Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________
Справа № 490/6232/15-к
Провадження № 1-кп/490/637/2015
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 травня 2016 року

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі : головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

його законного представника ОСОБА_6

його захисника ОСОБА_7

потерпілої ОСОБА_8

її представника ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальну справу за обвинуваченням

ОСОБА_10 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Миколаєві, є українцем, громадянином України, не є одруженим, неповнолітніх дітей не має, навчається у Відокремленому Структурному підрозділі "Професійно-технічне училище № 4 Миколаївського Комплексу Національного університету "Одеська Юридична Академія", мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судився

у вчиненні злочинів, передбачених частиною 2 статті 185, частиною 3 статті 185 Кримінального Кодексу України, -

В С Т А Н О В И В :
В середині серпня 2015 року ОСОБА_5 , знаходячись на подвір`ї будинку АДРЕСА_1 , шляхом зняття москітної сітки з вікна проник до квартира АДРЕСА_2 цього будинку, де заволодів належними ОСОБА_8 золотими прикрасами, а саме:

-золотою каблучкою 585 проби вагою 4 гр. вартістю 4.114 грн.;

-золотою каблучкою 585 проби вагою 3 гр. вартістю 4.500 грн.;

-золотою каблучкою 56 проби вагою 3 гр. вартістю 5.000 грн.

Після цього ОСОБА_5 з місця вчинення злочину зник, завдавши матеріальну шкоду ОСОБА_8 на загальну суму 13.614 грн.

Крім того, 30 серпня 2015 року в період часу з 03-00 до 06-00 години ОСОБА_5 , знаходячись у приміщенні Інтернет - клубу "Веном", розташованим за адресою: місто Миколаїв, вул. Акіма, 17, таємно заволодів належним неповнолітньому ОСОБА_11 мобільний телефон марки "Samsung SM-G350" вартістю 1.899,9 грн., що лежав на одному з столів.

Після цього ОСОБА_5 з місця вчинення злочину зник, завдавши матеріальну шкоду ОСОБА_12 на суму 1.899 грн. 90 коп..

До того ж 31 серпня 2015 року близько 17-00 години він же, знаходячись на подвір`ї будинку АДРЕСА_1 , шляхом зняття москітної сітки з вікна проник до квартира АДРЕСА_2 цього будинку, де заволодів належними ОСОБА_8 золотими прикрасами, а саме:

-золотою каблучкою 585 проби вагою 4,12 гр. вартістю 9.842 грн.;

-золотими сережками 585 проби вагою 2,50 гр. вартістю 6.000 грн.;

-золотою каблучкою 585 проби вагою 6,00 гр. вартістю 21.510 грн.

а також грошовими коштами, а саме:

-3.500 гривнями;

- 200 доларами США, що еквівалентно 4.236 гривням

Після цього ОСОБА_5 з місця вчинення злочину зник, завдавши матеріальну шкоду ОСОБА_8 на загальну суму 45.088 грн.

Під час судового розгляду справи обвинувачений свою вину у вчиненні злочинів за вказаних вище обставин визнав повністю та зазначив, що у содіяному покаявся.

Він, зокрема, пояснював, що у серпні 2015 року систематично грав в Інтернет - клубі в комп`ютерну гру, яка потребувала перерахунок реальних грошей задля придбання віртуального приладдя для поліпшення якості гри. За такого він потребував гроші. окрім того, у той період він перебував у скрутному матеріальному становищі.

За такого якось у серпні він побачив відкрите вікно у квартирі своїх сусідів, та вирішив залізти до квартири. У квартирі він побачив шкатулку з золотими виробами, та частину з них викрав. Після цього золоті прикраси він віддав своїй мамі та пояснив, що знайшов їх. Ці прикраси вони здали до ломбарду, вирученими грішми він розпорядився.

Далі, вночі з 29 на 30 серпня 2015 року він грав в Інтернет - клубі, під час гри заснув. Коли він прокинувся біля 3 години ранку, він побачив, що ще один хлопець - ОСОБА_11 - спить поруч за столом, а на столі лежить його /хлопця/ мобільний телефон. Тоді він забрав мобільний телефон собі з тим, щоб здати його до ломбарду та отримати за його гроші, але зробити цього не встиг, адже мобільний телефон був вилучений працівниками міліції.

Що ж стосується крадіжки 31 серпня 2015 року, то обвинувачений засвідчив, що у той день також побачив відкрите вікно в сусідів та, знаючи, що в них ще лишились золоті прикраси, заліз у вікно й викрав їх, а також гроші, що знайшов у тій же кімнаті.

Перелік викрадених речей та їх вартість обвинувачений не заперечував.

Потерпілий ОСОБА_8 під час судового розгляду кримінального провадження вважала вину обвинуваченого у викраденні її майна доведеною.

При цьому вона не заперечувала фактів двох крадіжок належних їй золотих виробів, підтвердила перелік викраденого в неї майна та його вартість.

Потерпіла також відзначила, що вікно в її квартирі є відкритим лише тоді, коли хтось з мешканців є вдома. З цього, як на її думку, виходить, що в обох випадках ОСОБА_5 викрадав її майно тоді, коли хтось був вдома, але перебував у іншій кімнаті. З огляду на таке та зауваживши, що про звичку відкривати вікно лише тоді, коли у квартирі хтось є обвинувачений знав, потерпіла підкреслила, що обвинувачений не злякався тієї обставини, що у квартирі, з якої він вчиняє квартиру, є люди.

Потерпіла також зазначала, що, як на її думку, обвинувачений викрадав належні їй золоті вироби з тим, щоб продати їх разом із матір`ю та з цього жити, адже її сусіди є "неблагополучной семьей", зловживають спиртними напоями та здіймають сварки та бійки.

Спираючись про таке, потрепіла вважала за необхідне призначити ОСОБА_5 реальну міру покарання.

Окрім наведених показів обвинуваченого та потерпілої вина обвинуваченого у вчиненні злочинів підтверджується наступними зібраними у справі та дослідженими судом доказами.

По фактах викрадення майна ОСОБА_8 .
З протоколу огляду місця події - квартири АДРЕСА_3 - вбачається, що у цій квартирі дійсно є кімната, в якій на момент огляду вікно є відкритим та воно закривається москітною сіткою. В цій кімнаті є диван, з обох сторін якого розташовані тумбочки, в одній з яких знаходиться шкатулка із золотими прикрасами.

З показів обвинуваченого та потерпілої вбачається, що саме з цієї кімнати та саме з цієї шкатулки було здійснене розкрадання майна.

З відомостей, що містяться у цьому протоколі, а також у показах обвинуваченого та потерпілої вбачається, що викрадення вказаних в обвинувальному акті прикрас так, як вказує обвинувачений, є можливим.

Далі, з показів обвинуваченого, та цього не заперечує потерпіла, вбачається, що обвинувачений вказав ломбард, до якого здав викрадені в потерпілої 31 серпня 2015 року золоті прикраси, та ці прикраси з ломбарду були вилучені.

З залучених до матеріалів справи протоколу огляду предметів та протоколу пред`явлення їх до впізнання вбачається, що вказані обвинуваченим прикраси були впізнані потерпілою, як такі, що належать їй.

З інформації Управління національного банку України, що міститься у листі № 92-03/11-017/2362 від 22 вересня 2015 року вбачається, що офіційний курс української гривні до долару США на 31.08.2015 року становив 2.118 грн. за 100 доларів США.

По факту викрадення майна ОСОБА_11 .
З залученої до матеріалів кримінального провадження заяви ОСОБА_6 вбачається, що вона добровільна видала працівникам міліції мобільний телефон "Samsung SM-G350"

З залученої до матеріалів кримінального провадження охоронної розписки ОСОБА_12 вбачається, що виданий ОСОБА_6 мобільний телефон дійсно належить ОСОБА_11 .

З залученої до матеріалів кримінального провадження копії чеку вбачається, що вартість цього мобільного телефону становить 1.899 грн. 90 коп.

Оцінюючи наведені вище докази у їх сукупності, суд вважає вину ОСОБА_5 у вчиненні злочинів за вказаних вище обставин доведеною.
Дії ОСОБА_5 слід кваліфікувати:

-за частиною 3 статті 185 Кримінального Кодексу України - як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно та поєднане з проникненням у житло;

-за частиною 2 статті 185 Кримінального Кодексу України - як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

Визначаючи вид та міру покарання, які слід застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , суд, керуючись приписами статей 65, 67 Кримінального Кодексу України, враховує ступень суспільної небезпеки вчинених ним правопорушень, обставини, що пом`якшують та обтяжують його відповідальність, а також його вік, умови його життя та виховання, вплив дорослих, рівень розвитку та інші особливості його особи. При цьому суд виходе з санкцій відповідних статей, положень Загальної частини цього Кодексу.

Оцінюючи особливості особи обвинуваченого, умови його життя та виховання, рівень розвиту та інші пов`язані із цим обставини, суд враховує, що, як свідчать залучені до матеріалів кримінального провадження акти обстеження умов проживання неповнолітнього, ОСОБА_5 виховується однією матір`ю, за місцем реєстрації має задовільні житлові умови, але ці умови потребують покращення через стан самої будівлі; мав конфлікт із співмешканцем матері, а також мати мала конфлікт з бабусею, яка мешкає за місцем реєстрації неповнолітнього, та такий конфлікт протягом певного проміжку часу заважав неповнолітньому жити вдома.

З залученої до матеріалів кримінального провадження характеристики на ОСОБА_5 за місцем навчання вбачається, що він є байдужим до навчання, але інтересується відеоіграми.

Окрім того, поза розумним сумнівом є те, що ОСОБА_5 має вади мовлення.

Далі, матеріали справи свідчать, що з 11 вересня 2015 року ОСОБА_5 перебував у комунальному закладі "Миколаївський Центр соціально-психологічної реабілітації дітей" Миколаївської обласної ради.

При цьому у цьому закладі ОСОБА_13 характеризувався в цілому позитивно.

За результатами його перебування у Центрі його стосунки з матір`ю суттєво покращились, він почав належним чином - критично - ставитись до себе та до своїх вчинків.

Аналізуючи наведені вище обставини у їх сукупності, суд доходе висновку про те, що в цьому випадку вчинення неповнолітнім злочинів стало наслідком його занедбаності із боку батьків. Таке мало прямим наслідком захоплення ним відео- та комп`ютерними іграми, яке й спонукало його до вчинення злочинів.

Потерпіла стверджувала, ніби факти вчинення крадіжок ОСОБА_5 випливають з його образу життя та образу життя його батьків, та неповнолітній свідомо обрав для себе такий спосіб життя.

Але з такими посиланнями потерпілої погодитись неможливо, адже вони суперечать наведеним вище встановленим за допомогою належних та допустимих доказів обставинам, що впливають на особливості особистості неповнолітнього; докази, за допомогою яких встановлені ці обставини, матеріалами справи не спростовані та навіть не піддані сумніву самою потерпілою.

До того ж, ці посилання потерпілої не підтверджені за допомогою належних та допустимих доказів.

Окрім же наведених вище доказів, ці посилання спростовуються ще й такими.

З залучених до матеріалів справи довідок Миколаївської обласної психіатричної лікарні та Миколаївського обласного наркологічного диспансеру вбачається, що на обліку у цих установах ОСОБА_5 не перебуває. Таке спростовує твердження потерпілої, ніби неповнолітній постійно перебуває в умовах, у яких вживає спиртні напої.

З залученої до матеріалів справи довідки № 39-01092015/48001 та копії ухвали Центрального районного суду міста Миколаєва від 11 квітня 2016 року вбачається, що ОСОБА_5 раніше не вчинював діянь, які у встановленому законом порядку можуть бути розцінені, як злочини. Таке спростовує посилання потерпілої, ніби неповнолітній постійно вчиняє антисоціальні вчинки.

Наведені вище відомості щодо особи обвинуваченого дають змогу при оцінці ступеню суспільної небезпеки вчинених ним злочинів дійти висновку про те, що мотивом злочинів в цьому випадку у більшому ступені є задоволення дитячих пустощів /як то - віртуальних інтересів у комп`ютерній чи відеогрі/, ніж задоволення справжніх дійсно корисливих потреб. Таке певною мірою знижує ступінь суспільної небезпеки вчиненого неповнолітнім злочину.

Ці ж відомості дають змоги визначити, як обставини, що пом`якшують покарання неповнолітнього:

1)вчинення ним злочину у неповнолітньому віці;

2)вчинення ним злочину внаслідок збігу тяжких особистих та сімейних обставин;

3)щире каяття та активне сприяння у розкритті злочину;

4)його першу судимість.

Обставин же, які відповідно до статті 67 Кримінального Кодексу України обтяжують відповідальність обвинуваченого, ані під час досудового розслідування, ані у суді не встановлено, через що суд вважає такі обставини відсутніми.

Призначаючи покарання з урахуванням сукупності проаналізованих вище обставин, суд виходе з санкцій відповідних статей та положень Загальної частини Кримінального Кодексу України.

В зв`язку із цим суд враховує, що ОСОБА_5 є неповнолітньою особою, через що норми Особливої частини Кримінального Кодексу України застосовуються з урахуванням особливостей, визначених у главі XV цього Кодексу.

При цьому суд виходе з того, що відповідно до вимог пункту 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 16 квітня 2004 року "Про практику застосування законодавства у справах про злочини неповнолітніх" позбавлення волі на певний строк є найсуворішим покаранням, що може бути призначене особам, яким на момент вчинення злочину не виповнилося 18 років. Це покарання має застосовуватися до таких осіб тільки тоді, коли у суду є переконання, що застосування більш м`якого покарання не сприятиме виправленню засудженого. Висновок суду про необхідність застосування до неповнолітнього позбавлення волі, якщо санкцією
статті, за якою він засуджується, передбачені й інші види покарань, повинен бути мотивованим у вироку.
Санкція частина 2 статті 185 Кримінального Кодексу України передбачає покарання у вигляді арешту, обмеження волі та позбавлення волі на певний строк.

При цьому відповідно до статті 98 Кримінального Кодексу України покарання у вигляді обмеження волі до неповнолітніх не застосовується.

Оскільки самим діючим законодавством в цьому випадку встановлена альтернативна позбавленню волі на певний строк міра покарання у вигляді арешту, а матеріали справи свідчать, що навіть перебування у центрі соціальної реабілітації дітей сприяють перевихованню та виправленню неповнолітнього, підстави вважати арешт недостатнім для його виправлення та перевиховання є відсутніми. За такого суд вважає за необхідне застосувати відносно ОСОБА_5 покарання у вигляді арешту.

Санкція частини 3 статті 185 Кримінального Кодексу України передбачає покарання лише у вигляді позбавлення волі на строк від 3 до 6 років.

Але з урахуванням наявності встановлених вище обставин, що пом`якшують покарання неповнолітнього, два з яких - вчинення злочину у неповнолітньому віці та у зв`язку із збігом важких особистих та сімейних обставин, як доведено вище, суттєво знижують суспільну небезпеку вчиненого ним злочину, а решта, як такі, що характеризують належне ставлення винного до скоєного - суттєво знижують суспільну небезпеку особи винного - суд вважає за можливе на підставі статті 69 Кримінального Кодексу України перейти до більш м`якого виду покарання, не зазначеного в санкції частини 3 статті 185 Кримінального Кодексу України - до покарання у вигляді арешту.
При визначені міри покарання у вигляді арешту, який слід застосувати відносно неповнолітнього, суд виходе з вимог статті 101 Кримінального Кодексу України, оскільки ця норма є спеціальною. За такого суд виходе з того, що обвинуваченому слід призначити покарання у вигляді арешту на строк від п`ятнадцяти до сорок п`яти діб.
Призначаючи неповнолітньому покарання ж за сукупністю злочинів суд враховує, що в цьому випадку вчинені неповнолітнім злочини є наслідком однієї ситуації, через що на підставі частини 1 статті 70 Кримінального Кодексу України вважає за необхідне призначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

При цьому враховуючи, що внаслідок проведених з неповнолітнім реабілітаційних заходів на цей час він став на шлях виправлення, вжиті відносно нього реабілітаційні заходи мали позитивні наслідки, до того ж, на цей час неповнолітній перебуває під позитивним впливом ОСОБА_14 , яка опікується ним та має матеріальну та моральну можливість до такого, суд вважає, що застосування до його реального покарання на цей час не є доцільним, а його виправлення та перевиховання є можливим без відбування покарання у разі належного контролю за його поведінкою з боку органів виконання покарання, а також - ОСОБА_14 , яка, як свідчить її позиція у справі, проти такого не заперечує та має змогу здійснювати відповідні заходи.

Посилання ж потерпілої про те, що виправлення неповнолітнього без реального відбуття покарання не є можливим, не можуть бути покладеними у підґрунтя судового рішення, оскільки базуються на визначених самою потерпілою причинах вчинення злочину, які /причини/, як доведено вище, не відносяться до фактичних обставин цієї справи.

Речові докази у справі - мобільний телефон марки "Samsung SM-G350" - слід повернути потерпілому ОСОБА_11 .

Речові докази у справі:

-золоту каблучкою 585 проби вагою 4,12 гр.

-золоті сережки 585 проби вагою 2,50 гр.

-золоту каблучку 585 проби вагою 6,00 гр.

слід повернути потерпілій ОСОБА_8 .

Потерпілою ОСОБА_8 під час судового розгляду цього кримінального провадження заявлений цивільний позов на суму 26.692 грн.

Вирішуючи заявлений у справі цивільний позов, суд виходе з такого.

Відповідно до частини 1 статті 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

При цьому:

?шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала /частина 1 статті 1166 ЦК України/;

?відшкодуванню підлягають втрати, які особа зазнала в зв`язку із втратою належної їй речі /частина 1 статті 22 ЦК України/

В цьому випадку зі змісту позовної заяви вбачається, що потерпілою заявлені вимоги про відшкодування вартості, зокрема:

-золотої каблучки 585 проби вагою 4 гр. вартістю 4.114 грн.;

-золотої каблучки 56 проби вагою 3 гр. вартістю 5.000 грн.

а також грошових коштів, а саме:

-3.500 гривнями;

- 200 доларами США, що еквівалентно 4.236 гривням

Ці вимоги потерпілої ґрунтуються на фактичних обставинах справи, матеріали справи свідчать, що ці цінності потерпілій на цей час не повернуті, цим вироком не повертаються, у повній мірі їх вартість не відшкодована.

Загальна сума цих цінностей становить 16.850 грн.

Потерпілою також заявлена вимога про відшкодування вартості золотої каблучки 585 проби вагою 4,12 гр. вартістю 9.842 грн..

Але з залучених до матеріалів кримінального провадження протоколу пред`явлення речей для впізнання від 17 вересня 2015 року /з 13-20 до 13-55/, постанови про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 17 вересня 2015 року та охоронної розписки ОСОБА_8 від 17 вересня 2015 року вбачається, що ця каблучка була знайдена під час цього кримінального провадження, передана потерпілій на зберігання а за такого - цим вироком повертається їй.

Отже, підстави для відшкодування її вартості наразі є відсутніми, через що у задоволенні позову в цій частині слід відмовити.
Матеріали справи свідчать, що під час цього кримінального провадження обвинуваченим була вилучена золота каблучка 585 проби вагою 3 гр. вартістю 4.500 грн.. яка не була знайдена.

Але у своєму позові про відшкодування вартості цієї каблучки потерпіла не просить, хибно вказуючи, що вона є повернутою.

Оцінюючи цю обставину, суд відповідно до частини 5 статті 28 КПК України, статті 11 ЦПК України, статті 22 КПК України вважає за необхідне, розглянувши позов в межах заявлених позовних вимог, ухвалити про стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого лише вказані у цивільному позові суми та лише з вказаних у позові підстав.

За такого суд вважає, що підстави для стягнення з обвинуваченого вартості цієї каблучки наразі є відсутніми, що не позбавляє потерпілу права за наявності до того підстав заявити позов про відшкодування її вартості в порядку цивільного судочинства на загальних підставах.

Отже, в межах цієї справи підлягає розгляду лише питання про відшкодування обвинуваченим 16.850 грн.
Під час розгляду цієї справи 1.000 грн. з цієї суми потерпілій ОСОБА_8 відшкодована.

За такого з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь потерпілої ОСОБА_8 слід стягнути загалом (16.850 - 1.000) - 15.850 грн., задовольнивши заявлений нею позов частково.
Керуючись ст.ст. 368, 373-374 КПК України, суд, -

З А С У Д И В :

ОСОБА_10 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених частиною 2 статті 185, частиною 3 статті 185 Кримінального Кодексу України.
Призначити ОСОБА_5 покарання:

?за частиною 2 статті 185 Кримінального Кодексу України - із застосуванням статті 101 Кримінального Кодексу України - у вигляді арешту строком на 20 діб;

?за частиною 3 статті 185 Кримінального Кодексу України - із застосуванням статті 69 Кримінального Кодексу України - у вигляді арешту строком на 30 діб

На підставі частини 1 статті 70 Кримінального Кодексу України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у вигляді арешту строком на 30 /тридцять/ діб.
На підставі статей 75, 104 Кримінального Кодексу України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку в 1 (один) рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, зокрема:

1.попросити пробачення в потерпілої;
2.повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання
Покласти на ОСОБА_14 обов`язок щодо нагляду над ОСОБА_5

Покласти на ОСОБА_5 обов`язок сприймати виховний вплив та заходи нагляду, які до нього буде застосовувати ОСОБА_14 .

Речовий доказ у справі - мобільний телефон "Samsung SM-G350" - повернути потерпілому ОСОБА_11 .

Речові докази у справі:

-золоту каблучкою 585 проби вагою 4,12 гр.

-золоті сережки 585 проби вагою 2,50 гр.

-золоту каблучку 585 проби вагою 6,00 гр.

повернути потерпілій ОСОБА_8 .

Цивільний позов ОСОБА_8 - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_15 15.850 /п`ятнадцять тисяч вісімсот п`ятдесят/ грн.
У задоволенні решти вимог - відмовити.

Вирок може бути оскарженим до апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд міста Миколаєва протягом 30 днів з моменту його проголошення.

СУДДЯ = ОСОБА_16 =

10.05.2016