Справа № 751/3617/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/641/2016
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 липня 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

при апеляційному розгляді у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріалів кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника, в інтересах засудженої ОСОБА_6 , скаргою засудженої ОСОБА_6 на ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 10 травня 2016 року, постановлену щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Пселець, Пристенського району Курської області Російської Федерації, відбуваючої покарання в ЧВК № 44, АДРЕСА_1 , засудженої за ч. 2 ст. 15, п. 13 ч. 2 ст. 115, ст. 69 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

засудженої ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою ОСОБА_6 відмовлено в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Не погоджуючись з ухвалою районного суду, захисник подала апеляційну скаргу в якій просить її скасувати та застосувати до засудженої ст. 81 КК України. Вважає рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим, оскільки її підзахисна стала на шлях виправлення, по прибуттю до установи працевлаштована до швейного виробництва установи прибиральницею, має два заохочення за сумлінну поведінку та ставлення до праці, залучена до програми диференційованого виховного впливу згідно методичних рекомендацій ДПтС України «Духовне відродження» відвідує богослужіння, приймає участь у роботі секції художньо-прикладної творчості. Суд не взяв до уваги клопотання потерпілого по кримінальній справі № 1-571/11 ОСОБА_9 , який є цивільним чоловіком засудженої ОСОБА_10 , просив задовольнити заяву про УДЗ від відбування покарання, вказував на те, що підтримує з цивільною дружиною близькі відносини і буде з нею жити після її звільнення. Також суд не врахував стан здоров`я засудженої.

Засуджена теж подала скаргу в якій просить застосувати до неї ст. 81 КПК України. Вважає, що не взято до уваги обставини, які мають істотне значення для її умовно-дострокового звільнення, а саме: за час відбування покарання в ЧВК № 44 працює бригадиром на швейному виробництві. Має два заохочення, одне стягнення. Також не враховано її вік, наявні захворювання.

Як встановив доведеним суд 1-ї інстанції, ОСОБА_6 визнано винуватою у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15, п. 13 ч. 2 ст. 115, ст. 69 КК України та призначено покарання у виді 8 років позбавлення волі за вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 14 червня 2011 року.

Заслухавши доповідача, прохання засудженої та її захисника задовольнити їх скарги, думку прокурора про залишення їх без задоволення, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи наведені в скаргах, колегія суддів вважає, що вони не підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці доведе своє виправлення та відбув відповідну частину призначеного судом строку покарання.

У характеристиці засудженої від 20 квітня 2016 року, виданій адміністрацією Чернігівської виправної колонії № 44, зазначено, що вона до установи прибула 17 жовтня 2011 року зі слідчого ізолятора м. Харкова, де залучалась до праці за спеціальністю швачка, характеризувалась посередньо, вимоги встановленого порядку утримання не порушувала, стягнення та заохочення не оголошувались. По прибуттю до установи рішенням комісії розподілена до відділення № 1, яке реорганізоване у відділення № 3. Була працевлаштована до швейного виробництва установи прибиральницею, до праці відносилась добре, але мала усні зауваження, з 2015 року покращила своє ставлення до праці. Вимоги встановленого порядку відбування покарання, правила внутрішнього розпорядку порушувала, за час відбування покарання характеризується посередньо, допускала порушення встановленого порядку відбування покарання, за що мала одне стягнення правами начальника відділення, яке погашене у встановленому законом порядку. З засудженою проводились бесіди профілактичного характеру за порушення правил поведінки між засудженими. Має два заохочення правами начальника відділення. У період з 18.03.2013 року по 18.04.2014 року перебувала у слідчому ізоляторі м. Львова де до праці не залучалась, характеризувалась посередньо, вимоги утримання режиму не порушувала, стягнення та заохочення не оголошувались. За характером особа хитра, вимоглива, зосереджена на власних потребах. Чітких позитивних планів на майбутнє не висловлює. Згідно вироку суду провину у скоєному злочині визнала частково, не проявляє ознак розкаяння, готовності вести правослухняний спосіб життя. На заходи виховного та пізнавального характеру, які проводяться у відділенні та установі, реагує задовільно, не приймає участь у їх підготовці та проведенні. Правил санітарії та особистої гігієни дотримується під контролем. Згідно вироку суду має позов у сумі 807 грн. 52 коп., але до установи надійшов виконавчий лист на суму 7531 грн. 47 коп.., відшкодовано 105 грн.. З рідних має: сестру та сина, підтримує з ними зв`язок шляхом листування та телефонних розмов, посилок та бандеролей. 15.01.2015 року комісією установи розглядалось питання застосування зміни умов тримання згідно ст.ст. 100, 101 КВК України і засудженій відмовлено, так як вона не стає на шлях виправлення.

Згідно висновку адміністрації ЧВК № 44, засуджена відбула встановлену законом частину строку покарання, з врахуванням зарахованого судом строку попереднього ув`язнення у відповідності до ст. 72 КК України, але своєю поведінкою та ставленням до праці не довела своє виправлення. Враховуючи, що поведінка засудженої не є сумлінною, за час відбування покарання вона допускала порушення установленого порядку відбування покарання, мала стягнення, мала зауваження, також мала позов з якого відшкодувала лише 105 грн., характеризується посередньо, не входить до складу ради колективу засуджених відділення чи установи, не надає позитивний приклад іншим засудженим, що свідчить про небажання засудженої довести адміністрації установи своє виправлення. Раніше була засуджена за вчинення особливо тяжкого злочину, звільнилась умовно-достроково, але правильних висновків для себе не зробила і в період не відбутої частини строку покарання скоїла новий особливо тяжкий злочин.

Так, ОСОБА_6 була неодноразово засуджена за злочини які призводили до смерті потерпілих та замаху на життя потерпілого. Попередній раз була засуджена за умисне вбивство і звільнена умовно-достроково. Не дивлячись на це, знову скоїла замах на убивство за яке на сьогодні відбуває покарання.

Викладене вище, на думку колегії суддів, у своїй сукупності не дає підстав для умовно-дострокового звільнення засудженої від відбування покарання.

Оскільки поведінка засудженої враховується за весь період відбування нею покарання, а не тільки за час, який безпосередньо передував настанню права на умовно-дострокове звільнення, тому одне лише відбуття встановленої законом частини строку покарання не може бути достатньою підставою для звільнення від відбування покарання.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 537, 539 Кримінального процесуального кодексу України,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу захисника, в інтересах засудженої ОСОБА_6 , скаргу засудженої ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 10 травня 2016 року щодо останньої без змін.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженою - в той самий строк з дня вручення їй копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4