Справа № 747/539/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/951/2016
Категорія - ч. 1 ст. 263 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

З участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6

захисника-адвоката ОСОБА_7

обвинуваченого - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного 18 квітня 2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000071, за апеляційною скаргою прокурора відділу прокуратури Чернігівської області ОСОБА_6 на вирок Талалаївського районного суду Чернігівської області від 13 липня 2016 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, не працюючого, інваліда 2 групи, одруженого, який має на утриманні двох неповнолітніх дітей, раніше не судимого в силу ст. 89 КК України,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 263 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Талалаївського районного суду Чернігівської області від 13 липня 2016 року ОСОБА_8 у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 309

КК України визнаний невинуватим та виправданий за недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення в якому він обвинувачується.

Також, ОСОБА_8 визнаний винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.

На підставі ст.. 75 КК України ОСОБА_8 звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік 6 місяців з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України: не виїжджати за межі України без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання; періодично з`являтися для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції.

Стягнуто ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта для проведення судово-балістичної експертизи в сумі 439 грн. 80 коп.

Судові витрати на проведення експертизи матеріалів, речовин і виробів в сумі 440 грн. 20 коп. віднесено на рахунок держави.

Питання речових доказів вирішене у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Як встановив суд першої інстанції, ОСОБА_8 , у не встановлений досудовим розслідуванням час та у не встановленому місці незаконно придбав пістолет «ZORAKI-MOD. 914-S» № НОМЕР_1 , який потім незаконно переніс у не встановлений досудовим розслідуванням час до свого будинку АДРЕСА_1 , де незаконно, без передбаченого законом дозволу, зберігав до вилучення працівниками поліції 17 березня 2016 року під час проведення санкціонованого обшуку в період часу з 07 год. 10 хв. по 08 год. 30.

Згідно висновку експерта від 29 березня 2016 року № 872 пістолет вилучений 17 березня 2016 року під час проведення санкціонованого обшуку є ручною короткоствольною вогнепальною зброєю, пістолетом «ZORAKI-MOD. 914-S» № НОМЕР_1 калібру 9 мм, виробництва Туреччина завод АТАК Armsltd. Пістолет до проведення пострілів придатний.

Також, органом досудового розслідування ОСОБА_8 , обвинувачується у тому, що у невстановлений досудовим розслідуванням час та у невстановленому досудовим розслідуванням місці, незаконно придбав та переніс до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без мети подальшого збуту, речовину рослинного походження у вигляді фрагментів верхівок зеленого кольору, яка згідно висновку експерта від 30 березня 2016 року № 347 (х) є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - каннабісом, маса канабісу в перерахунку на висушену речовину становить 13,722 г, та незаконно зберігав за вказаною адресою без мети подальшого збуту до вилучення працівниками поліції 17 березня 2016 року під час проведення санкціонованого обшуку в період часу з 07 год. 10 хв. по 08 год. 30 хв.

Згідно постанови КМУ № 770 від 06 травня 2000 року «Про затвердження переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів» каннабіс віднесений до Списку 1 Таблиці 1 «особливо небезпечні наркотичні засоби, обіг яких заборонено».

Дії ОСОБА_8 органом досудового розслідування були кваліфіковані за ч. 1 ст. 309 КК України, як незаконне придбання та зберігання без мети збуту особливо небезпечного наркотичного засобу, обіг якого заборонено каннабісу.

Приймаючи рішення про виправдання ОСОБА_8 по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України місцевий суд виходив з тих підстав, що дане обвинувачення не знайшло свого підтвердження в суді.

Не погоджуючись з вироком суду прокурор відділу прокуратури Чернігівської області ОСОБА_6 просить скасувати вирок місцевого суду у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неналежної оцінки зібраних та досліджених доказів сторони обвинувачення і ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_8 винним у пред`явленому органом досудового розслідування обвинуваченні та призначити покарання в межах санкцій інкримінованих статей і звільнити останнього від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки. Вважає, що суд безпідставно прийшов до висновку, що обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, не знайшло свого підтвердження у судовому засіданні з огляду на показання свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Крім того, вважає, що судом не взято до уваги, що під час огляду у судовому засіданні речового доказу каннабісу, обвинувачений показав, що частина речовини рослинного походження належить йому.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, думку обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти поданої апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, за яке його засуджено, за обставин, встановлених місцевим судом і викладених у вироку, обґрунтований наявними в матеріалах провадження доказами, які досліджені і перевірені в судовому засіданні та об`єктивно оцінені у вироку, ніким із учасників судового провадження не оспорюється, тому в цій частині вирок не перевіряється.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто таким, що ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду і оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України мотивувальна частина виправдувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

За змістом цієї норми закону в мотивувальній частині виправдувального вироку мають бути викладені результати дослідження, аналізу та оцінки доказів у справі, як тих, що були зібрані стороною захисту, так і тих, що зібрані стороною обвинувачення, в тому числі і поданих у судовому засіданні.

Цих вимог закону суд першої інстанції дотримався.

З матеріалів кримінального провадження, вбачається, що судом першої інстанції було повно, всебічно і об`єктивно досліджено обставини кримінального провадження, та на підставі сукупності правильно оцінених доказів з точки зору достатності для ухвалення обвинувального вироку, всупереч доводам апеляційної скарги прокурора, зроблено висновок про недоведеність обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, що є підставою для його виправдання за цим законом про кримінальну відповідальність.

Під час судового провадження суд забезпечив принцип змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів, передбачений ч. 2 ст. 22 КПК України, згідно якої сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Дотримав суд першої інстанції і вимог ст.ст. 23, 94 КПК України, відповідно до яких суд досліджує докази безпосередньо, оцінює їх за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом.

Так, виправдовуючи ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, суд у вироку зазначив, що стороною обвинувачення не доведено, вчинення ним вказаного кримінального правопорушення.

Як свідчать матеріали кримінального провадження, обвинувачення ОСОБА_8 у незаконному придбанні та зберіганні без мети збуту особливо небезпечного наркотичного засобу, обіг якого заборонено - каннабісу ґрунтується на результатах обшуку 17 березня 2016 року, проведеного на підставі ухвали слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 12 березня 2016 року.

Відповідно ст. 223 КПК України, якою встановлено вимоги до проведення слідчих (розшукових) дій передбачено, що обшук або огляд житла чи іншого володіння особи, обшук особи здійснюються з обов`язковою участю не менше двох понятих незалежно від застосування технічних засобів фіксування відповідної слідчої (розшукової) дії.

Допитані в судовому засіданні суду першої інстанції свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_10 пояснили, що під час проведення обшуку у домоволодінні обвинуваченого, а саме у гаражі, в момент знаходження працівниками поліції речовини рослинного походження присутні не були, а їх покликали коли вже було виявлено вказану речовину.

Місцевим судом аргументовано взято до уваги показання вищевказаних свідків та визнано їх достовірними, оскільки вони узгоджуються між собою, а самі свідки не мають зацікавленості у результатах кримінального провадження.

Колегія суддів вважає обґрунтованим та вірним висновок суду першої інстанції про те, що протокол обшуку від 17 березня 2016 року та показання вказаних свідків не можуть бути доказом зберігання ОСОБА_8 наркотичного засобу, оскільки поняті ОСОБА_10 та ОСОБА_11 не були безпосередніми свідками виявлення речовини рослинного походження, а були лише свідками її вилучення. Крім того, стороною обвинувачення не було надано доказів придбання ОСОБА_8 наркотичного засобу і відсутні докази у вигляді фото чи відео зйомки, де було б зафіксовано порядок проведення обшуку у гаражі обвинуваченого та момент виявлення речовини рослинного походження.

З врахуванням викладеного, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо врахування показань свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , що в їх присутності речовину рослинного походження було упаковано та опечатано.

Є і безпідставними доводи прокурора щодо визнання ОСОБА_8 у судовому засіданні суду першої інстанції належності йому частини речовини рослинного походження, оскільки, як пояснив сам обвинувачений, він лише підтвердив, що вилучена речовина схожа на ту, яка оглядалася в судовому засіданні.

Враховуючи, що інші докази, на які посилається сторона обвинувачення, жодним чином не доводять винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції згідно вимог ст. 370 КПК України є законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухваленим компетентним судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням вимог відносно кримінального провадження, передбачених цим Кодексом у разі визнання особи виправданою, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені наведеними в ньому доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом згідно визначених ст. 94 цього Кодексу правил, що ґрунтуються на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх дійсних обставин кримінального провадження, керуючись законом, кожний зібраний доказ з точку зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для ухвалення даного вироку, який за змістом відповідає вимогам ст. 374 КПК України щодо вступної, мотивувальної та резолютивної його частини, зокрема, з зазначенням формулювання обвинувачення, яке пред`явлене ОСОБА_8 і визнане судом недоведеним, а також підстав для виправдання обвинуваченого з наведенням належних і достатніх мотивів, з яких суд першої інстанції відкидає докази обвинувачення та підстав для ухвалення виправдувального вироку, а саме не доведення того, що

кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 309 КК України, вчинене обвинуваченим, із комплексним вирішенням при цьому питань, зазначених у п. п. 1, 2, 3, 13ч. 1 ст. 368 КПК України.

Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Також, за правильно встановлених у справі фактичних обставин, дії обвинуваченого ОСОБА_8 обґрунтовано кваліфіковані за ч. 1 ст. 263 КК України, як незаконне придбання, носіння та зберігання вогнепальної зброї.

При обранні обвинуваченому ОСОБА_8 виду та міри покарання, суд вірно врахував ступінь тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який є інвалідом 2 групи, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, задовільно характеризується за місцем проживання. Прийняв до уваги обставини, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, які обтяжують покарання, та обґрунтовано прийшов до висновку про доцільність призначення ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі із застосуванням положень ст.ст. 75, 76 КК України, належним чином мотивувавши своє рішення в цій частині.

Таким чином, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції дотримані загальні засади призначення покарання, передбачені ст. 65 КК України, та приписи ч. 2 ст. 50 КК України, за якими покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок, у стадії перегляду кримінального провадження в апеляційному порядку не виявлено.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Чернігівської області ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Талалаївського районного суду Чернігівської області від 13 липня 2016 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Згідно ч.4 ст.532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4