ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
Ухвала
іменем україни
22 лютого 2016 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ
у складі колегії:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засуджених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 31 липня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и в:
За вказаним вироком місцевого суду, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 28 жовтня 2015 року,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Дніпропетровська, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця м. Дніпропетровська, проживаючого за адресою АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
визнано винуватими та засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
Цим же вироком за ч. 2 ст. 186 КК України засуджено ОСОБА_7 до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.
Вирішені питання про стягнення процесуальних витрат та долю речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 визнано винними та засуджено за те, що вони 08 квітня 2015 року приблизно о 17:50 год., перебуваючи поблизу будинку №14 по вул. К. Лібкнехта у м. Дніпропетровську, будучи у стані алкогольного сп`яніння, діючи за попередньою змовою групою осіб, погрожуючи насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я особи, відкрито заволоділи майном потерпілого на загальну суму 3594,80 грн.

У касаційній скарзі захисник зазначає, що призначене ОСОБА_5 та ОСОБА_6 покарання не відповідає тяжкості вчиненого ними злочину та даним про їх особи внаслідок суворості, просить змінити судові рішення та на підставі ст. 75 КК України звільнити їх від відбування покарання з випробуванням. На обґрунтування своїх вимог вказує про те, що суд неповною мірою врахував дані, що характеризують особи засуджених, які раніше не притягувалися до кримінальної відповідальності, позитивно характеризуються за місцем проживання, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебувають, мають батьків пенсіонерів, яким допомагають по господарству, визнали вину та щиро покаялись у вчиненому. Також вважає, що суд безпідставно не врахував позицію потерпілого та прокурора, які просили призначити покарання, не пов`язане із реальним позбавлення волі.

Проаналізувавши доводи касаційної скарги, перевіривши надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що підстав для відкриття касаційного провадження немає.
Захисником не оскаржуються доведеність винуватості ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікація їх дій за ч. 2 ст. 186 КК України. При цьому у касаційній скарзі не наведено доводів щодо істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути підставою для скасування або зміни постановлених судових рішень щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .
Відповідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Виходячи з положень ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як убачається із судових рішень, при призначенні покарання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вищевказані вимоги кримінального закону судами дотримано. Зокрема, враховано ступінь суспільної небезпечності, тяжкість і характер кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, роль при вчиненні злочину у співучасті, дані про особи засуджених, які раніше не судимі, на спеціальних обліках не перебувають, позитивно характеризуються за місцем проживання, а ОСОБА_5 й за місцем роботи, обставину, що обтяжує покарання вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння. Пом`якшуючих покарання обставин установлено не було.
Врахувавши наведені обставини, суд призначив ОСОБА_5 та ОСОБА_6 покарання ближче до мінімальної межі санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.
За змістом ст. 75 КК Українизвільнення особи від відбування призначеного покарання з випробуванням можливе лише у тому випадку, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі не більше 5 років, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без реального відбування призначеного покарання.

Із ухвали вбачається, що суд апеляційної інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_4 , які за змістом аналогічні доводам касаційної скарги, дійшов висновку про відсутність обґрунтованих підстав для звільнення ОСОБА_5 та ОСОБА_6 від призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, з огляду на тяжкість злочину. Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
У суду касаційної інстанції немає підстав не довіряти даним висновкам судів, а у скарзі захисника відсутні обґрунтовані належним чином доводи на їх спростування.
Із судових рішень убачається, що суди дійшли обґрунтованого висновку про відсутність такої пом`якшуючої обставини як визнання винуватості та щире каяття у вчиненому злочині, оскільки засуджені під час судового розгляду вину визнавали частково, заперечуючи обставини справи, не оцінювали критично свою протиправну поведінку, жалю з приводу вчиненого не висловлювали.
Той факт, що потерпілий не наполягав на суворому покаранні, а прокурор вважав за доцільне застосувати положення ст. 75 КК України, не свідчить про неправильне призначення покарання засудженим, оскільки позиції учасників судового провадження не є обов`язковими для суду.
На думку колегії суддів, зважаючи на конкретну тяжкість злочину, його вчинення за обтяжуючої покарання обставини, скоєння злочину у стані алкогольного сп`яніння, відсутність критичного сприйняття скоєного, обрана міра покарання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є необхідною та достатньою для їх виправлення та попередження вчинення нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, а обставини, на які захисник посилається у своїй касаційній скарзі, не є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину та свідчать про можливість їх виправлення та перевиховання при призначенні покарання, не пов`язаного з ізоляцією від суспільства.
З огляду на вищевикладене, з мотивів, наведених у касаційній скарзі, наданих до неї судових рішень убачається, що підстави для її задоволення відсутні, а тому у відкритті провадження слід відмовити.

З урахуванням наведеного та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України,
п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засуджених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 31 липня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 жовтня 2015 року.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3