Дата документу Справа № 324/1473/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/768/16 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 324/1473/15-к
Категорія: ст.ст. 186 ч. 3, 187 ч. 3 КК України Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 серпня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю: прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000681, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бешилдик Джамбульського району Джамбульської області, який зареєстрований у АДРЕСА_1 , проживає у АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 186, ч. 3 ст. 187 КК України;

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Березівки Куйбишевського району Запорізької області, який зареєстрований у АДРЕСА_3 , проживає в АДРЕСА_4 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 186, ч. 3 ст. 187 КК України,

встановила:
До суду апеляційної інстанції на вирок Пологівського районного суду Запорізької області від 22.02.2016 року /т. 3 а.п. 86-94/ з апеляційними скаргами звернулись: обвинувачений від 24.04.2016 року /т. 3 а.п. 129-130/ та в його інтересах захисник ОСОБА_8 /т. 3 а.п. 104-106/, в яких:

обвинувачений просить оскаржуваний вирок скасувати за недоведеністю його вини у злочинах, за які він засуджений.

Ці свої вимоги апелянт обґрунтував за епізодом щодо ОСОБА_10 тим, що колючо-ріжучих предметів щодо неї він не застосовував та їй не погрожував, що підтвердила й сама потерпіла; відбитки рук, пальців, взуття, взяті за адресою: АДРЕСА_5 , за висновком експерта не можуть належати саме йому, не була вилучена викрутка, якою нібито погрожували потерпілій, а також не було проведено слідчих експериментів.

Також апелянт зазначив, що відсутні докази та не підтверджений факт його участі у вчиненні злочину за ч. 3 ст. 186 КК України, у тому числі за епізодом грабежу щодо потерпілої ОСОБА_11 , а є тільки його щире каяття та неоспорювання цих фактів у суді;

захисник просить оскаржуваний вирок щодо ОСОБА_7 змінити, перекваліфікувати його дії за епізодом нападу 24.09.2014 року на ОСОБА_10 з ч. 3 ст. 187 на ч. 3 ст. 186 КК України та призначити покарання по цій статті у виді мінімально допустимого розміру, передбаченого санкцією статті, а також пом`якшити остаточне покарання на підставі ст. ст. 70, 71 КК України до мінімально допустимих розмірів.

На думку апелянта, суд, обґрунтовуючи вину ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 187 КК України по епізоду нападу на ОСОБА_10 , взяв за основу в якості доказів лише показання потерпілої, яка конкретно не вказала про те, що саме ОСОБА_7 погрожував їй викруткою, тому його дії за цим епізодом необхідно кваліфікувати за ч. 3 ст. 186 КК України.

Також, як вважає захисник, при призначенні покарання за ч. 3 ст. 186 КК України суд недостатньо врахував зазначені у вироку такі обставини, як: визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, що він має на утриманні неповнолітніх дітей, і призначив обвинуваченому занадто суворе покарання, як за ч. 3 ст. 186 КК України, так і остаточне на підставі ст. ст. 70, 71 КК України.

Зазначеним вироком ОСОБА_7 визнано винним та засуджено:
- за ч. 3 ст. 186 КК України до шести років позбавлення волі;

- за ч. 3 ст.187 КК України до восьми років позбавлення волі із конфіскацією всього майна, яке йому належить на праві особистої власності.

На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді восьми років позбавлення волі із конфіскацією всього майна, що йому належить на праві особистої власності.

Відповідно до ст. 71 КК України, до призначеного покарання частково приєднана невідбута частина покарання за вироком Пологівського районного суду Запорізької області від 26.03.2014 року, та остаточно ОСОБА_7 призначено покарання у виді дев`яти років позбавлення волі із конфіскацією всього майна, що йому належить на праві особистої власності.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з 17.08.2015 року, в який зарахований строк попереднього ув`язнення з 17.08.2015 року по 22.07.2016 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком суду законної сили залишений без змін - тримання під вартою.

Вирішена доля речових доказів на підставі ст. 100 КПК України.

У вироку також зазначено, що ОСОБА_7 раніше судимий:

- 15.02.2002 року Пологівським районним судом Запорізької області за ст. 117 ч. 3 КК України (в ред. 1960 року), ст. 263 ч. 1 КК України до шести років шести місяців позбавлення волі, постановою Запорізького районного суду Запорізької області від 28.12.2005 року покарання у виді позбавлення волі замінено більш м`яким покаранням у виді виправних робіт строком на один рік дев`ять місяців один день з утриманням 10% заробітної плати в дохід держави;

- 18.06.2007 року Пологівським районним судом Запорізької області за ст. 389 ч. 2 КК України до одного року одного місяця позбавлення волі;

- 26.03.2014 року Пологівським районним судом Запорізької області за ст. ст. 307 ч. 2, ст. ст. 69, 75, 76 КК України до п`яти років позбавлення волі з іспитовим строком на три роки.

Цим самим вироком засуджений й ОСОБА_9 за ст. ст. 186 ч. 3 та 187 ч. 3 КК України, із застосуванням ст. 70 ч. 1 КК України, остаточно до семи років позбавлення волі з конфіскацією майна, щодо якого вирок не оскаржується і міра запобіжного заходу не обиралась.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та апеляційних скарг, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційні скарги, узгодили вимоги по кожній з них і просять скасувати вирок та призначити новий розгляд у суді першої інстанції; прокурора із запереченнями стосовно доводів апеляційних скарг та обґрунтованості вимог апеляційних скарг про скасування вироку у повному обсязі, але у зв`язку з його невідповідністю вимогам ст. 374 КПК України; вивчивши матеріали судового кримінального провадження, перевіривши та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів доходить наступного висновку.

Згідно з вироком суд визнав обвинуваченого винним та засудив за те, що:
- 07 травня 2014 року, приблизно о 01 годині 00 хвилин, ОСОБА_7 , вступивши попередньо в злочинну змову з ОСОБА_12 , стосовно якого у зв`язку з його розшуком судом кримінальне провадження виділене в окреме провадження, маючи єдиний злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, поєднане з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого та поєднане з проникненням у житло (грабіж), в масках на обличчях, прийшли до домоволодіння ОСОБА_13 , 1927 року народження, яке розташоване у АДРЕСА_6 . Знаходячись біля вхідних дверей зазначеного житлового будинку, вони, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, шляхом виставлення скла з віконної рами в стіні веранди, з підвіконника дістали ключ від замку дверей, який раніше там залишила ОСОБА_13 , та відчинивши їх, проникли всередину будинку, де в цей час перебувала ОСОБА_13 , яка відпочивала. Знаходячись всередині будинку, ОСОБА_7 і ОСОБА_12 , діючи умисно та спільно, погрожуючи ОСОБА_13 застосуванням відносно неї насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, почали шукати в приміщенні будинку гроші. Виявивши грошові кошти в сумі 35 400 грн., які належать ОСОБА_13 та які лежали в згортку з хустини під подушкою на ліжку, яке стояло поруч з ліжком, на якому в той час відпочивала ОСОБА_13 , відкрито та незаконно заволоділи ними. Вказаними діями ОСОБА_7 і ОСОБА_12 завдали потерпілій ОСОБА_13 матеріальні збитки на суму 35 400 грн.;

- 24 вересня 2014 року, ОСОБА_7 , продовжуючи свою злочинну діяльність, 24 вересня 2014 року, приблизно о 22 годині 00 хвилин, вступив попередньо в злочинну змову з ОСОБА_12 , стосовно якого у зв`язку з його розшуком судом кримінальне провадження виділене в окреме провадження, та маючи єдиний злочинний умисел, спрямований на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, поєднаний з проникненням до житла, в масках на обличчях, прийшли до домоволодіння ОСОБА_10 , 1936 року народження, яке розташоване у АДРЕСА_7 , де ОСОБА_12 , шляхом виставлення скла з віконної рами, проник всередину будинку та відчинив вхідні двері, після чого покликав до будинку ОСОБА_7 . Увійшовши до будинку, побачили ОСОБА_10 , яка перебувала на той час у будинку і відпочивала. Знаходячись вдвох у приміщенні будинку, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно та спільно, погрожуючи ОСОБА_10 застосуванням відносно неї насильства, яке є небезпечним для життя чи здоров`я, що виразилося у демонстрації та приставлянні до життєво важливих органів потерпілої предмету, зовні схожого на викрутку, почали шукати в приміщенні будинку гроші. Виявивши грошові кошти в сумі 13 800 грн., які належали ОСОБА_10 та які лежали в гаманці під подушкою на ліжку в спальні будинку, незаконно заволоділи ними. Крім того, ОСОБА_7 і ОСОБА_12 незаконно заволоділи грошовими коштами в сумі 150 грн., які знаходилися в серванті в зальній кімнаті, мобільним телефоном марки «Samsung» модель GT-E 1080 і» вартістю 160 грн. з сім-картою мобільного оператора МТС вартістю 10 грн., на рахунку якої були грошові кошти в сумі 60 грн., який знаходився на столі в спальні будинку, а також мережевим зарядним пристроєм до зазначеного мобільного телефону вартістю 280 грн., який знаходився на підвіконні в спальні будинку, та які належали ОСОБА_10 . Зазначеними діями ОСОБА_7 і ОСОБА_12 завдали потерпілій ОСОБА_10 матеріальні збитки на загальну суму 14 460 грн.;

-15 листопада 2014 року, приблизно о 22 годині 00 хвилин, ОСОБА_7 , вступивши попередньо в злочинну змову з ОСОБА_12 , стосовно якого у зв`язку з його розшуком судом кримінальне провадження виділене в окреме провадження, та маючи єдиний злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, вчинене повторно і поєднане з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого та поєднане з проникненням у житло (грабіж), в масках на обличчях, прийшли до домоволодіння ОСОБА_14 , 1928 року народження, яке розташоване у АДРЕСА_1 . Знаходячись біля вхідних дверей літньої кухні на подвір`ї зазначеного житлового будинку, ОСОБА_12 , смикнувши їх, внаслідок чого утворився отвір, побачив, що вони були зачинені зсередини на металевий гачок. Після цього ОСОБА_12 , пропустивши фрагмент металевого дроту в отвір, який утворився між вхідними дверима та рамою, відчинив їх та разом з ОСОБА_7 проникли всередину приміщення літньої кухні, де в цей час знаходилася ОСОБА_14 , яка відпочивала. Після цього ОСОБА_7 і ОСОБА_12 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно та спільно, погрожуючи ОСОБА_14 застосуванням відносно неї насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, почали шукати в приміщенні літньої кухні гроші. Виявивши грошові кошти в сумі 1 385 грн., які належали ОСОБА_14 та які лежали в гаманці на лавці, незаконно заволоділи ними. Крім того, ОСОБА_7 і ОСОБА_12 незаконно заволоділи грошовими коштами в сумі 20 грн., які лежали на кухонному столі в літній кухні, грошовими коштами в сумі 40 грн., які лежали на підвіконні літньої кухні, пляшкою горілки «Пшенична» ємністю 0,5 л вартістю 47 грн., які належали ОСОБА_14 . Зазначеними діями ОСОБА_7 і ОСОБА_12 завдали потерпілій ОСОБА_14 матеріальні збитки на загальну суму 1 492 грн.

Також суд визнав винним обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні двох епізодів злочинів, скоєних 29 травня 2014 року при обставинах, наведених у вироку, за які засудив, що в апеляційному порядку не оскаржується, однак вирок і в цій частині підлягає перегляду апеляційною інстанцією у порядку ч. 2 ст. 404 КПК України з метою захисту порушених судом прав обвинуваченого.

Відповідно до норм, закріплених у ст. 7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, у тому числі такій засаді, як законність (ст. 9).

З огляду на положення ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як передбачено ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку, у разі визнання особи винною, зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений, тобто відповідна кваліфікація дій винної особи по конкретному, у тому числі по кожному з епізодів діянь; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів; мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою.

Суд, при ухвалені вироку не дотримався зазначених вимог закону, який належним чином не вмотивував, як в частині доведеності вини обвинувачених у висунутому їм обвинуваченні, так і в частині зміненого судом обвинувачення, висновки і рішення по якому не узгоджуються між собою і є суперечливими, по кожному з епізодів діянь, по яким суд визнав вину обвинувачених доведеною, відсутня кваліфікація дій.

Суд визнав обвинуваченого ОСОБА_7 винним у вчиненні трьох епізодів діянь, за які засудив його за ч. 3 ст. 186 КК України та ч. 3 ст. 187 КК України.

При цьому, по епізоду у відношенні потерпілої ОСОБА_14 , яку під час судового розгляду не допитував і у відношенні дій до якої обвинувачений визнав себе винним і по обставинам подій заперечень не мав, суд дійшов висновку, що докази його вини про напад на цю потерпілу відсутні, і що є сумніви про вчинення обвинуваченим цього злочину.

Не дивлячись на зроблені висновки, суд змінив обвинувачення і перекваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_7 по епізоду діянь у відношенні потерпілої ОСОБА_14 з ч. 3 ст. 187 КК України на ч. 3 ст. 186 КК України., за якою засудив його.

Кваліфікацію дії обвинуваченого ОСОБА_7 по епізодам у відношенні потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_10 суд, відповідно до вимог ст. 374 КПК України, не виклав і не вмотивував свої висновки про доведеність його вини по епізоду діянь щодо потерпілої ОСОБА_10 , по відношенню до якої обвинувачений заперечував напад і застосування насильства.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_7 пояснив, що вину у злочинах, за які його засудженого, він не визнає і вважає її по всім епізодам обвинувачення не доведеною.

Доводи, наведені обвинуваченим та його захисником в апеляційних скаргах, а також невмотивованість вироку, унеможливлюють прийняття апеляційною інстанцією по ним остаточного рішення.

Аналогічні порушення допустив суд і при ухваленні вироку у відношенні обвинуваченого ОСОБА_9 , якого по двом епізодам діянь у відношенні потерпілих ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 засудив за ч. 3 ст. 187 КК України та ч. 3 ст. 187 КК України, дії по яким не кваліфікував і висновки про доведеність вини цього обвинуваченого по кожному з епізодів належним чином не вмотивував, у тому числі в частині невизнання обвинуваченим вини у злочині, передбаченому ч. 3 ст. 187 КК України, зміст пояснень по якому у вироку відсутній.

Недотримання судом наведених вимог кримінального процесуального закону відобразилось на законності і обґрунтованості вироку, який згідно з ч. 9 та ч. 1 ст. 412 КПК України, підлягає скасуванню у зв`язку допущенням судом істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, з призначенням нового розгляду у тому ж суді першої інстанції в іншому його складі зі стадії підготовчого судового засідання.

Колегія суддів також вважає за необхідне звернути увагу на те, що суд в обсязі обвинувачення не вправі посилатись на прізвище особи, стосовно якої матеріали виділені в окреме провадження і відсутній обвинувальний вирок, чому суд не дав відповідної оцінки при перевірці обвинувального акта та викладенні змісту обвинувачення у вироку.

По провадженню обвинувачений ОСОБА_7 тримається під вартою.

Підставою для обрання обвинуваченому такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, була наявність ризиків, які унеможливлювали обрання відносно нього іншого, більш м`якого запобіжного заходу.

У зв`язку з тим, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції, під час апеляційного розгляду сторонами, у тому числі стороною захисту, не заявлялись клопотання про зміну обвинуваченому запобіжного заходу, а колегією суддів не встановлені підстави для зміни зазначеного запобіжного заходу на більш м`який вид, то строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 належить продовжити на 60 днів, а саме по 01.10.2016 року включно.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

ухвалила:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 від 24.04.2016 року та апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Пологівського районного суду Запорізької області від 22.02.2016 року по кримінальному провадженню щодо обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 скасувати та призначити новий розгляд у тому ж суді першої інстанції в іншому його складі.
Продовжити строк тримання обвинуваченому ОСОБА_7 під вартою на шістдесят днів по 01.10.2016 року включно.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4