Справа № 1-43/11
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2011 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області у складі:

головуючого судді Черкашиної М. С.

при секретарі Терещенко О. В.

з участю прокурора Топоркової О.Б.

адвокатів ОСОБА_1

ОСОБА_2

представника потерпілої ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білопілля справу по обвинуваченню:

ОСОБА_4,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_3, українець, громадянство України, ІНФОРМАЦІЯ_4, спеціальність плиточник, розлучений, дітей на утриманні не має, не працює, раніше судимий:

- 31.03.2004 року Недригайлівським районним судом за ч.3 ст.185, ч.1 ст.69 КК України до 1 року позбавлення волі, звільнився 31.03.2005 року ,

- 24.02. 2011 року Недригайлівським районним судом за ст.. 395 КК України до 5 ( п»ти) місяців арешту

(судимості не зняті і не погашені)

- за ч. 3 ст. 187 КК України

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_6, зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_7, українець, громадянство України, ІНФОРМАЦІЯ_8, спеціальність зварювальник, не одружений, не працює, раніше судимий

- 21.01.2008 року Недригайлівським райсудом за ч.3 ст.185 КК України до 1 року позбавлення волі, звільнився 21.01.2009 року (судимість не знята і непогашена)

- за ч. 3 ст. 187 КК України

,

ВСТАНОВИВ:

30 листопада 2010 року близько 21.30 год. ОСОБА_4, діючи за попередньою змовою із ОСОБА_5, перебуваючи у стані алкогольного спяніння, з метою незаконного збагачення шляхом вчинення нападу і відкритого заволодіння чужим майном, на автомобілі таксі прибули з м.Суми до господарства ОСОБА_6, розташованого в с. Бобрик, вул. Мічуріна, 2, Білопільського району, де реалізуючі свій злочинний умисел, одягнули на руки рукавички, а на обличчя жіночі панчохи, заздалегідь приготовані та взяті з собою з метою залишитись невпізнаними та не залишити відбитків пальців рук. Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_4 переліз через огорожу господарства та відчинив вхідні двері ОСОБА_5, після чого вони удвох підійшли до житлового будинку господарства, де ОСОБА_4 ногою вибив віконне скло разом з віконною рамою у віконному пройомі, проникши таким чином до приміщення будинку та відчинив вхідні двері ОСОБА_5 Знаходячись у приміщенні житлового будинку та продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел ОСОБА_4 наніс удар ОСОБА_6 кулаком правої руки в обличчя. Після цього ОСОБА_4 та ОСОБА_5 стали вимагати у потерпілої гроші. А так як вона говорила, що грошей немає, підсудні почали бити ОСОБА_6, наносячи удари кулаками рук в область обличчя та голови, завдавши всього близько 6 ударів, також у область тулубу, завдавши всього близько 6 ударів, вимагаючи при цьому передачі грошових коштів та погрожуючи подальшим застосуванням фізичного насильства у разі непокори їх вимогам. В результаті побиття, реально побоюючись за свої життя та здоровя, ОСОБА_6 передала ОСОБА_4 та ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 210 грн., а ОСОБА_4 і ОСОБА_5, не задовольнившись розміром суми грошових коштів, отриманих від ОСОБА_6, та продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, забрали у потерпілої мобільний телефон «Нокіа 1110» вартістю 150 грн., з сім-карткою «МТС» вартістю 25 грн. із 10 грн. на рахунку та телевізор «Bravis 1410» вартістю 604 грн. (згідно висновку товарознавчої експертизи №2814 від 23.12.2010 року), що належали ОСОБА_6, завдавши своїми діями збитків на загальну суму 999 грн. Майно, яким заволоділи, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 використали у подальшому в своїх корисливих цілях.

В результаті побиття ОСОБА_6 (згідно висновку судово-медичної експертизи № 214 від 16.12.2010 року) їй були спричинені тілесні ушкодження у вигляді синців навколо очей з розповсюдженням на спинку носу, на вилицях, на щоках, на ніжній щелепі зліва, в ділянці грудини, правою ключиці, над правою ключицею, перелам спинки носу без зміщення. Тілесне ушкодження у вигляді переламу спинки носу без зміщення, відноситься до категорії легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоровя, інші ушкодження у вигляді синців відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Здійснюючи вказані дії ОСОБА_4 та ОСОБА_5 розуміли їх суспільну небезпечність, усвідомлювали суспільно-небезпечні наслідки від цих дій та бажав їх настання.

Допитаний у судовому засіданні підсудний ОСОБА_4 свою вину у скоєні злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України визнав повністю та пояснив, що на протязі дня 30.11.2010 року він вживав спиртні напої разом зі своїм товаришем ОСОБА_5, з яким знайомий вже близько 10 років і який проживав за адресою ІНФОРМАЦІЯ_9. В цей же день, близько 17.00 години вони йшли удвох в сторону вул. Харківська м. Суми і між ними виникла розмова де можна заробити грошей і ОСОБА_4 запропонував ОСОБА_5Ю поїхати в с. Бобрик Білопільського району та насильницьким шляхом забрати гроші в ОСОБА_6, котра проживає в ІНФОРМАЦІЯ_10. Потерпілу ОСОБА_6 ОСОБА_4 знав, так як його мати раніше працювала разом з нею на фермі, а також ОСОБА_4 знав, що вона проживає одна і опору чинити не буде через свій похилий вік. На пропозицію ОСОБА_4 погодився ОСОБА_5 Далі вони вирішили придбати ще спиртного, а також рукавички та жіночі панчохи - рукавички щоб не залишити відбитків пальців, а панчохи щоб їх не впізнали і не бачили облич. Далі вони поїхали до ОСОБА_5Ю додому, де він взяв свій паспорт, після чого поїхали в центр міста Суми, де в ломбарді, біля Іллінської аптеки, ОСОБА_5 заклав свій мобільний телефон «Нокіа», після цього вони пішли в магазин «ЄКО маркет», що розташований в «Універмазі Київ» де придбали 0,5 л горілки, 1 л пива, дві пари рукавичок з тканини чорного кольору та дві пари жіночих панчох чорного кольору. Після цього вони пішли шукати автомобіль таксі, щоб поїхати в с. Бобрик Білопільського району. Неподалік Іллінської церкви побачили автомобіль «Dacia» синього кольору, з фішкою «таксі», і попросили відвезти їх в с. Бобрик Білопільського району, нащо водій погодився, не запитуючи про мету поїздки туди. На даному автомобілі вони поїхали в с. Бобрик. По дорозі декілька разів вони зупинялися, щоб покурити та вжити спиртне. В с.Бобрик вони заїжджали через с.Берізки близько 21.00 години. Візуально знаючи де проживає ОСОБА_6, ОСОБА_4 сказав водію, щоб він зупинився на лугу перед поворотом на вулицю де проживає ОСОБА_6 і чекав їх доки вони не повернуться. Вийшовши з автомобіля, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 одягли на голови жіночі панчохи та шапки, а на руки рукавички і пішли до господарства в якому проживає ОСОБА_6 Хвіртка до даного господарства була зачинена з двору, тому ОСОБА_4 переліз через огорожу та відчинив її , і тоді через неї до господарства зайшов ОСОБА_5 Після цього ОСОБА_4 підійшов до будинку, вхідні двері були зачинені з середини і він ліктем правої руки вибив скло в вікні, що розташоване праворуч від вхідних до будинку дверей. Рама вікна була розділена на невеликі секції і ОСОБА_4 заліз на драбину котра стояла поруч з даним вікном і ногою вибив одну перегородку між секціями вікна. Після цього ОСОБА_4 через дане вікно проник до коридору будинку. Відразу він відчинив вхідні двері, котрі були зачинені на металеву защіпку та через них до будинку зайшов ОСОБА_5 Після цього ОСОБА_4 ліктем правої руки вибив скло в вікні з коридору до кімнати в якій була ОСОБА_6 та ногою вибив перегородку секцій вікна і через дане вікно проник до кімнати. ОСОБА_5 в цей час стояв в коридорі. Проникши до кімнати ОСОБА_4 відразу відчинив двоє дверей і ОСОБА_5 зайшов до кімнати. Потім ОСОБА_4 побачив, що ОСОБА_6 бігла до іншої кімнати та комусь телефонувала по мобільному телефону. ОСОБА_4 наздогнав її та вихватив в неї мобільний телефон «Нокіа 1110» в корпусі білого кольору та поклав його в свою кишеню, а далі кулаком правої руки вдарив її в обличчя. Від удару ОСОБА_6 впала на підлогу. ОСОБА_4 її підняв і повів ближче до входу в залу. До них підійшов ОСОБА_5 і вони удвох стали вимагати у ОСОБА_6 гроші. ОСОБА_6 говорила спочатку, що грошей в неї немає і тоді ОСОБА_4 декілька разів вдарив її по тулубу та обличчю кулаком руки, чи бив ОСОБА_5 ОСОБА_6, ОСОБА_4 не знає, не бачив цього. Після цього ОСОБА_6 сказала що в неї є 200 грн. і ОСОБА_4 після її слів пішов в залу та вимкнувши з розетки, забрав з тумбочки телевізор сірого кольору, підійшов до ОСОБА_5, який сказав, що ОСОБА_6 вже віддала йому гроші в сумі 200 грн., після цього вони з ОСОБА_5 вийшли з будинку до автомобіля, який їх чекав. По дорозі до автомобіля ОСОБА_4 з мобільного телефону ОСОБА_6 вийняв батарею, тому як як на телефон хтось постійно дзвонив. Звідки ОСОБА_6 дістала гроші ОСОБА_4 не бачив, так як гроші в неї забирав ОСОБА_5 Телевізор ОСОБА_4 поклав на заднє сидіння автомобіля і вони поїхали в м. Суми. По дорозі ОСОБА_4 від ОСОБА_5 дізнався що гроші, які вони забрали у ОСОБА_6 в хустці білого кольору. Грошей було 200 грн. купюрами по 2 грн. Гроші вони у подальшому віддали таксисту за послуги таксі. Мобільний телефон ОСОБА_4 під час руху таксі в напрямку м. Суми викинув у вікно, по трасі, точно місця не памятає, викинув тому, що боявся того, що їх могли вирахувати по телефону і дізнатись, що це вони скоїли злочин. По приїзду в м. Суми ОСОБА_4 продав телевізор за 100 грн. невідомому чоловіку в районі ринку в м. Суми біля бару «Лагуна», чоловіка він того бачив вперше, просто запропонував йому купити телевізор і далі продав , при цьому не говорив, що він крадений. Продавав там, тому що неодноразово відпочивав там і бачив та чув від відвідувачів, як вони постійно то продавали то купували різні речі. Рукавички та панчохи ОСОБА_4 викинув у смітник десь в м. Суми, вже точно не памятає де саме. Отримані гроші витратив на придбання продуктів харчування та спиртного.

Допитаний у судовому засіданні підсудний ОСОБА_5 свою вину у скоєні злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України визнав повністю та пояснив, що 30.11.2010 року він зустрівся зранку зі своїм товаришем ОСОБА_4, з яким став вживати спиртні напої. Під час розпиття спиртних напоїв ОСОБА_4 сказав, що в с. Бобрик Білопільського району, де він сам мешкав тривалий час раніше, мешкає одна жінка і запропонував поїхати до неї та відібрати гроші чи будь-яке майно. ОСОБА_5 погодився на пропозицію ОСОБА_4, так як не було ні роботи, ні грошей. Далі ОСОБА_5 запропонував заложити у ломбарді свій мобільний телефон, щоб на отримані у такий спосіб гроші найняти машину таксі та поїхати в с. Бобрик. У подальшому вони удвох поїхали до ОСОБА_5 додому, де він узяв свій паспорт, і далі вони заклали у ломбарді телефон ОСОБА_5 за 325 грн., після чого ОСОБА_5 з телефону ОСОБА_4 зателефонував знайомому таксисту на імя Михайло та домовився з ним про поїздку в с. Бобрик. Скільки було часу ОСОБА_5 не памятає, на дворі було вже темно. Далі вони сіли у автомобіль Михайла марки «Dacia» синього кольору, з фішкою «таксі» , який чекав їх біля обумовленого місця Іллінської церкви, і після чого рушили в напрямку виїзду з м. Суми. По дорозі вони зупинялись біля універмагу «Київ», де на пропозицію ОСОБА_4 вони з ОСОБА_5 придбали дві пари рукавичок, щоб не залишити відбитків пальців та дві пари жіночих панчох, щоб не впізнали їх обличчя. Далі вони стали рухатись в напрямку с. Бобрик, по дорозі зупинилися біля магазину, придбали ще спиртного та вживали його. По приїзду в с. Бобрик дорогу вказував ОСОБА_4 і вони зупинились біля якоїсь вулиці. Далі ОСОБА_5 та ОСОБА_4 вийшли з машини, сказали водію, щоб чекав їх на цьому ж місці, пояснивши при цьому, що йдуть забирати борг і пішли по вулиці в напрямку, вказаному ОСОБА_4 По дорозі вони надягли на руки рукавички, на голови панчохи, підійшли до господарства зліва по ходу руху з вулиці. ОСОБА_4 переліз через огорожу та відчинив хвіртку ОСОБА_5 Далі ОСОБА_4 підійшов до будинку та вибив скло у віконній рамі зправа від вхідних дверей, проліз крізь утворений отвір та відчинив двері ОСОБА_5 Коли ОСОБА_5 увійшов, то побачив коридор, з якого до житлових кімнат ведуть ще одні двері, які були замкнуті. ОСОБА_4 вибив скло у ще одному віконному пройомі з права від дверей, проліз всередину. В цей час було видно, що у будинку то вмикалося, то вимикалося світло, було чутно жіночий крик. Далі ОСОБА_4 з середини відчинив вхідні двері, крізь які ОСОБА_5 пройшов у житлову кімнату. Коли ОСОБА_5 увійшов до житлової кімнати, першої по ходу, то біля входу побачив жінку похилого віку невеликого зросту. ОСОБА_4 знаходився поряд. Далі вони удвох стали вимагати у жінки гроші. При цьому ОСОБА_5 жінку не бив. Жінка спочатку говорила, що грошей немає. Потім ОСОБА_4 штовхнув жінку, вона впала чи на ліжко, чи на диван з права від входу, після чого підвелась і з ліжка чи дивану дістала згорток з жіночого платку і ОСОБА_5 забрав у неї цей згорток і сказав ОСОБА_4, що гроші у нього. ОСОБА_4 в цей час пройшов прямо в іншу кімнату та забрав звідти з полиці телевізор, після чого вони удвох вийшли з будинку та пішли до автомобіля, що їх чекав. По дорозі ОСОБА_4 зняв з себе панчоху та рукавички та сховав у кишеню. ОСОБА_5 теж зняв рукавички і сховав, а панчоху він зняв і сховав у кишеню ще раніше, так як крізь неї було погано видно, а коли вони знаходились у будинку, то світло там не горіло. По дорозі ОСОБА_5 дістав згорток з платка, розгорнув його і побачив, що там була пачка купюр номіналом по 2 грн. Гроші він не рахував, викинув платок по дорозі, а гроші сховав у кишеню. Далі вони сіли в автомобіль, що чекав на тому ж місці, на запитання водія звідки телевізор сказали, що забрали за борг. Далі вони поїхали в м. Суми, по дорозі зупинялись і пили пиво ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ОСОБА_4 ще показав ОСОБА_5 телефон мобільний марки «Нокія», що забрав у тієї жінки та сказав, щоб ОСОБА_5 викинув його, так як він був старий. ОСОБА_5 у подальшому під час руху автомобіля викинув телефон у вікно. По приїзду в м. Суми, спочатку довезли додому ОСОБА_4, після чого автомобіль повіз додому ОСОБА_5 По приїзду додому, де мешкав ОСОБА_5, він дістав гроші, забрані в жінки в с. Бобрик та віддав водієві, той порахував їх і сказав, що достатньо, після чого ОСОБА_5 пішов додому до себе. Панчоху та рукавички ОСОБА_5 викинув під час руху автомобіля до м. Суми з с. Бобрик. Про вчинене ОСОБА_5 нікому не говорив. Через кілька днів ОСОБА_5 та ОСОБА_4 затримав наряд патрульної служби на вулиці Воскресенській в м. Суми, так як вони перебували в стані алкогольного спяніння, доставили у райвідділ міліції, де виявилось, що ОСОБА_4 перебуває у розшуку і його затримали, а ОСОБА_5 відпустили. У подальшому, побоюючись, що ОСОБА_4 зізнається у вчиненому та видасть ОСОБА_5, він змінив місце свого постійного мешкання і мешкав за іншою адресою до моменту, коли 23.12.2010 року був затриманий працівниками міліції.

Допитана потерпіла ОСОБА_6 показала, що вона мешкає за адресою в с. Бобрик, вул. Мічуріна, 2, Білопільського району сама, в м. Суми мешкає її син ОСОБА_3, який кілька разів на тиждень приїздить до неї та допомагає по господарству. Так, 30.11.2010 року вона знаходилась вдома і близько 21-00 год. лягла відпочивати. Близько 21-30 год. вона почула шум від розбитого скла у вікні зі сторони двору і одразу встала з ліжка, так як подумала, що хтось хоче проникнути до її будинку. Підвівшись, ОСОБА_6 взяла до рук свій мобільний телефон та намагалась зателефонувати своєму сину. В цей же час вона побачила, як крізь віконний пройом шляхом розбиття скла, у житлову кімнату будинку проникло двоє невідомих осіб, один нижчого зросту, інший вищого зросту. Одразу ж нижчий нападник вдарив її і забрав у неї мобільний телефон, після чого обидва нападники стали бити її, наносячи удари по голові та тулубу, скільки всього завдали ударів точно не памятає, не менше 5-6, можливо більше, при цьому нападники вимагали передати грошові кошти та погрожували розправою у разі того, якщо вона відмовиться віддати гроші. Злякавшись невідомих осіб та побоюючись за своє життя, ОСОБА_6 із-під спинки дивану, що стоїть у першій кімнаті під вікном, дістала хустку білого кольору, у якій знаходились належні їй грошові кошти в сумі 210 грн. 100 купюр по 2 грн. та 10 купюр по 1 грн. Дану хустку з грошима з її рук забрав вищий нападник. Після цього нижчий нападник забрав з іншої кімнати кольоровий телевізор «Bravis 1410», після чого вийшли з будинку та пішли у невідомому напрямку. У подальшому ОСОБА_6 до ранку знаходилась у своєї сусідки ОСОБА_7, розповіла про те, що сталось, а пізніше повідомила про це своєму синові.

Допитаний як представник потерпілої - ОСОБА_3 показав, що в с. Бобрик Білопільського району проживає його мати ОСОБА_6 Живе вона сама, вже похилого віку і тому він кілька разів на тиждень приїздить до неї допомагати по господарству. Так, 30.11.2010 року близько 21.15 год. до нього зателефонувала на мобільний телефон зі свого мобільного телефону його мати. ОСОБА_3 як завжди вимкнув зєднання та передзвонив матері. Набрав він номер матері двічі, однак телефон матері не відповідав. Коли він набрав номер втретє, то телефон матері був вимкнений. У подальшому він ще кілька разів телефонував, але телефон був вимкнений. На той час він знаходився на нічній зміні на роботі. Вранці 01.12.2010 року йому зателефонувала його дружина і повідомила, що телефонувала його мати ОСОБА_6 і сказала. Що її побили 30.11.2010 року увечері та забрали телефон і телевізор. В цей же день близько 10.00 год. ОСОБА_3 приїхав до своєї матері в с. Бобрик та з її слів дізнався, що 30.11.2010 року у вечірній час до неї в будинок вдерлося двоє невідомих чоловіків через вікно, побили її, забрали гроші в сумі 210 грн., належний їй мобільний телефон і телевізор. На обличчі матері було видно сліди від побоїв синці та т.п. З даного приводу вони звернулись до міліції.

Крім повного визнання своєї вини ОСОБА_4 і ОСОБА_5, їх вина повністю доведена матеріалами кримінальної справи в їх сукупності, що підтверджується ще й іншими письмовими матеріалами справи , а саме :

- протоколом допиту свідка ОСОБА_7 від 20.12.2010 року, яка показала, що 30.11.2010 року близько 22.30 год. до неї додому прийшла ОСОБА_6- її сусідка та розповіла, що нещодавно до неї в будинок крізь вікно вдерлися двоє невідомих чоловіків, побили її та забрали гроші, мобільний телефон, телевізор. На обличчі у ОСОБА_6 було видно синці. Ще ОСОБА_6 сказала, що прийшла про це розповісти на всякий випадок, так як переживає за те, чи доживе до ранку. Вранці 01.12.2010 року ОСОБА_7 бачила, як до ОСОБА_6 приїхав її син і вони викликали працівників міліції. До цього вона бачила ОСОБА_6 вдень 30.11.2010 року, ніяких тілесних ушкоджень у ОСОБА_6 не було ( а. с.61-62).

- протоколом огляду місця події, схемою та фототаблицею до нього, яким є господарство ОСОБА_6 в с. Бобрик вул. Мічуріна, 2 (а. с.14-37);

- явкою з повинною ОСОБА_4, в якій він заявляє про те, що 30.11.2010 року спільно з ОСОБА_5 скоїли пограбування ОСОБА_6 (а. с.154 );

- висновком товарознавчої експертизи № 2814 від 23.12.2010 року, згідно якого вартість мобільного телефону «Нокіа 1110» складає 150 грн., телевізору «Bravis 1410» складає 604 грн. (а. с.140);

- довідкою з магазину «Євросеть», згідно якої вартість стартового пакунку «МТС» складає 25 грн. (а. с.241);

- висновком судово-медичної експертизи № 214 від 16.12.2010 року, згідно якого ОСОБА_6 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді синців навколо очей з розповсюдженням на спинку носу, на вилицях, на щоках, на ніжній щелепі зліва, в ділянці грудини, правою ключиці, над правою ключицею, перелам спинки носу без зміщення; ушкодження у вигляді переламу спинки носу без зміщення відноситься до категорії легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоровя, інші ушкодження у вигляді синців відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень (а. с. 146-147);

- висновком трасологічної експертизи № 141 від 24.12.2010 року, згідно якого слід низу підошви взуття на поверхні прозорої поліетиленової плівки, вилучений під час огляду місця пригоди в господарстві ОСОБА_6, придатний для встановлення групової належності взуття, що його лишило (а. с.105-107 );

- висновком трасологічної експертизи № 140 від 29.12.2010 року, згідно якого слід низу підошви взуття, зафіксований на гіпсовому зліпку, вилучений під час огляду місця пригоди в господарстві ОСОБА_6, придатний для встановлення групової належності взуття, що його лишило (а. с.114-117 );

- висновком трасологічної експертизи № 152 від 05.01.2011 року, згідно якого слід низу взуття, зафіксований на гіпсовому зліпку та слід низу підошви взуття, який відобразився на поверхні прозорої поліетиленової плівки, виявлені та вилучені під час огляду місця пригоди в господарстві ОСОБА_6, залишені взуттям того ж типу, що і черевики чорного кольору, вилучені у ОСОБА_4 (а. с.124-132);

- протоколом відтворення обстановки та обставин події злочину за участю підозрюваного ОСОБА_4 та ілюстративною таблицею до нього, під час якого ОСОБА_4 продемонстрував, яким чином вчинив злочин (а. с.182-197);

- протоколом відтворення обстановки та обставин події злочину за участю обвинуваченого ОСОБА_4 із застосуванням відеозапису, під час якого ОСОБА_4 продемонстрував, яким чином вчинив злочин (а. с.206-213);

- протоколом очної ставки, проведеної між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, під час якої вони підтримали свої свідчення, дані під час допитів в якості обвинувачених (а. с.254-256 );

- речовими доказами, приєднаними до кримінальної справи пара взуття ОСОБА_4 зимові ботинки, гіпсовий зліпок взуття, які знаходяться в камері схову Білопільського РВ УМВС (а. с.151) ;

- іншими матеріалами кримінальної справи за їх сукупності.

За таких обставин суд приходить до висновку, що вина підсудних ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у скоєнні інкримінованого їм злочину в ході судового слідства знайшла своє повне підтвердження.

Таким чином, дії ОСОБА_4 та ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч. 3 ст.187 КК України, як розбій, тобто, напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя чи здоровя особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд має врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом'якшують та обтяжують покарання.

При призначенні виду та міри покарання ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відноситься до категорії особливо тяжких, та ступінь його вини, особу підсудного, який посередньо характеризується за місцем мешкання, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, у лікаря нарколога лікувався із діагнозом «алкоголізм», а також помякшуючі його відповідальність обставини, а саме, визнання вини, сприяння розкриттю злочину і встановленню істини у справі, часткове відшкодування спричиненої злочином шкоди.

Обставиною, що обтяжує відповідальність ОСОБА_4 є вчинення злочину у стані алкогольного спяніння.

Враховуючи вищевикладені помякшуючі відповідальність підсудного ОСОБА_4 обставини, суд приходить до висновку, що необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів буде покарання із застосуванням ст. 69 КК України - нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 3 ст. 187 КК України, у виді позбавлення волі.

Крім того, ч. 3 ст. 187 КК України за якою засуджується ОСОБА_4 в якості обовязкової додаткової міри покарання передбачає конфіскацію майна. В абзаці 4 п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України „ Про практику призначення судами кримінального покарання „ від 24 жовтня 2003 року № 7( з наступними змінами та доповненнями Постанова Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року № 8) вказано, що з підстав зазначених у ч. 1 ст. 69 КК України, суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене санкцією статті Особливої частини КК України як обовязкове. З урахуванням декількох обставин (щире каяття, активне сприяння в розкритті злочину, часткове відшкодування шкоди, наявність хворої матері), що помякшують покарання підсудного та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд вважає можливим із застосуванням ст. 69 КК України, не призначати ОСОБА_4 додаткової міри покарання конфіскації майна, яка передбачена, як обовязкова в санкції ч. 3 ст. 187 КК України.

При призначенні виду та міри покарання ОСОБА_5 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відноситься до категорії особливо тяжких та ступінь його вини, особу підсудного, який задовільно характеризується за місцем мешкання, перебуває на обліку у лікаря нарколога, у лікаря-психіатра не перебуває, а також помякшуючі його відповідальність обставини, а саме: визнання вини, сприяння розкриттю злочину і встановленню істини у справі, часткове відшкодування спричиненої злочином шкоди.

Обставиною, що обтяжує відповідальність ОСОБА_5 є вчинення злочину у стані алкогольного спяніння.

Враховуючи вищевикладені помякшуючі відповідальність підсудного ОСОБА_5 обставини, суд приходить до висновку, що необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів буде покарання із застосуванням ст. 69 КК України - нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 3 ст. 187 КК України, у виді позбавлення волі .

Крім того, ч. 3 ст. 187 КК України за якою засуджується ОСОБА_5 в якості обовязкової додаткової міри покарання передбачає конфіскацію майна. В абзаці 4 п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України „ Про практику призначення судами кримінального покарання „ від 24 жовтня 2003 року № 7( з наступними змінами та доповненнями Постанова Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року № 8) вказано, що з підстав зазначених у ч. 1 ст. 69 КК України, суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене санкцією статті Особливої частини КК України як обовязкове. З урахуванням декількох обставин (щире каяття, активне сприяння в розкритті злочину, часткове відшкодування шкоди ), що помякшують покарання підсудного та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд вважає можливим із застосуванням ст. 69 КК України, не призначати ОСОБА_5 додаткової міри покарання конфіскації майна, яка передбачена, як обовязкова в санкції ч. 3 ст. 187 КК України.

Позов потерпілої ОСОБА_6 до підсудних ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди у сумі 10 000 грн. підлягає частковому задоволенню на суму 6 000 грн., так як суд вважає, що саме на таку суму потерпілій була заподіяна моральна шкода, що виразилась у душевних стражданнях, яких вона зазнала під час скоєння злочину проти неї, в іншій частині позову про відшкодування моральної шкоди необхідно відмовити.

Стягненню з підсудних у дольовому порядку на користь НДЕКЦ УМВС України у Сумській області підлягають кошти за проведення товарознавчої, дактилоскопічної та трасологічних експертиз у сумі 3378 грн. (а. с. 67, 81, 93, 104, 114, 124, 139).

Речові докази гіпсовий зліпок взуття, який знаходяться в камері схову речових доказів Білопільського РВ УМВС (а. с. 152) знищити, зимові ботинки ОСОБА_4, які знаходяться в камері схову речових доказів Білопільського РВ УМВС повернути йому як власнику.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 323, 324 КПК України, суд

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, і призначити йому покарання за цим законом із застосуванням ст. 69 КК України у виді 5 (п»яти) років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань за даним вироком і вироком Недригайлівського районного суду Сумської області від 24 лютого 2011 року, призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк п»ять років три місяці без конфіскації майна.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишити попередній тримання під вартою.

Строк покарання відраховувати із 14 грудня 2010 року.

Зарахувати в строк відбуття покарання ОСОБА_4 частково відбуте покарання за вироком Недригайлівського районного суду від 24 лютого 2011 року - 13 грудня 2010 року .

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст.187 КК України, і призначити йому покарання за цим законом із застосуванням ст. 69 КК України у виді п»яти років позбавлення волі, без конфіскації майна.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишити попередній тримання під вартою.

Строк покарання відраховувати із 23 грудня 2010 року.

Стягнути із ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у солідарному порядку на користь потерпілої ОСОБА_6 моральну шкоду в сумі 6 000 ( шість тисяч) грн.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь НДЕКЦ УМВС України в Сумській області 1689 грн.

Стягнути із ОСОБА_5 на користь НДЕКЦ УМВС України в Сумській області 1689 грн.

Речові докази гіпсовий зліпок взуття, який знаходяться в камері схову речових доказів Білопільського РВ УМВС (а. с. 152) знищити, зимові ботинки ОСОБА_4, які знаходяться в камері схову речових доказів Білопільського РВ УМВС повернути йому як власнику.

На вирок може бути подана апеляція до Апеляційного суду Сумської області через Білопільський районний суд протягом 15 діб з моменту його проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, - в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Суддя: