Справа № 296/2449/16-к
У Х В А Л А

16 березня 2016 року м.Житомир

Слідчий суддя Корольовського районного суду м. Житомира ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши подані старшим слідчим ГУ НП України в Житомирській області ОСОБА_3 матеріали клопотання про накладення арешту на майно,-

В С Т А Н О В И В:

У провадженні ГУ НП в Житомирській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000221 від 21.10.2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.191 КК України.

Слідчий звернулася з клопотанням, погодженим прокурором відділу прокуратури Житомирської області ОСОБА_4 , про накладення арешту на майно, яке було виявлено та вилучено 25.02.2016 року у ході проведення обшуку в житлі та іншому домоволодінні ОСОБА_5 , де проживає ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_1 , зазначаючи в обгрунтування, що вилучені документи і речі можуть мати значення речових доказів у кримінальному провадженні та мають статус тимчасово вилученого майна. Крім того, зазначає, що зазначене у клопотанні майно набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину.

Згідно положень ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

При цьому у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

У випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених КК України.

Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за вищу або нижчу ринкової вартості і знала чи повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1-4 частини першої статті 96-2 КК України.

У випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

У випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Відповідно до вимог ст.171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Однак, всупереч вимог ст.171 КПК України у клопотанні відсутнє будь-яке обґрунтування необхідності арешту кожного з перелічених у клопотанні документів, їх копій, в частині відповідності кожного з документів критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України (у випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 КПК України) або можливості спеціальної конфіскації чи конфіскації цих документів тощо з зазначенням процесуального статусу їх власників саме відповідно до положень ст.170 КПК України. При цьому, до клопотання не додані оригінали або копії документів та інших матеріалів саме в обґрунтовання доводів клопотання.

Згідно ч.3 ст.172 КПК України слідчий суддя, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

Керуючись ст.ст.170-173, 309 КПК України,-

У Х В А Л И В:

Клопотання про арешт майна повернути прокурору та встановити строк в сімдесят дві години для усунення недоліків.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1