АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 619/2298/15-к Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/790/450/16 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2016р. колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:

- головуючого судді ОСОБА_2

- суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

- при секретарі ОСОБА_5

- за участю прокурора ОСОБА_6

- обвинуваченого ОСОБА_7

- захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8

- потерпілої ОСОБА_9

- представника потерпілої адвоката ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові апеляційні скарги заступника прокурора Харківської області, потерпілої ОСОБА_9 на вирок Дергачівського районного суду Харківської області від 25.11.2015 року, матеріали кримінального провадження №619/2298/15-к за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Зюкайло Верещагінського району Пермської області, громадянин України, не працюючий, з середньою освітою, одружений, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

засуджений за ч.2 ст.286 КК України до покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 (два) роки.

Відповідно до положень ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_11 від призначеного основного покарання з іспитовим строком на 3 (три) роки.

Згідно вимог ст. 76 КК України на ОСОБА_11 покладено наступні обов`язки: 1) не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; 2) повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнуто з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_9 моральну шкоду у розмірі 50000 (п`ятдесят тисяч) грн., та матеріальну шкоду у розмірі 41325 (сорок одна тисяча триста двадцять п`ять) грн.

Питання про речові докази та судові витрати вирішені.

Згідно вироку, ОСОБА_11 23.03.2015 року о 09 год. 10хв. керував технiчно справним автомобiлем «ВАЗ-2101», д/н НОМЕР_1 , та рухався зi швидкістю 60 км/год. по вул. Петровського у м. Дергачi Дергачiвського району Харкiвської областi зi сторони м. Харкова у напрямку смт. Золочiв.
Під час руху по вказанiй вулицi навпроти будинку №109 ОСОБА_11 грубо порушив вимоги п. 18.1 Правил дорожнього руку України, згiдно з яким:
п. 18.1 - «Водiй транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пiшохiдного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разi потреби зупинитися, щоб дати дорогу пiшоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека», - та в межах нерегульованого пiшохiдного переходу скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_12 , який перетинав проїжджу частину вул. Петровського по нерегульованому пiшохiдному переходу з права на лiво вiдносно напрямку руху автомобіля «ВА3-2101».
В результатi даної дорожньо-транспортної пригоди пiшоходу ОСОБА_12 спричинені тiлеснi ушкодження: синці та ссадна на верхніх кінцівках і гомілках, що як окремо так і сукупно відносяться до легкого тілесного ушкодження; травма грудної клітини - легкого тілесного ушкодження, яке спричинило короткочасний розлад здоров`я; черепно-мозкова травма, травма правого стегна та колінного суглобу, травма 1-го пальця правої стопи, як окремо так і сукупно - тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості за критерієм тривалості розладу здоров`я; травма лівого стегна - тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя.
Внаслідок отриманих ушкоджень потерпілий помер.
Причиною смерті ОСОБА_12 став травматичний шок як смертельне ускладнення зазначеної поєднаної черепно-мозкової та скелетної травми, та прямий причинний зв`язок між отриманими тілесними ушкодженнями та настанням смерті.
Порушення Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_11 виразились у тому, що він, керуючи технічно справним транспортним засобом - автомобілем «ВА3-2101», д/н НОМЕР_1 , наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебував пiшохiд, не вжив заходiв для зменшення швидкостi руху транспортного засобу аж до його зупинки, щоб дати дорогу пішоходу, та в межах нерегульованого пiшоxiдного переходу скоїв наїзд на пiшохода ОСОБА_12 , який перетинав проїжджу частину вул. Петровського з права на ліво вiдносно напрямку руху автомобiля «ВАЗ-2101».
Порушення п.18.1 Правил безпеки дорожнього руку України водiєм ОСОБА_11 перебувають у прямому причинному зв`язку з подією та її наслідками.
Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції заступник прокурора Харківської області подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду першої інстанції скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Заступник прокурора Харківської області просить призначити ОСОБА_11 покарання у виді 5 років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

Не оспорюючи фактичні обставини скоєного, правову кваліфікацію, прокурор вважає, що призначене ОСОБА_11 покарання не відповідає зазначеним вимогам кримінального закону внаслідок м`якості, тобто, необґрунтованість судового рішення полягає в тому, що суд не в повній мірі врахував обставини події, наслідки та тяжкість кримінального правопорушення, безпідставно застосував до призначеного основного покарання ст.75 КК України.

Як вказує прокурор, ОСОБА_11 визнаний винним у скоєнні тяжкого злочину, внаслідок грубого порушення вимог Правил дорожнього руху України загинула особа, заподіяна шкода потерпілій стороні не відшкодована.

Також прокурором в апеляційній скарзі вказано, що при призначенні покарання судом враховано, що обвинувачений визнав свою вину, його щире каяття та дані, що позитивно характеризують його особу.

Однак прокурор вважає, що з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його наслідків зазначені обставини не можуть бути підставою застосування положень ст.75 КК України.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції потерпіла ОСОБА_9 також подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок скасувати в частині застосування до ОСОБА_11 ст.75 КК України, в іншій частині вирок залишити без змін.

В обґрунтування апеляційної скарги потерпіла вказує, що судом першої інстанції, за змістом вироку, враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до тяжких злочинів, особу засудженого, який не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, відсутність судимостей, наявність обставин, що пом`якшують покарання, а саме - щире каяття та визнання вини, і суд прийшов до висновку, що виправлення ОСОБА_11 можливе без ізоляції від суспільства.

Як вказує апелянт, застосовуючи обвинуваченому положення ст.75 КК України суд виходив з даних про особу, зокрема, його похилий вік, наявність пом`якшуючих обставин та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Однак, потерпіла вважає, що висновки суду щодо необхідності застосування до ОСОБА_11 положень ст.75 КК України не можна визнати достатньо обґрунтованими, оскільки суд не навів переконливих доказів про необхідність застосування до нього звільнення від відбування покарання з випробуванням.

На думку апелянта, суд не прийняв достатньою мірою до уваги тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, тяжкість наслідків - смерть людини, відсутність пробачення з боку обвинуваченого, не відшкодування а ні матеріальної, а ні моральної шкоди.

Крім того, потерпіла вважає, що факт вчинення грубого порушення вимог правил дорожнього руху України на пішохідному переході свідчить про відкрите ігнорування встановлених законом норм, і має підвищену суспільну небезпечність.

Також потерпіла ОСОБА_13 в апеляційній скарзі вказує, що наявність, на її погляд, позитивних обставин є підставою щодо призначення ОСОБА_11 покарання ближче до мінімальної межі санкції ч.2 ст.286 КК України, а звільнення останнього від покарання з іспитовим строком породжує факт безкарність за дії, наслідком яких є людське життя.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу прокурора, та не заперечував проти задоволення апеляційної скарги потерпілої, думку потерпілої та її представника, які просили задовольнити апеляційну скаргу потерпілої, та не заперечували прости задоволення апеляційної скарги прокурора, думку обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційних скарг заступника прокурора Харківської області та потерпілої, обговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Судові рішення згідно із ст.370 КПК України повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.
Дане рішення суду першої інстанції колегія суддів переглядає відповідно до ст.404 КПК України, тобто, в межах апеляційної скарги.
Фактичні обставини правопорушення та порушення норм КПК України ніхто із учасників судового засідання не оскаржує, то в цьому об`ємі вирок суду не перевіряється.
Разом з тим, призначаючи ОСОБА_11 покарання у вигляді 5(п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортним засобом на два роки, із застосуванням ст. 75,76 КК України, тобто, до покарання з іспитовим строком, суд першої інстанції недостатньо врахував ступінь тяжкості скоєного ОСОБА_11 злочину, та не навів переконливих доказів призначення такого покарання.
Так, судом першої інстанції не в достатній мірі враховано те, що ОСОБА_11 визнаний винним у вчинені тяжкого злочини, наслідки якого є безповоротними, оскільки настала смерть ОСОБА_12 , хоча позов в частині відшкодування матеріальної шкоди він визнав повністю, а в частині відшкодування моральної шкоди визнав лише частково, завдані збитки ним взагалі не відшкодовано, що свідчить про його небажання загладити провину перед потерпілою, яка втратила батька.
Ці ж самі вимоги вказані в Постанові Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання».
Крім того, колегія суддів при постановленні свого вироку бере до уваги і той факт, що обвинувачений є людиною похилого віку, не працює, на обліку у лікарів психолога та нарколога не перебуває, раніше не судимий, наявність обставин, що пом`якшують покарання, та відсутність обставин, що обтяжують його.
Але колегія суддів вважає, що його виправлення неможливе без ізоляції від суспільства, тому вважає за необхідне вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_11 скасувати, та призначити йому покарання, пов`язане з позбавленням волі на певний строк, з утриманням його у кримінально виконавчій установі закритого типу.
Також, колегія суддів, призначаючи ОСОБА_11 покарання у вигляді реальної міри покарання бере до уваги той факт, що ним вчинено кримінальне правопорушення, яке привело до непоправних втрат смерті потерпілого, а також те, що ним не прийнято ніяких заходів щодо загладжування своєї провини, та погашення матеріальних збитків та моральної шкоди.
Таке покарання, на думку колегії суддів, буде достатнім і необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404,405,407,409,418,420 КПК України, колегія суддів
УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги заступника прокурора Харківської області, та потерпілої ОСОБА_9 задовольнити частково.
Вирок Дергачівського районного суду Харківської області від 25.11.2015 року відносно ОСОБА_7 в частині призначення йому покарання - скасувати.
Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.286 КК України у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортним засобом на 2 (два роки), з його утриманням у кримінально виконавчій установі закритого типу.
Строк призначеного покарання ОСОБА_7 обчислювати з моменту його фактичного затримання.
В іншій частині цей вирок залишити без змін.
Вирок може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення, а засудженим у той же строк з моменту вручення йому копії вироку.
Головуючий суддя
Судді -