Справа № 183/2878/16
№ 1-кп/183/584/16
В И Р О К
іменем України
18 липня 2016 року м. Новомосковськ
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, не одруженого, який проходить військову службу у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 на посаді старшого електрика-механіка ремонту автомобільної техніки, групи регламенту та ремонту, у військовому званні «солдат», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, -
в с т а н о в и в:
Відповідно до Указу Президента України від 04 квітня 2014 року військовослужбовця за мобілізацією солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_1 та призначено на посаду старшого електрика-механіка ремонту автомобільної техніки, групи регламенту та ремонту військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_2 .
ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст.ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.
Однак, 31 липня 2014 року солдат ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, самовільно без поважних причин залишив військову частину польова пошта НОМЕР_1 , свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд. 21 березня 2016 року солдат ОСОБА_4 самостійно прибув до військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України та заявив про себе.
Таким чином, у період з 31 липня 2014 року до 21 березня 2016 року солдат ОСОБА_4 був відсутній у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 без поважних причин тривалістю понад один місяць. Дії обвинуваченого ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 3 ст. 407 КК України як самовільне залишення військовослужбовцем військової частини без поважних причин тривалістю понад один місяць.
Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину в пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю та показав, що в квітні 2014 року був призваний за мобілізацією до Збройних Сил України та направлений до військової частини польова пошта НОМЕР_1 як йому повідомили у військоматі на 45 діб для перепідготовки. Однак згодом строк його військової служби було продовжено та його було направлено до зони проведення антитерористичної операції. З травня по липень 2014 року приймав участь в бойових діях, а 31 липня 2014 року самовільно без дозволу командування залишив військову частину, оскільки не витримав психічного навантаження. Вважає свої дії неправомірними виходячи з вимог закону.
Оскільки учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, не оспорювали в судовому засіданні обставини, при яких скоєно злочин, суд, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і учасники судового процесу проти цього не заперечували. Також в судовому засіданні суд роз`яснив учасникам судового процесу, що у даному випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Судом було з`ясовано, що учасники судового процесу правильно розуміють зміст вищенаведених обставин та наслідки такого порядку дослідження доказів, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.

Таким чином, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні злочину встановленою та доведеною, його дії підлягають правовій кваліфікації за ч. 3 ст. 407 КК України як самовільне залишення військовослужбовцем військової частини без поважних причин тривалістю понад один місяць. Вина обвинуваченого підтверджується наявними у матеріалах кримінального провадження доказами, які досліджені судом за згодою сторін у порядку, визначеному ч. 3 ст. 349 КПК України.

При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому суд керується ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, сукупність усіх обставин у справі, дані про особу обвинуваченого. Так, обвинувачений вчинив злочин середньої тяжкості, за місцем проходження військової служби загалом характеризується посередньо, на обліку у лікарів не перебуває, раніше не судимий, працює неофіційно. Пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин судом не встановлено. При цьому, суд не знаходить підстав для визнання такої пом`якшуючої покарання обставини як щире каяття обвинуваченого, яка зазначена в обвинувальному акті, з наступних підстав. Так, під щирим каяттям розуміється визнання особою факту вчинення злочину, дійсне, відверте визнання своєї провини у вчиненому, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки. Не дивлячись на визнання обвинуваченим своєї вини, останній в своїх показаннях в судовому засіданні фактично вважає свої дії неправомірними лише з позиції вимог закону, однак самі показання обвинуваченого свідчать про те, що він не жалкує з приводу вчиненого ним. Тож суд вважає, що з боку обвинуваченого насправді відсутнє дійсне, відверте, а не формальне, засудження ним своєї поведінки і, відповідно, відсутнє щире та відверте розкаяння у вчиненому.

Тому, покарання у виді позбавлення волі обвинуваченого на певний строк буде достатнім для його виправлення, оскільки підстав для застосування положень ст. 69 КК України суд не вбачає. При цьому суд вважає, що при призначенні покарання обвинуваченому не слід обирати мінімальну та максимальну межу санкції ч. 3 ст. 407 КК України.

Однак, враховуючи особу обвинуваченого та усі обставини у справі, суд дійшов до переконання, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства і згідно зі ст. 75 КК України він може бути звільнений від відбування покарання з випробуванням, що суд вважає достатнім для виправлення обвинуваченого і запобігання вчиненню ним нових злочинів.

На підставі викладеного, керуючись ст. 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в :
Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки 6 (шість) місяців.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його оголошення лише з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

Копію вироку видати обвинуваченому негайно після його оголошення.

Суддя ОСОБА_1