАНОВИВ:
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 03 березня 2016 року заяву ОСОБА_5 , в якій він просить зобов`язати Генеральну прокуратуру України дати вказівку Державній пенітенціарній службі України (далі ДПтС) перевести його до колонії мінімального рівня безпеки (Крюковської колонії УДПтС України в Полтавській області № 29) за рішенням Апеляційної комісії ДПтС України від 15 січня 2016 року, котра була скасована 27 січня 2016 року за вказівкою Генеральної прокуратури України, повернуто особі, яка її подала та залишено без розгляду.

Суд першої інстанції дійшов до висновку, що поставлене заявником питання не є питанням сумнівів та протиріч, що виникають при виконанні вироку, оскільки питання щодо заміни умов тримання та переведення для подальшого відбування покарання з однієї виправної колонії до іншої не відноситься до компетенції суду.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу суду, та направити його заяву в суд першої інстанцій для розгляду по суті.
В своїх доводах ОСОБА_5 зазначає, що суд першої інстанції безпідставно повернув йому заяву, оскільки він вважає, що суд повинен був постановити ухвалу, в якій вказати на ті недоліки, які йому необхідно усунути.
Крім того, апелянт вважає, що суд першої інстанції, зазначаючи в резолютивній частині ухвали про те, що остання оскарженню не підлягає, перешкоджає його можливості захищати свої права як громадянина України.
Апелянт також звертає увагу суду на те, що в ухвалі суд першої інстанції вказав, що він нібито подав заяву до суду, в якій просить внести вказівку про переведення його до колонії максимального рівня безпеки, що не відповідає дійсності, оскільки він просив вирішити питання щодо його переведення до колонії мінімального рівня безпеки.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

До питань про будь-які сумніви і протиріччя, які виникають при виконанні вироку, відносяться: а) про уточнення посади чи виду діяльності, якщо при призначенні покарання (основного або додаткового) у вигляді позбавлення права займати певні посади чи займатися певною діяльністю допущено неточні, неконкретні формулювання; б) про усунення суперечностей і неточностей при написанні прізвища, імені, по батькові чи інших біографічних даних засудженого; в) про усунення описок та арифметичних помилок, коли вони очевидні і виправлення їх не стосується суті вироку і не тягне погіршення становища засудженого тощо.

Із вказаних положень закону вбачається, що питання зміни умов та порядку відбування покарання шляхом переведення особи до виправної колонії іншого рівня безпеки, на вирішенні якого наполягає засуджений, не належить до компетенції суду.

Відповідно до ст. 86 КВК України, вид колонії, в якій засуджені до позбавлення волі відбувають покарання, визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань.

Відповідно до положень ч. 2 та ч. 3 ст. 100 КВК Українизміна умов тримання засудженого в межах однієї колонії здійснюється за клопотанням начальника відділення соціально-психологічної служби постановою начальника колонії, погодженою із спостережною комісією; зміна умов тримання засудженого до позбавлення волі шляхом переведення його до виправної колонії іншого рівня безпеки здійснюється центральним органом виконавчої влади з питань виконання покарань за поданням адміністрації виправної колонії, погодженим з начальником управління (відділу) центрального органу виконавчої влади з питань виконання покарань в Автономній Республіці Крим, області, місті Києві та Київській області та спостережною комісією.

Такі за змістом положення містяться в «Інструкції про порядок розподілу, направлення та переведення для відбування покарання осіб, засуджених до позбавлення волі», затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 08 лютого 2012 року, згідно якої зміна умов тримання засуджених шляхом їх переведення до виправної колонії іншого рівня безпеки здійснюється Апеляційною комісією за поданням адміністрації виправної колонії, погодженим з начальником територіального органу ДПтС України, за результатами розгляду якої видається відповідний дозвіл на переведення в межах регіону чи персональний наряд на переведення.

З аналізу вищенаведених нормативних документів та відповідно до ст.ст. 537, 539 КПК України вбачається, що до переліку питань, які вирішуються судом під час виконання вироку та питань, які пов`язані з виконанням вироку, вирішення питання про переведення засуджених з виправної колонії одного рівня безпеки до іншого не входить, а тому суд першої інстанції вірно повернув ОСОБА_6 його заяву про переведення його для відбування покарання до колонії з мінімальним рівнем безпеки, бо вирішення питання відповідно до ст. ст. 537, 539 КПК України не відноситься до компетенції суду.

Колегія суддів звертає увагу, що доводи апелянта, що суд, залишивши його заяву без розгляду, не вказав на недоліки, які йому слід усунути, не ґрунтуються на законі, оскільки залишення заяви без розгляду не є тотожним поняттю залишення заяви без руху, коли особі надається строк на усунення певних недоліків.

Крім того, прийняте судом рішення не позбавляє засудженого ОСОБА_5 можливості оскаржити дії службової особи, рішення якої, на його думку, впливають на реалізацію його прав та законних інтересів.

Колегія суддів погоджується з доводами апелянта в тій частині, що суд першої інстанції в своїй ухвалі помилково вказав, що нібито засуджений ОСОБА_5 просить вирішити питання щодо його переведення до колонії максимального рівня безпеки. Колегія суддів вважає, що дане твердження суду є помилковим, та можна вважати це опискою, оскільки зі змісту ухвали вбачається, що суд дослідив заяву ОСОБА_5 саме щодо переведення останнього до колонії мінімального рівня безпеки.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 03 березня 2015 року залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляд цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня отримання її копії.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3