Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/558/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 186 (82, 86-1, 141) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29.09.2016 м. Кропивницький
Колегія суддів Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

захисників обвинувачених адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,

потерпілого ОСОБА_15 ,

переглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому, у режимі відеоконференції за участі обвинуваченого ОСОБА_11 , за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , адвоката ОСОБА_9 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_16 , адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , адвоката ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 , прокурора ОСОБА_6 , вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14 квітня 2016 року, за яким

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кропивницьке Новоукраїнського району Кіровоградської області, українця, громадянина України, безробітного, не одруженого, без утриманців, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , не має судимостей,

визнано винуватим та засуджено за: ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк два роки; ч. 3 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк сім років; ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк сім років з конфіскацією всього майна, належного на праві приватної власності. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк сім років з конфіскацією всього належного на праві приватної власності майна;

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Соколівське Кіровоградського району Кіровоградської області, українця, громадянина України, безробітного, одруженого, із малолітньою дитиною на утриманні, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 , не має судимостей,

визнано винуватим та засуджено за: ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк два роки; ч. 3 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк сім років; ч. 2 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі на строк сім років з конфіскацією всього майна, належного на праві приватної власності. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк сім років з конфіскацією всього належного на праві приватної власності майна;

ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Кіровограда, українця, громадянина України, безробітного, не одруженого, без утриманціа, зареєстрованого та проживає за адресою: АДРЕСА_5 , не має судимостей,

визнано винуватим та засуджено за: ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк два роки; ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк шість років. На підставі ч.1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк шість років з конфіскацією всього належного на праві приватної власності майна;

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця с. Підгайці Кіровоградського району Кіровоградської області, українця, громадянина України, безробітного, одруженого, із малолітньою дитиною на утриманні, зареєстрованого та проживає за адресою: АДРЕСА_6 , не має судимостей

визнано винуватим та засуджено за: ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк два роки; ч 3 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк шість років; ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк шість років з конфіскацією всього належного на праві приватної власності майна. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк шість років з конфіскацією всього належного на праві приватної власності майна.

Ухвалено цивільний позов ОСОБА_17 задовольнити повністю, стягнути з ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 солідарно, на користь ОСОБА_17 , майнову шкоду, заподіяну кримінальним правопорушенням у розмірі 28 551 гривень 11 копійок.

Ухвалено цивільний позов ОСОБА_15 задовольнити частково, стягнути з ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 на користь ОСОБА_15 майнову шкоду, заподіяну кримінальним правопорушенням у розмірі 29 076 гривень, в іншій частині цивільного позову відмовити.

на користь держави по судових витрат з кожного.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , з кожного, на користь держави процесуальні витрати у розмірі 2 479 гривень 29 копійок на залучення експерта.

Вироком суду першої інстанції визнано винуватими: ОСОБА_11 - у таємному викрадення майна (крадіжка), вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб; у відкритому викраденні майна (грабіж), поєднаному з проникненням у інше приміщення, за попередньою змовою групою осіб; у відкритому викраденні майна (грабіж), поєднаному з проникненням у інше приміщення, за попередньою змовою групою осіб, вчиненому повторно; у незаконному заволодінні транспортним засобом, за попередньою змовою групою осіб, вчиненому повторно; ОСОБА_14 у вчиненні таємного викрадення майна (крадіжка), вчиненого повторно, за попередньою змовою групою осіб; у відкритому викраденні майна (грабіж), поєднаному з проникненням у інше приміщення, за попередньою змовою групою осіб; у незаконному заволодінні транспортним засобом, за попередньою змовою групою осіб, вчиненому повторно; ОСОБА_12 у вчиненні таємного викрадення майна (крадіжка), вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб; у відкритому викраденні майна (грабіж), поєднаному з проникненням у інше приміщення, за попередньою змовою групою осіб; у відкритому викраденні майна (грабіж), поєднаному з проникненням у інше приміщення, за попередньою змовою групою осіб, вчиненому повторно; у незаконному заволодінні транспортним засобом, за попередньою змовою групою осіб, вчиненому повторно; ОСОБА_16 у вчиненні таємного викрадення майна (крадіжка), вчиненого повторно, за попередньою змовою групою осіб; у незаконному заволодінні транспортним засобом, за попередньою змовою групою осіб, вчиненому повторно.

Кримінальні правопорушення вчинено при наступних обставинах.

ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , 19 березня 2014 року, використовуючи автомобіль "Део Ланос", д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_12 , приїхали до території вказаної автостоянки по вул. Київській 48-а у м. Кіровограді де знаходиться АЗС ТОВ "Інтертем".

Близько 01 години, 19 березня 2014 року, з метою перевірки навколишньої обстановки, визначення кількості осіб, які перебувають на АЗС, ОСОБА_11 й ОСОБА_12 , спрямували автомобіль, в якому перебували, на територію стоянки.

Виявивши, лише одного оператора-заправника, ОСОБА_11 й ОСОБА_12 від`їхали, на узбіччя вул. Київської, де продовжили свої спостереження.

Близько 04 години 20 хвилин, впевнившись у безпечному й безперешкодному для них здійснені злочину, ОСОБА_11 й ОСОБА_12 , маючи намір на заволодіння грошовими коштами, що знаходяться на АЗС, діючи спільно, підійшли до приміщення, де відпочивав ОСОБА_18 , при цьому ОСОБА_11 озброївся дерев`яною палицею і постукав у двері.

Коли ОСОБА_18 , відчинив двері та вийшов з приміщення, ОСОБА_11 й ОСОБА_12 , застосували до ОСОБА_18 фізичне насильство.

При цьому, ОСОБА_11 , з метою подавлення волі ОСОБА_18 , наявною у нього дерев`яною палицею, наніс останньому удар в ділянку лоба, від якого той впав на землю, а потім, побоюючись продовження відносно нього фізичного насильства, та з метою покликати на допомогу, побіг в сторону розташування приміщення охорони автостоянки.

В цей час, ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , продовжуючи неправомірні дії, направлені на безпосереднє заволодіння грошовими коштами, відкривши двері, проникли в приміщення , звідки відкрито викрали плащ ОСОБА_19 , вартістю 150 грн. та гроші в сумі 1 010 грн., які знаходились в кишені плаща та які є грошовою виручкою за реалізоване АЗС пальне, після чого, на згаданому автомобілі «Део Ланос», залишили територію заправної станції.

В подальшому, викрадені, кошти, ОСОБА_11 й ОСОБА_12 розподілили між собою й звернули кожен у свою власність.

Згідно з висновком експерта № 1307 від 13.11.2014 р., ОСОБА_18 , у результаті скоєння відносно нього злочину, заподіяні тілесні ушкодження у вигляді рани в ділянці лоба. Дане тілесне ушкодження відноситься до категорії легкого тілесного ушкодження, яке викликало короткочасний розлад здоров`я і не є небезпечним для життя та здоров`я в момент спричинення.

Крім того, в ніч на 28 квітня 2014 року, обравши предметом посягання грошові кошти, виручені, від реалізації пального на ПП «Літа», розташованій по вул. Шосейній, 45 в с. Соколівське Кіровоградського району, ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , використовуючи автомобіль «Део Ланос», який орендував ОСОБА_14 , прибули до території вказаної автозаправки.

Близько 04 години, впевнившись у безпечному й безперешкодному для них здійсненні злочину, реалізуючи злочинний намір заволодіти грошовими коштами, які були на АЗС, за попередньою змовою, з метою виманити ОСОБА_20 з приміщення та створення видимості необхідності заправити автомобіль газом, ОСОБА_14 під`їхав до колонки.

Коли ОСОБА_20 вийшов з приміщення та заправив автомобіль - ОСОБА_11 й ОСОБА_12 , вискочили з автомобіля. При цьому, ОСОБА_11 і ОСОБА_12 застосували до ОСОБА_20 фізичне насильство. Так, ОСОБА_11 , бризнув йому в обличчя з балона, газом сльозогінної дії, а потім тричі наніс удари кулаком по голові та іншим частинам тіла, від яких той впав на землю.

Обшукавши ОСОБА_20 та виявивши в його кишені 350 грн., протиправно заволодів ними. Продовжуючи злочинні дії, ОСОБА_11 й ОСОБА_12 , проникли в приміщення «сторожки», а потім, використовуючи ключ вилучений у ОСОБА_20 , в адмінбудівлю.

Виявивши в ній записуючу апаратуру з камер відеоспостереження: монітор «ASUS» та 2 відеореєстратори: «Wizard MDVR09R» та «Dahua DVR 0404 LE-AN», ОСОБА_11 й ОСОБА_12 , незаконно заволоділи ними.

Заволодівши, таким чином, коштами у сумі 350 грн., з яких 250 грн. є грошовою виручкою за реалізоване на АЗС пальне, а 100 грн. особистими грошима ОСОБА_20 , та зазначеною відеозаписуючою апаратурою з камер відеоспостереження, вартістю 6 622,07 грн., яка належить ПП «Літа», а всього коштами і майном на загальну суму 6 972,07 грн., - ОСОБА_11 , ОСОБА_12 й ОСОБА_14 , на згаданому автомобілі «Део Ланос», залишили територію заправної станції.

Викрадені кошти, ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , розподілили між собою й звернули кожен у свою власність, а записуючу апаратуру віддали стороннім особам, які не були поінформовані щодо злочинного походження зазначених предметів.

Згідно з висновком експерта № 404 від 29.04.2014 р., ОСОБА_20 , у результаті скоєння відносно нього злочину, заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: крововиливу в потиличній ділянці голови, саден в ділянці правого променево-зап`ясного суглобу, правій кісті. Дані тілесні ушкодження відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, і не є небезпечним для життя та здоров`я в момент спричинення.

Крім того, 16 травня 2014 року, ОСОБА_11 й ОСОБА_12 , в нічний час використовуючи автомобіль ВАЗ 2101, д.н.з. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_12 , діючи спільно, у відповідності до попередньої домовленості, побачили автомобіль ВАЗ 2101, д.н.з. НОМЕР_3 , припаркований біля під`їзду № 3 будинку АДРЕСА_7 , який належить ОСОБА_21 .

ОСОБА_11 , за допомогою ключів від дверцят та запуску двигуна автомобіля ВАЗ 2101, проник до автомобіля та завів його. ОСОБА_12 , в цей час, залишився на місці спостерігати за навколишнім середовищем з метою попередження у разі виникнення перешкод у здійсненні злочину.

Завівши автомобіль, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , залишили місце скоєння злочину на викраденому таким чином транспортному засобі, баки якого заправлені на 20 л. бензину А92 й 20 л. газу, та в якому знаходились предмети, які, також, належать ОСОБА_21 , а саме: електронний тахометр, магнітола « ІНФОРМАЦІЯ_5 », саквояж з інструментами, домкрат імпортний.

Після чого ОСОБА_12 , і ОСОБА_11 прибули до місця мешкання ОСОБА_11 домоволодіння по АДРЕСА_2 , на подвір`ї якого залишили викрадений автомобіль ВАЗ 2101.

У подальшому, цієї ж дати, 16 травня 2014 року, ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , на території вказаного домоволодіння по АДРЕСА_2 , розукомплектували викрадений автомобіль. При цьому, акумуляторну батарею й високовольтні дроти, ОСОБА_12 , залишив собі. Ряд автозапчастин автомобіля реалізували стороннім особам, які, не були поінформовані, щодо злочинного походження зазначених предметів. Решту деталей і механізмів викраденого автомобіля, ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , реалізували як металевий брухт за відповідну грошову винагороду.

Виявленими у викраденому автомобілі предметами, які належать ОСОБА_22 , заволоділи та використали його на власний розсуд.

Крім того, в нічний час 25 травня 2014 року, ОСОБА_11 , ОСОБА_12 і ОСОБА_14 використовуючи автомобіль "Део Ланос", орендований ОСОБА_14 та під керуванням ОСОБА_12 , діючи спільно, у відповідності до попередньої домовленості, побачили автомобіль ВАЗ 2121 «Нива», д.н.з. НОМЕР_4 , запаркований біля під`їзду № 1, будинку АДРЕСА_8 , який належить ОСОБА_15 , та ОСОБА_12 зупинив автомобіль.

Маючи намір на заволодіння даним автомобілем, діючи спільно за попередньою домовленістю, ОСОБА_14 , заздалегідь підготовленими ключами від дверцят та запуску двигуна автомобіля ВАЗ, проник до автомобіля та завів його. При цьому, ОСОБА_12 із ОСОБА_11 залишилися на місці спостерігати за навколишнім середовищем з метою попередження спільника у разі виникнення перешкод у здійсненні злочину.

Завівши автомобіль, ОСОБА_14 залишив місце злочину, а ОСОБА_12 з ОСОБА_11 , - на автомобілі «Део Ланос» прослідували за ним до місця проживання ОСОБА_11 . Бак викраденого автомобіля був заправлений 6 л. бензину А-92, та в автомобілі знаходились предмети, які належать ОСОБА_15 , а саме: мобільний телефон «Nokia X2-02» з двома сім картками до нього операторів «МТС» та «Київстар», металева каністра ємністю 20 л.

ОСОБА_14 , а за ним ОСОБА_11 і ОСОБА_12 на автомобілі «Део Ланос», прибули до місця мешкання ОСОБА_11 по АДРЕСА_2 , на подвір`ї якого залишили викрадений, автомобіль ВАЗ 2121 «Нива», д.н.з. НОМЕР_4 .

У подальшому, цієї ж дати, 25 травня 2014 року, ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 та ОСОБА_16 , на території вказаного домоволодіння по АДРЕСА_2 , розукомплектували викрадений автомобіль.Частини автомобіля, як-то: стартер та конструкцію для передньої частини автомобіля, «кенгурятник» ОСОБА_11 реалізував в подальшому мешканцю м. Кіровограда ОСОБА_23 , який не був поінформований, щодо злочинного походження зазначених предметів. Решту деталей і механізмів викраденого автомобіля, ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , реалізували як металевий брухт за відповідну грошову винагороду.

Виявленими у викраденому автомобілі предметами, які належать ОСОБА_15 на суму 1 190 грн., ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , та ОСОБА_14 , таємно, заволоділи та використали його на власний розсуд.

Крім того, в ніч 22 червня 2014 року, ОСОБА_11 й ОСОБА_12 , пересуваючись пішки в районі вулиці Попова в м. Кіровограді, та виявивши автомобіль ВАЗ 2106, д.н.з. НОМЕР_5 , запаркований біля під`їзду № 2 будинку АДРЕСА_9 , який належить ОСОБА_24 вирішили ним заволодіти.

Реалізуючи злочинний намір, ОСОБА_11 , за допомогою ключів від дверцят та запуску двигуна, підійшовши до автомобіля ВАЗ 2106 проник в автомобіль та завів його. З місця скоєного ОСОБА_11 та ОСОБА_12 зникли на викраденому автомобілі, бак якого був заправлений 3 л. бензину А-92 й 3 л. газу, та в якому знаходились предмети, які належать ОСОБА_25 , а саме: автомагнітола імпортного виробництва «Соні», домкрат, набір інструментів (молоток, гайкові ключі), а також встановлені з автомобіля «Опель» передні сидіння

Після чого, ОСОБА_12 й ОСОБА_11 прибули на територію КООП «Гаражний» за адресою с. Соколівське Кіровоградського району, вул. Шосейна, 1-Д, в якому ОСОБА_11 винаймав у ОСОБА_26 на правах оренди гаражне приміщення № НОМЕР_6 , блок № НОМЕР_7 , в якому залишили викрадений автомобіль.

У подальшому, 25 червня 2014 року, ОСОБА_16 , ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , розукомплектували автомобіль на окремі частини, деталі і механізми, підготувавши їх до реалізації громадянам як запчастини. При цьому верхню кришку двигуна ОСОБА_12 залишив собі, зняте з автомобіля газове обладнання реалізували за 900 грн. мешканцю м. Кіровограда ОСОБА_27 , який не був поінформований щодо її злочинного походження.

Частину деталей і механізмів викраденого автомобіля, ОСОБА_11 , ОСОБА_12 й ОСОБА_16 , реалізували як металевий брухт за відповідну грошову винагороду. Предметами, які знаходились у автомобілі, які належать ОСОБА_25 , заволоділи та використали на власний розсуд.

Крім того, в нічний час 10 липня 2014 року, ОСОБА_11 разом з ОСОБА_16 , приїхавши на автомобілі «таксі» в район вулиці Волкова в м. Кіровограді та виявивши автомобіль ВАЗ 2121 «Нива» д.н.з. НОМЕР_8 , запаркований біля під`їзду №1 будинку АДРЕСА_10 , який належить ОСОБА_17 вирішили заволодіти даним майном.

З метою заволодіння вказаним автомобілем, ОСОБА_16 , за допомогою зв`язки автомобільних ключів, підібравши відповідний ключ, проник до салону автомобіля й сів за кермо. В свою чергу ОСОБА_11 , який перебував поруч, відштовхав автомобіль подалі від під`їзду, а ОСОБА_16 запустив його двигун. В подальшому, залишили місце скоєння злочину на викраденому автомобілі, бак якого був заправлений 4л. бензину А-92, та в якому знаходились предмети, які належать ОСОБА_28 , а саме: магнітола «Соні», електричний насос, комплект риболовецьких вудок (7шт.), комплект для підводного плавання, окуляри «Полароїд», ОСОБА_16 і ОСОБА_11 , прибули до місця мешкання ОСОБА_11 по АДРЕСА_2 , на подвір`ї якого залишили викрадений автомобіль ВАЗ 2121 «Нива» д.н.з. НОМЕР_8 .

Наступного дня ОСОБА_11 і ОСОБА_16 , на подвір`ї домоволодіння почали розукомплектовувати викрадений автомобіль на окремі частини, деталі й механізми, підготували їх продажу громадянам за гроші, як запасні частини.

Виявленими у автомобілі предметами, які належать ОСОБА_28 , на суму 4 144 грн., ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , заволоділи та використали його на власний розсуд, завдавши потерпілому ОСОБА_17 шкоду на суму 28 551,11грн. ОСОБА_17 на суму 4 144 грн.

В апеляційних скаргах:
-прокурор у кримінальному провадженні просить вирок суду першої інстанції скасувати у зв`язку із неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду, викладеним у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, та ухвалити новий вирок, яким визнати винуватими та призначити покарання: ОСОБА_11 за ч. 3 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк п`ять років, за ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк шість років з конфіскацією всього належного на праві власності майна, за ч. 3 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк дев`ять років з конфіскацією всього належного на праві власності майна, за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки; за ч. 5 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк сім років з конфіскацією всього належного на праві власності майна; на підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим. визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк дев`ять років з конфіскацією всього належного на праві власності майна; ОСОБА_12 за ч. 3 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк п`ять років, за ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк шість років з конфіскацією всього належного на праві власності майна, за ч. 3 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк вісім років з конфіскацією всього належного на праві власності майна, за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки; за ч. 5 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк сім років з конфіскацією всього належного на праві власності майна; на підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим. визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк вісім років з конфіскацією всього належного на праві власності майна; ОСОБА_16 за ч. 3 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк вісім років з конфіскацією всього належного на праві власності майна; за ч. 5 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк сім років з конфіскацією всього належного на праві власності майна; на підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим. визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк вісім років з конфіскацією всього належного на праві власності майна; ОСОБА_14 за ч. 3 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк п`ять років, за ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк шість років з конфіскацією всього належного на праві власності майна, за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки; на підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим. визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк шість років з конфіскацією всього належного на праві власності майна.

В обґрунтування своїх вимог зазначає наступні доводи.

Під час судового розгляду стороною обвинувачення внесено клопотання та надано на дослідження докази, отримані внаслідок НСРД, зокрема, аудіо записи контролю за телефонним розмовами ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , відеозаписи отримані в порядку НСРД аудіо-відео контроль особи ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 .. Однак незважаючи на відсутність явних ознак недопустимості даних доказів та будь-яких клопотань сторони захисту, якими би захист ставив під сумнів законність отримання вказаних доказів суд із своєї ініціативи в односторонньому порядку зняв дані докази з дослідження, а в подальшому визнав недопустимими з мотивів ненадання до суду доказів законності їх отримання (ухвал Апеляційного суду про надання дозволу на проведення НСРД та ін. документів). При цьому суд навіть не поставив дане питання на обговорення, належним чином не з`ясував всіх обставин здобуття вказаних доказів, не надав можливості підтвердити їх допустимість.

Крім того, знявши з дослідження вказані докази, а також відеозапис нападу на обвинувачених АЗС судом допущено ще і неповноту судового розгляду, оскільки докази які були надані до суду, досліджені взагалі не були, без будь яких на те законних підстав.

Сторона обвинувачення не погоджується із виключенням судом першої інстанції з обвинувачення кваліфікуючої ознаки вчинення кримінального правопорушення організованою групою осіб, оскільки вважає, що досудовим розслідуванням правильно встановлено кваліфікацію дій обвинувачених, за обставин, викладених в обвинувальному акті.

Прокурор вказує, що, незважаючи на встановлення в судовому засіданні обставин скоєння обвинуваченими суспільно небезпечних діянь, суд першої інстанції, припустившись істотних порушень кримінального процесуального закону та неповноти судового розгляду не взяв до уваги ряд доказів, що як наслідок призвело до необґрунтованої зміни кваліфікації вчинених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_16 злочинів, а саме виключення кваліфікуючої ознаки - вчинення злочину в складі організованої групи, що на переконання сторони обвинувачення є нічим іншим як невідповідністю висновків суду викладених в судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження.

Прокурор вказує, що у даному випадку наявні всі ознаки організованої групи, зокрема: наявність декількох осіб (трьох або більше)- у вчиненні злочинів брали участь три особи - ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , що підтверджено за результатами судового розгляду; попередня зорганізованість у спільне об`єднання для готування або вчинення двох чи більше злочинів, або одного злочину, що потребує тривалої підготовки,- як встановлено з матеріалів кримінальної справи організована злочинна група в складі згаданих осіб була попереднього утворена ОСОБА_11 , - тобто, попередньо до факту вчинення першого зафіксованого правоохоронними органами епізоду злочинної діяльності мала місце попередня організація в стійке об`єднання; об`єднаність злочинів єдиним планом з розподілом функцій учасників групи, спрямованих на досягнення цього плану,- беззаперечно злочини вчинені організованою групою в складі ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_16 , які були об`єднані злочинним планом, який розроблений організатором - Шамшуром та був доведений до безпосередніх виконавців - ОСОБА_12 та ОСОБА_16 , - вказаний факт слідує із самого механізму скоєння кримінальних правопорушень, які скоювались організовано на виконання злочинного плану - у якому ОСОБА_11 організовував здійснення незаконного заволодіння транспортними засобами, розподіляв ролі між учасниками ОЗГ, обирав об`єкт незаконного заволодіння, організовував розукомплектування транспортних засобів для якого орендував гараж та підібрав спеціального учасника ОЗГ; обізнаність всіх учасників такої групи з цим планом, оскільки всі учасники організованої злочинної групи узгоджено виконували відведені ОСОБА_11 ролі та постійно спілкувались між собою по мобільному зв`язку, що підтверджується належними та допустимими доказами у кримінальному провадженні, як протоколами обшуків та оглядів, а також доказами, отриманими в порядку НСРД, зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж; стійкість такого об`єднання, - в ході досудового розслідування встановлено та підтверджено в судових засіданнях, що організована група діяла у стабільному складі до якого входили ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , встановлено також тісні стосунки між обвинуваченими, про які навіть вони надали показання у судовому засіданні, вказавши що тривалий час до початку злочинної діяльності знайомі між собою та підтримували відносини, всі обвинувачені на час скоєння злочинів постійно спілкувались між собою, зокрема не тільки на тему незаконного заволодіння транспортними засобами, а і на теми не пов`язані із злочинною діяльністю, що вказує на їх тісні стосунки, тощо.

Крім цього, як вказує особа, яка подала апеляційну скаргу, судом першої інстанції, при ухваленні вироку, допущено неправильне застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме не застосування судом закону, який підлягав застосуванню у випадку перекваліфікації дій обвинувачених з більш тяжких кримінальних правопорушень на менш тяжкі.

Так, судом через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження необґрунтовано змінено правову кваліфікацію дій обвинувачених та призначено покарання обвинуваченим ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_16 за ч. 2 ст. 185 та ч. 2 ст. 289 КК України, тоді як підлягали застосуванню інші норми закону України про кримінальну відповідальність, а саме ч. 5 ст. 185 та ч. З ст. 289 КК України, - і вказані обставини стали можливі у зв`язку з необґрунтованою перекваліфікацією дій обвинувачених шляхом виключення додаткової кваліфікуючої ознаки - «вчинення злочину в складі організованої групи».

Окрім цього, судом першої інстанції допущено невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через його м`якість.

Так, судом призначено обвинуваченим ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 наближене до мінімальної межі санкції ч. 2 ст. 289 КК України, але без належного на те обґрунтування.

Окрім вже зазначеного, прокурор вказує про те, що судом першої інстанції допущено ще одне неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, яке полягає в наступному.

Так, судом призначено покарання обвинуваченим ОСОБА_11 за ч. 3 ст. 186 КК України - 7 років позбавлення волі, та за ч. 2 ст. 289 КК України - 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна, ОСОБА_12 за ч. З ст. 186 КК України - 7 років позбавлення волі, та за ч. 2 ст. 289 КК України - 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна, ОСОБА_14 за ч. З ст. 186 КК України - 6 років позбавлення волі, та за ч. 2 ст. 289 КК України - 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

При цьому суд призначив обвинуваченим остаточне покарання, використовуючи принцип поглинання більш суворим покаранням менш суворого.

Але, у зв`язку з тим, що покарання, призначені ОСОБА_11 ОСОБА_12 та ОСОБА_14 , є рівнозначними, - є незрозумілим, яке ж із призначених покарань поглинає інше.

На переконання сторони обвинувачення, таким чином судом допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування закону, який не підлягав застосуванню;

-обвинувачений ОСОБА_11 просить змінити вирок суду першої інстанції стосовно нього, призначити йому покарання за вчинені кримінальні правопорушення, - у виді позбавлення волі на строк п`ять років, зокрема: за ч. 2 ст. 185 КК України призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк один рік; за ч. 3 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк чотири роки; за ч. 2 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі на строк п`ять років без конфіскації майна; на підставі ст. 70 ч. 1 КК України, за сукупністю злочинів, визначити йому остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років без конфіскації майна; застосувати положення ст. 75 КК України та звільнити його від відбування покарання з випробуванням, встановити іспитовий строк тривалістю три роки.

Свої апеляційні вимоги умотивовує наступними доводами.

Не заперечує фактичних обставин справи, доведеності його винуватості та кваліфікації дій, як їх встановлено судом першої інстанції, проте вказує, що міра покарання, визначена йому судом є занадто суворою.

При призначенні йому покарання, як переконаний обвинувачений, судом першої інстанції не повною мірою враховано такі обставини як: відсутність судимості, повне визнання своєї винуватості, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відсутність настання тяжких наслідків внаслідок кримінального правопорушення, повне відшкодування шкоди потерпілим, наявність постійного місця проживання, позитивні характеристики по місцю проживання.

Крім того, обставини, які обтяжують йому покарання, - відсутні.

Тож, обвинувачений вважає, що його виправлення можливе без його ізоляції від суспільства;

-обвинувачений ОСОБА_29 просить скасувати вирок суду першої інстанції, звільнити від кримінальної відповідальності, визнавши невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено.

Мотивує свої вимоги такими доводами.

Вказує на однобічність та неповноту судового слідства, - судом першої інстанції не досліджено всіх обставин справи, а доказам надано не повної юридичної оцінки.

Не погоджується із кваліфікацією його дій за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України, оскільки така кваліфікація базується на припущеннях, хибних розрахунках розмірів завданої кримінальним правопорушенням майнової шкоди.

Вважає, що ні під час досудового розслідування, а ні під час судового розгляду, - не знайшло свого підтвердження те, що він мав на меті та мав умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом потерпілого, або ж на незаконне вилучення транспортного засобу у потерпілого всупереч його волі, він лише допомагав розкомплектовувати автомобілі, але не був обізнаний про деталі та мету цього, - вказане він вчиняв, оскільки між ним та іншими обвинуваченими малися довірливі та дружні стосунки, - жодної корисливої мети він не переслідував.

Вважає відсутньою суб`єктивну сторону кримінального правопорушення, передбаченого ст. 289 КК України, в його діях.

Крім того, вказує, що суд першої інстанції не мав задовольняти цивільні позови потерпілих, оскільки вони не відповідають вимогам ст. ст. 119, 120 ЦПК України, а мав залишити ці позови без розгляду;

-обвинувачений ОСОБА_14 просить скасувати вирок суду першої інстанції, звільнити від кримінальної відповідальності, визнавши невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено.

Мотивує свої вимоги такими доводами.

Вказує на однобічність та неповноту судового слідства, - судом першої інстанції не досліджено всіх обставин справи, а доказам надано не повної юридичної оцінки.

Не погоджується із кваліфікацією його дій за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України, оскільки така кваліфікація базується на припущеннях, хибних розрахунках розмірів завданої кримінальним правопорушенням майнової шкоди.

Вважає, що ні під час досудового розслідування, а ні під час судового розгляду, - не знайшло свого підтвердження те, що він мав на меті та мав умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом потерпілого, або ж на незаконне вилучення транспортного засобу у потерпілого всупереч його волі, він лише допомагав розкомплектовувати автомобілі, але не був обізнаний про деталі та мету цього, - вказане він вчиняв, оскільки між ним та іншими обвинуваченими малися довірливі та дружні стосунки, - жодної корисливої мети він не переслідував.

Вважає відсутньою суб`єктивну сторону кримінального правопорушення, передбаченого ст. 289 КК України, в його діях.

Крім того, вказує, що суд першої інстанції не мав задовольняти цивільні позови потерпілих, оскільки вони не відповідають вимогам ст. ст. 119, 120 ЦПК України, а мав залишити ці позови без розгляду;

-обвинувачений ОСОБА_12 просить вирок суду першої інстанції скасувати, оскільки він є невинуватим у вчиненні тих кримінальних правопорушень, за які засуджений судом першої інстанції.

Обґрунтовуючи свої вимоги, вказує, що вирок суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим;

-адвокат ОСОБА_9 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_16 , просить вирок суду першої інстанції стосовно її підзахисного скасувати, закрити кримінальне провадження за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України щодо нього за відсутності в його діяннях складу кримінального правопорушення.

Умотивовуючи апеляційні вимоги, зазначає, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, судом допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону України.

Як убачається з обвинувального акту, ОСОБА_16 , по усіх епізодах злочинного діяння, будучи членом організованої групи, виконуючи свою роль у групі, допоміг, розкомплектувавши викрадені автомобілі, деталі та механізми від якого у подальшому реалізували.

В судовому засіданні ОСОБА_16 свою винуватість не визнав, пояснивши, що тривалий час займався ремонтом автомобілів, інколи, на прохання, автомобілі розкомплектовував.

Зі змісту показань обвинуваченого також убачається, що по усіх епізодах злочинного діяння, за що його засуджено, - обвинувачений не був обізнаний із тим, що розкомплектовував крадені автомобілі, оскільки ОСОБА_11 , на прохання якого він виконував цю роботу (за грошову винагороду), не повідомляв його про те, звідки ці автомобілі. Участі у продажу запчастин та механізмів розкомплектованих автомобілів він не брав.

Як убачається зі змісту вироку суду першої інстанції, в підтвердження винуватості ОСОБА_16 покладено показання потерпілих ОСОБА_15 , ОСОБА_30 , ОСОБА_28 та протокол проведення слідчого експерименту від 18.09.2014 року, протокол впізнання по фотознімках за участю ОСОБА_31 від 16.09.2014 року.

Проте, на переконання адвоката, вказані докази не можуть покладатися в основу обвинувального вироку стосовно ОСОБА_16 , оскільки потерпілі лише підтвердили факт крадіжки автомобілів, однак не були очевидцями вчинення кримінального правопорушення, вказали, що обвинувачених бачать вперше, а протоколи слідчих дій є неналежними доказами, оскільки: протокол слідчого експерименту складений без участі захисника, де участь його була обов`язковою, при тому, що ОСОБА_16 взагалі вказував про те, що він підписував чисті бланки, на нього чинився тиск з боку працівників поліції, а протокол впізнання свідком при проведенні вказаної слідчої дії грубо порушено вимоги ч. 1, ч. 3 ст. 228 КПК України.

До того ж, свідок ОСОБА_31 взагалі не допитувався в судовому засіданні, а тому суд не мав права посилатися на показання вказаного свідка як на доказ винуватості ОСОБА_16 .

Також, судом першої інстанції безпідставно зазначено про те, що ОСОБА_16 визнав свою винуватість за участі захисника, під час досудового розслідування, оскільки це суперечить вимогам ст. 95 КПК України;

-адвокат ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 , просить вирок суду першої інстанції скасувати, закрити кримінальне провадження щодо його підзахисного.

В обґрунтування своїх вимог вказує на невідповідність висновків суду першої інстанції, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Зазначає, що обвинувачений ОСОБА_12 , будучи допитаним в судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що не має відношення до кримінальних правопорушень, що йому інкриміновані, в ході досудового розслідування він оговорив себе та інших обвинувачених, оскільки працівники органу досудового розслідування застосовували щодо нього недозволені методи слідства, погрожували фізичною розправою.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_12 надав показання, відповідно по яких: по епізодам злочинного діяння від 19 березня та 28 квітня 2014 року, він підвозив ОСОБА_11 , на прохання останнього, у своїх справах (оскільки займався перевезенням пасажирів), які події відбувалися на АЗС не бачив, а по епізоду злочинного діяння від 16 травня 2014 року - на прохання ОСОБА_11 супроводжував того з автомобілем ВАЗ 2101 білого кольору в район Балашівка м. Кіровограда, де ОСОБА_11 взяв автомобіль він не знав, та не запитував.

При цьому, будь-які запчастини від автомобіля він не продавав і не купував.

Судом першої інстанції в обґрунтування винуватості ОСОБА_12 покладено показання свідка ОСОБА_18 , при цьому, судом не умотивовано, чому він бере до уваги ці показання, та не бере до уваги показання обвинувачених;

-адвокат ОСОБА_7 , який захищає права обвинуваченого ОСОБА_11 , просить змінити вирок суду першої інстанції стосовно його підзахисного, призначити останньому покарання за вчинені кримінальні правопорушення, - у виді позбавлення волі на строк п`ять років, зокрема: за ч. 2 ст. 185 КК України призначити покарання у виді позбавлення волі на строк один рік; за ч. 3 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк чотири роки; за ч. 2 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі на строк п`ять років без конфіскації майна; на підставі ст. 70 ч. 1 КК України, за сукупністю злочинів, визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років без конфіскації майна; застосувати положення ст. 75 КК України та звільнити від відбування покарання з випробуванням, встановити іспитовий строк тривалістю три роки.

Свої апеляційні вимоги умотивовує наступними доводами.

Не заперечує фактичних обставин справи, доведеності винуватості та кваліфікації дій ОСОБА_11 , як їх встановлено судом першої інстанції, проте вказує, що міра покарання, визначена судом ОСОБА_11 , є занадто суворою.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_11 , судом першої інстанції не повною мірою враховано такі обставини як: відсутність судимості, повне визнання своєї винуватості, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відсутність настання тяжких наслідків внаслідок кримінального правопорушення, повне відшкодування шкоди потерпілим, наявність постійного місця проживання обвинуваченого, позитивні характеристики по місцю проживання.

Крім того, обставини, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_11 , - відсутні.

Відтак, на переконання адвоката, - виправлення його підзахисного можливе без його ізоляції від суспільства.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, думку учасників судового провадження, з яких: - прокурор просить вирок суду першої інстанції скасувати у зв`язку із неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду, викладеним у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, та ухвалити новий вирок, яким визнати винуватими та призначити покарання: ОСОБА_11 за ч. 3 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк п`ять років, за ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк шість років з конфіскацією всього належного на праві власності майна, за ч. 3 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк дев`ять років з конфіскацією всього належного на праві власності майна, за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки; за ч. 5 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк сім років з конфіскацією всього належного на праві власності майна; на підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим. визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк дев`ять років з конфіскацією всього належного на праві власності майна; ОСОБА_12 за ч. 3 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк п`ять років, за ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк шість років з конфіскацією всього належного на праві власності майна, за ч. 3 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк вісім років з конфіскацією всього належного на праві власності майна, за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки; за ч. 5 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк сім років з конфіскацією всього належного на праві власності майна; на підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим. визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк вісім років з конфіскацією всього належного на праві власності майна; ОСОБА_16 за ч. 3 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк вісім років з конфіскацією всього належного на праві власності майна; за ч. 5 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк сім років з конфіскацією всього належного на праві власності майна; на підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим. визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк вісім років з конфіскацією всього належного на праві власності майна; ОСОБА_14 за ч. 3 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк п`ять років, за ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк шість років з конфіскацією всього належного на праві власності майна, за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки; на підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим. визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк шість років з конфіскацією всього належного на праві власності майна; обвинувачений ОСОБА_11 та його захисник ОСОБА_7 просять змінити вирок суду першої інстанції, призначити покарання ОСОБА_11 за вчинені кримінальні правопорушення, - у виді позбавлення волі на строк п`ять років, зокрема: за ч. 2 ст. 185 КК України призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк один рік; за ч. 3 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк чотири роки; за ч. 2 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі на строк п`ять років без конфіскації майна; на підставі ст. 70 ч. 1 КК України, за сукупністю злочинів, визначити йому остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років без конфіскації майна; застосувати положення ст. 75 КК України та звільнити від відбування покарання з випробуванням, встановити іспитовий строк тривалістю три роки; обвинувачений ОСОБА_29 та в його інтересах адвокат ОСОБА_9 просять скасувати вирок суду першої інстанції, закрити кримінальне провадження щодо нього за відсутністю в діяннях складу кримінального правопорушення; обвинувачений ОСОБА_14 просить скасувати вирок суду першої інстанції, звільнити від кримінальної відповідальності, визнавши невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено; його процесуальні вимоги підтримав й його адвокат ОСОБА_10 ; обвинувачений ОСОБА_12 просить вирок суду першої інстанції скасувати, оскільки він є невинуватим у вчиненні тих кримінальних правопорушень, за які засуджений судом першої інстанції, також і адвокат ОСОБА_8 , який діє в його інтересах просить скасувати вирок суду щодо його підзахисного та закрити кримінальне провадження, також вислухавши думку потерпілого ОСОБА_15 , який вважав вирок суду першої інстанції несправедливим в частині вирішення позовних вимог всіх потерпілих, проте вирішення апеляційних скарг залишив на розсуд суду, зауваживши, що міра покарання обвинувачених його не хвилює, дослідивши матеріали кримінального провадження, зваживши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_11 , адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , слід залишити без задоволення, апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_14 ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , адвоката ОСОБА_9 яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_16 , адвоката ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 , прокурора ОСОБА_6 задовольнити частково, проте вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Підстави для скасування судового рішення судом апеляційної інстанції регламентовані ст. 409 КПК України, зокрема, ними є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, також істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
У відповідності до ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог Кримінального процесуального кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

По причині скасування судом апеляційної інстанції вироку суду першої інстанції та призначення нового судового розгляду в суді першої інстанції, - суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 2 ст. 415 КПК України, не вирішує наперед питання про доведеність чи недоведеність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Тож, статтею 94 Кримінального процесуального кодексу України вимагається: слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Згідно із ч. 1 та ч. 3 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
При цьому, як вимагає п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, у разі визнання особи винуватою, у мотивувальній частині вироку зазначаються, зокрема, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів; мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою.
Зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону України судом першої інстанції порушено.
Як убачається із оскаржуваного вироку суду першої інстанції, із вступної його частини, а також і з обвинувального акту, ОСОБА_11 , ОСОБА_12 обвинувачувався у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 186, ч. 2, ч. 3 ст. 289, ч. 2, ч. 5 ст. 185 КК України, ОСОБА_16 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 289, ч. 5 ст. 185 КК України, ОСОБА_14 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 186, ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 185 КК України.
Після чого, судом першої інстанції у вироку зазначено, за яких обставин судом вважається встановленим вчинення обвинуваченими цих кримінальних правопорушень (аркуш провадження 94 вирок).
Надалі, суд, проаналізувавши докази, в їх сукупності, встановив про доведеність винуватості обвинувачених в скоєнні інкримінованих їм кримінальних правопорушень, про що безпосередньо зазначив у вироку (аркуш провадження 104).
Проте, як слідує зі змісту вироку та з його резолютивної частини, визнані винуватим та засуджені означені особи: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 186, ч. 2 ст. 289 КК України, а ОСОБА_16 за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України.
Тобто, встановлені судом обставини, - не відповідають висновкам суду, а мотивувальна частина резолютивній.
Також, судом першої інстанції визнано винуватим та засуджено ОСОБА_16 за вчинення кримінальних правопорушень, кваліфікованою ознакою яких є вчинення кримінального правопорушення за попередньою змовою групою осіб (таємне викрадення майна, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб та незаконне заволодіння транспортним засобом, повторно, за попередньою змовою групою осіб).
Проте, в мотивувальній частині вироку, суд першої інстанції, зазначаючи обставини, які визнані доведеними. за епізодами злочинних діянь від 25 травня 2014 року та 22 червня 2014 року (незаконне заволодіння автомобілем «Део Ланос», належним ОСОБА_15 та незаконне заволодіння автомобілем ВАЗ 2106, належним ОСОБА_24 )., вказав про вчинення даних злочинних діянь групою осіб відповідно, ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , - і ОСОБА_11 , ОСОБА_12 .
Також, вказано лише, що за допомогою ОСОБА_16 автомобіль розукомплектовано та реалізовано запчастини.
Тобто, формулювання обвинувачення щодо ОСОБА_16 , з огляду на те, за що його визнано винуватим та засуджено (ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 185 КК України), по цих епізодах злочинного діяння належно не зазначено, яку роль відігравав означений обвинувачений, зважаючи на кваліфікацію судом його дій як за попередньою змовою групою осіб, - не встановлено.
До того ж, слід зазначити, що суд першої інстанції, взагалі, по кожному конкретному епізоду злочинного діяння, не кваліфікував дії обвинувачених, не встановив належним чином формулювання обвинувачення та обсяг обвинувачення щодо кожного з обвинувачених, та поепізодно.
Крім наведеного, судом першої інстанції у мотивувальній частині вироку, де суд аналізує докази у кримінальному провадженні, оцінює їх окремо та у сукупності, посилається на протоколи проведення слідчих експериментів.
Разом із тим, судом такі докази як протоколи проведення слідчих експериментів - не досліджувалися; крім того, суд не конкретизує й про які саме протоколи слідчих експериментів йдеться, від якого числа, за чиєю участю (їх у рамках кримінального провадження проведено ряд) аркуш провадження 105, вирок.
До того ж, посилаючись на такі докази, суд не обґрунтував їх допитами осіб, які були запрошені понятими при проведенні слідчих експериментів; таких осіб судом першої інстанції не допитано.
Також, у вироку судом зазначено наступне: «Досудовим слідством, дії обвинувачених кваліфікуються за кваліфікуючою ознакою "організована група".».

Кваліфікуючу ознаку «організована група» судом першої інстанції з обвинувачення всіх обвинувачених виключено.

На вказане слід зауважити, мотивуючи такі висновки, судом не зазначено, кому, і з якого саме обвинувачення виключається кваліфікуюча ознака «організована група», адже, по-перше, - така кваліфікуюча ознака належала до інкримінованих правопорушень як за ч. 3 ст. 289 КК України та і за ч. 5 ст. 185 КК України; а по-друге, - обвинуваченому ОСОБА_14 , як те убачається із обвинувального акту, таке обвинувачення взагалі не інкримінувалося (із кваліфікуючою ознакою вчинення злочину організованою групою осіб аркуш провадження 20, обвинувальний акт, том 7).

Окрім наведеного, - судом першої інстанції допущено порушення вимог закону України про кримінальну відповідальність, що регламентують порядок призначення покарання.

Зокрема, обвинуваченому ОСОБА_16 , як те слідує з резолютивної частини вироку суду, за ч. 2 ст. 185 КК України призначено покарання у виді позбавлення волі на строк два роки, а за ч. 2 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі на строк шість років.

При цьому, остаточно, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточне покарання визначено у виді позбавлення волі на строк шість років, однак з конфіскацією майна, належного на праві приватної власності (аркуш 108, вирок).

Ухвалюючи рішення про цивільний позов, судом зазначено в резолютивній частині порядок стягнення з обвинувачених майнової шкоди на користь потерпілого ОСОБА_17 , проте не зазначив, у якому порядку слід стягнути грошові кошти з обвинувачених на користь потерпілого ОСОБА_15 , у відшкодування завданої майнової шкоди (аркуш провадження 108, вирок).

Наведені порушення вимог Кримінального процесуального кодексу України, апеляційний суд визнає як істотні порушення, якініяким чином не можуть бути усунені судом апеляційної інстанції, оскільки апеляційний суд не має права перебирати на себе функції суду першої інстанції, тобто заміняти суд першої інстанції, адже таким чином, фактично, з процесуальної точки зору нівелюється поняття інстанційності судового розгляду.

За таких самих підстав, не можуть бути усунені апеляційним судом такі порушення, як невмотивованість судового рішення та його необґрунтованість (вимоги ст.ст. 370, 374 КПК).

Зважаючи на зазначене, колегія суддів прийшла до висновку про скасування оскаржуваного вироку суду першої інстанції та призначенням нового судового розгляду даного кримінального провадженні в суді першої інстанції, під час якого слід взяти до уваги підстави, за яких скасовано наразі оскаржуване судове рішення, об`єктивно та повно дослідити всі докази у кримінальному провадженні в їх сукупності, надавши їм належну юридичну оцінку та належно умотивувавши прийняте судом рішення.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_11 , та в його інтересах адвокат ОСОБА_7 , в поданих апеляційних скаргах просили змінити вирок суду першої інстанції їх апеляційні скарги, з огляду на скасування оскаржуваного судового рішення, колегією суддів залишається без задоволення в повному обсязі.
Оскільки прокурором та всіма іншими особами, учасниками судового провадження, окрім зазначених обвинуваченого ОСОБА_11 та адвоката ОСОБА_7 , ставилося питання про скасування вироку суду першої інстанції, - в цій частині подані цими учасниками судового провадження апеляційні скарги прокурора підлягають задоволенню, в іншій частині вимог, зокрема, щодо ухвалення судом апеляційної інстанції нового вироку або закриття кримінального провадження, апеляційні скарги задоволенню не підлягають, тож, суд апеляційної інстанції задовольняє ці апеляційні скарги частково.
Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 408, 412, 415, 419, 424 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_11 , адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , залишити без задоволення.

Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_14 ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , адвоката ОСОБА_9 яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_16 , адвоката ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 , прокурора ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14 квітня 2016 року стосовно ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , ОСОБА_14 скасувати.

Призначити в Кіровському районному суді м. Кіровограда новий судовий розгляд кримінального провадження стосовно ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , ОСОБА_14 .
Запобіжний захід обвинуваченим ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , ОСОБА_14 продовжити на строк 60 днів, - з 29 вересня 2016 року до 27 листопада 2016 року.

Ухвала Апеляційного суду Кіровоградської області набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4