Номер провадження: 11-сс/785/447/16
Номер справи місцевого суду: 520/1921/16-к,1-кс/520/38..
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13.04.2016 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 17 лютого 2016 року по кримінальному провадженню №0001104 від 13.11.2014 про накладення арешту на земельні ділянки, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , -

встановив:
Оскаржуваною ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого СВ Таїровського відділення Київського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , погоджене із прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_7 , та накладено арешт на земельні ділянки, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 за кадастровими номерами: 510300000:02:005:0121, 510300000:02:005:0122, :02:005:0123, :02:005:0124, :02:005:0125, :02:005:0126, :02:005:0127, :02:005:0128, :02:005:0129, :02:005:0130, :02:005:0131, :02:005:0132, :02:005:0133, :02:005:0134, :02:005:0135, :02:005:0136, :02:005:0137, :02:005:0138, :02:005:0139, :02:005:0140, :02:005:0141, :02:005:0142, :02:005:0143, :02:005:0144, :02:005:0145, :02:005:0146, :02:005:0147, :02:005:0148, :02:005:0149, :02:005:0150, :02:005:0151, :02:005:0152, :02:005:0153, :02:005:0154, :02:005:0155, шляхом заборони розпорядження будь-яким чином вказаними ділянками, заборони будівництва на них, а також заборони здійснення заходів щодо реєстрації прав та обтяжень вказаного нерухомого майна будь-якими особами.

В ході досудового розслідування встановлено, що службові особи Затоківської селищної ради, протягом 2014-2015 років, всупереч вимогам діючого законодавства, виділили під дачне будівництво та створили низку нових земельних масивів, що знаходяться на території населеного пункту смт. Затока. Зазначені землі службові особи Затоківської селищної ради розділили на окремі земельні ділянки та здійснили їх незаконне відведення у приватну власність громадянам для індивідуального дачного будівництва, зокрема виділили під дачне будівництво земельний масив, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , розділили на 35 окремих ділянок, які були зареєстровані на користь фізичних осіб за наступними кадастровими номерами: 510300000:02:005:0121, 510300000:02:005:0122, :02:005:0123, :02:005:0124, :02:005:0125, :02:005:0126, :02:005:0127, :02:005:0128, :02:005:0129, :02:005:0130, :02:005:0131, :02:005:0132, :02:005:0133, :02:005:0134, :02:005:0135, :02:005:0136, :02:005:0137, :02:005:0138, :02:005:0139, :02:005:0140, :02:005:0141, :02:005:0142, :02:005:0143, :02:005:0144, :02:005:0145, :02:005:0146, :02:005:0147, :02:005:0148, :02:005:0149, :02:005:0150, :02:005:0151, :02:005:0152, :02:005:0153, :02:005:0154, :02:005:0155.

Як вбачається з клопотання та доданих до нього матеріалів, 13.11.2014 до ЄРДР зареєстровано провадження №0001104 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 382 КК України.

Cлідчий СВ Таїровського ВП Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , звернувся до слідчого судді Київського районного суду м. Одеси з клопотанням, погодженим з прокурором, про накладення арешту на земельні ділянки, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , мотивуючи це необхідністю збереження та недопущення злочинного наміру незаконно розпорядитись даним майном, а також запобігти незаконному їх відчуженню.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 17.02.2016 клопотання слідчого задоволено, накладено арешт на вказані вище земельні ділянки.

Мотивуючи прийняте рішення про накладення арешту на зазначені вище земельні ділянки, слідчий суддя дійшов висновку про те, що згідно матеріалів клопотання слідчого, вказані земельні ділянки є предметом злочинного посягання, тобто наявні достатні підстави для арешту майна, а також наявні достатньо доказів, що вказують на вчинення вказаного кримінального правопорушення, відсутні негативні наслідки для інших осіб, судом враховано розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, що відповідає вимогам п. 1, 2 ст. 131, ст. 173 КПК України.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою слідчого судді, ОСОБА_5 , подала апеляційну скаргу, в якій просить поновити їй строк звернення до суду для подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 17.02.2016, ухвалу слідчого судді скасувати, ухвалити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого СВ Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 .

При цьому, зазначає, що строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді нею пропущено з поважної причини, а саме ухвала постановлена без виклику власників земельних ділянок, згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №55975554 від 25.03.2016, що видана нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу ОСОБА_8 , їй стало відомо про наявну державну реєстрацію обтяжень №13572980 від 04.03.2016 про накладення арешту на земельну ділянку кадастровий номер №:02:005:0151 на підставі ухвали Київського районного суду м. Одеси від 17.02.2016. Сам витяг ухвали нею отримано з Єдиного державного реєстру судових рішень лише 26.03.2016.

Також, зазначає, що ухвала слідчого судді постановлена без достатніх на те правових підстав, із порушенням норм КПК України та практики ЄСПЛ, в зв`язку з тим, що судом не враховано ту обставину, що земельна ділянка належить на праві власності ОСОБА_5 , що підтверджується копією Свідоцтва про право власності на нерухоме майно НОМЕР_1 від 23.11.2015, копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на нерухоме майно ЕЕН039112 від 23.11.2015. Крім цього, судом в порушення вимог ст. 167 КПК України, не враховано, що на майно не може бути накладено арешт з метою його конфіскації, якщо злочин, у вчиненні якого підозрюється чи обвинувачується особа, не передбачає такого виду покарання. Оскільки зазначені ознаки кримінальних правопорушень кваліфікуються за ст. ст. 366 ч. 1, 28 ч. 2, 364 ч. 2, 382 ч. 3 КК України, а санкції названих статтей не передбачають конфіскацію майна, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню.

Ухвала слідчого судді містить лише загальні посилання на статті Кримінального процесуального кодексу України, зокрема, на ст. ст. 170, 171 КПК України, які слідчий також не виконав, та не зазначено конкретно підстави для арешту майна.

Згідно рішення ЄСПЛ від 24.06.2003 року по справі «Стрет проти Об`єднаного Королівства Великобританії і Північної Ірландії» та Конвенції про захист прав і основних свобод людини, буь-які помилки влади при оформленні приватизації земельної ділянки ОСОБА_5 не можуть мати правового значення для неї, як власника земельної ділянки.

Крім цього, розглянув клопотання слідчого про арешт майна без повідомлення його власників, в зв`язку з чим, допустив неповноту судового розгляду, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких має істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

В судове засідання учасники процесу не з`явилися, про час та місце судового розгляд апеляційної скарги були належним чином повідомлені, від прокурора надійшла заява про розгляд апеляційної скарги за його відсутності, апелянт ОСОБА_5 причини неявки суду не повідомила, а тому відповідно до вимог ст. 405 КПК України, оскільки їх неявка не перешкоджає розгляду справи, апеляційний суд вважає можливим розглянути справу без їх участі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача; перевіривши матеріали справи та зваживши доводи апеляційної скарги, апеляційний приходить до наступного.

Із клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 17 лютого 2016 року вбачається, що апелянту стало відомо про її існування 25 березня 2016 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстрів щодо об`єкта нерухомого майна. В матеріалах доданих до апеляційної скарги є витяги з вказаного реєстру, що на думку колегії суддів підтверджує ці доводи апелянта. Оскільки інших доводів апеляційному суду з даного питання не було представлено, судова колегія визнає поважною причину пропуску строку на апеляційне оскарження апелянтом судового рішення і вважає необхідним поновити їй строк на апеляційне оскарження.

Вирішуючи питання про можливість розгляду апеляційної скарги особи, процесуальний статус якої не визначений в даному кримінальному проваджені, апеляційний суд виходить з наступного.

З урахуванням положень ст.ст. 2, 7 КПК України, якими визначені завдання кримінального судочинства, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно Свідоцтва про право власності індексний номер 48213520 від 23.11.2015 року власником земельної ділянки кадастровий номер :02:005:0151, яка зазначена в оскаржуваній ухвалі слідчого судді - є ОСОБА_5 . З огляду на зазначене, відповідно до положень ст.ст. 2, 7, ч. 6 ст. 9, п. 10 ч. 1 ст. 393 КПК України, апеляційна скарга апелянта ОСОБА_5 підлягає розгляду в апеляційному порядку.

З матеріалів наданих апеляційному суду вбачається, що ОСОБА_5 належить одна земельна ділянка, а інші 34 земельні ділянки належать іншим особам, які апеляційні скарги не подавали і не доручали ОСОБА_5 представляти їх інтереси у суді та оскаржувати вказану ухвалу суду.

За таких обставин апеляційний суд не розглядає оскаржувану ухвалу слідчого судді стосовно решти 34 осіб власників ділянок, від яких апеляційні скарги не надійшли, а оскільки ОСОБА_5 може оскаржити рішення суду лише в частині належної їй земельної ділянки, у колегії суддів не має підстав розглядати апеляційні скарги в частині оскарження ухвали слідчого судді про накладення арешту на земельні ділянки, що належать іншим особам.

Що стосується законності накладення арешту на майно апелянта, апеляційний суд виходить з наступного.

Перевіряючи рішення слідчого судді районного суду та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з того, що у відповідності до вимог чинного кримінального процесуального закону, арешт майна це один із заходів забезпечення кримінального провадження та є важливим елементом здійснення завдань кримінального провадження, своєчасне застосування якого може запобігти непоправним негативним наслідкам при розслідуванні кримінального правопорушення.

Зокрема положення ст. 2 КПК України визначають завдання кримінального судочинства, а саме: захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень; охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження; забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення колегією суддів встановлено, що зазначені вимоги закону слідчим суддею районного суду були виконані.

Так, слідчий суддя, пославшись на вимоги ст. 173 КПК України, задовольнив клопотання слідчого та прийняв обґрунтоване рішення про необхідність накладення арешту на майно, яке на даний час належить апелянту, з метою заборони розпоряджатися таким майном, зазначивши при цьому, що вказані земельні ділянки є предметом злочинного посягання, тобто наявні достатні підстави для арешту майна, а також наявні достатньо доказів, що вказують на вчинення вказаного кримінального правопорушення, відсутні негативні наслідки для інших осіб, судом враховано розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, що відповідає вимогам п. 1, 2 ст. 131, ст. 173 КПК України.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком слідчого судді, та при вирішенні питання щодо законності ухваленого судового рішення керується наступними вимогами кримінального процесуального закону України.

Частиною 1 статті 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Доводи апеляційної скарги про те, що на земельну ділянку, яка належать апелянту, не можна було накладати арешт, оскільки вона не є предметом кримінального правопорушення, її власник не є підозрюваним або обвинуваченим по цьому кримінальному правопорушенню, санкції ст. ст. 366 ч. 1, 28 ч. 2, 364 ч. 2, 382 ч. 3 КК України не передбачають конфіскацію майна, на думку апеляційного суду, є хибними та безпідставними з огляду на наступне.

Частиною 2 статті 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Апеляційним судом встановлено, що майно апелянта відповідає зазначеним критеріям, оскільки з матеріалів кримінального провадження, які були надані суду, вбачається, що, на даній стадії досудового розслідування, є всі обґрунтовані підстави вважати, що вказане майно могло бути одержане внаслідок вчинення кримінального правопорушення посадовими особами Затоківської селищної ради а також предметом, по зареєстрованому у відповідності до вимог закону кримінальному провадженню.

Як вбачається із витягу з ЄРДР від 13.11.2014 року порушено кримінальне провадження відносно посадових осіб Затоківської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області, які впродовж 2014 року, зловживаючи владою, умисно, використовуючи службове становище, з порушенням вимог чинного законодавства, незаконно відчужували земельні ділянки, розташовані на території смт. Затока шляхом ухвалення рішень, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 364 ч. 2 КК України.

Частиною 2 статті 364 КК України передбачено, що зловживання владою або службовим становищем, тобто умисне, з корисливих мотивів чи в інших особистих інтересах або в інтересах третіх осіб використання службовою особою влади чи службового становища всупереч інтересам служби, якщо воно завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб, якщо воно спричинило тяжкі наслідки, та за даний злочин передбачено додаткове покарання у вигляді спеціальної конфіскації.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що посадові особи Затоківської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області, які впродовж 2014 року, зловживаючи владою, умисно, використовуючи службове становище, з порушенням вимог чинного законодавства, незаконно відчужували земельні ділянки, розташовані на території смт. Затока шляхом ухвалення рішень, тобто земельні ділянки, зокрема і ту, на яку накладено арешт оскаржуваною ухвалою, може бути майном, відносно якого, на даній стадії досудового розслідування, є всі обґрунтовані підстави вважати, що воно було одержане апелянтами внаслідок вчинення кримінального правопорушення, по кримінальному провадженню, яке здійснюється відносно посадових осіб Затоківської селищної ради.

На думку колегії суддів, для ефективного розслідування даного кримінального провадження, орган досудового розслідування на даній стадії досудового розслідування, з урахуванням конкретних обставин справи та ризику подальшого відчуження вказаної земельної ділянки, яка належала територіальній громаді, але в подальшому за версією слідства в незаконний спосіб, внаслідок незаконних дії посадових осіб органу місцевого самоврядування, вибула з володіння та змінила власника, має потребу у вжитті заходів забезпечення кримінального провадження, зокрема накладення арешту на це майно, до встановлення всіх фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, що цілком відповідає вимогам ст. 2 КПК України.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні доказами, а тому колегія суддів визнає їх не обґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 171, 172, 173, 376, 404, 405, 419, 422, 532, апеляційний суд, -

постановив:
Поновити ОСОБА_5 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 17.02.2016.

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 17.02.2016 про накладення арешту на земельні ділянки, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду
Одеської області
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4