АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/469/16 Справа № 205/6214/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2016 року м. Дніпропетровськ

17 березня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора ОСОБА_6 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську матеріали за клопотанням засудженого ОСОБА_7 про застосування Закону України «Про амністію у 2014 році» від 8 квітня 2014 року за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 січня 2016 року, якою було відмовлено в задоволенні клопотання засудженого

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, раніше неодноразово судимого, в останній раз вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 жовтня 2012 року за ч. 2 ст. 307 КК України до 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна,

про скорочення йому невідбутої частини покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2014 році» від 8 квітня 2014 року.

На зазначену ухвалу засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій, виходячи з її змісту, просить скасувати ухвали суду першої інстанції та застосувати до нього статтю 6 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 8 квітня 2014 року, скоротивши наполовину невідбуту частину покарання.

В обґрунтування апеляційної скарги засуджений посилається на безпідставність та необґрунтованість постановленої місцевим судом ухвали, стверджуючи, що він є особою, яка відбула одну третю призначеного строку основного покарання, а відтак, на його думку, до нього має бути застосований акт амністії. При цьому, мотивує необхідність скорочення строку покарання тим, що у нього знаходяться на утриманні тітка і баба похилого віку. Також, вказується на наявність низки хвороб.

Провадження № 11-кп/774/469/16 Головуючий в суді I інстанції ОСОБА_1
Категорія застосування амністії Суддя-доповідач ОСОБА_2 .

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, підставою для відмови в задоволенні клопотання засудженого, слугував пункт «в» статті 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» від 1 жовтня 1996 року, яким визначено, що амністія не може бути застосована до осіб, які мають дві і більше судимості за вчинення умисних тяжких та/або особливо тяжких злочинів, крім випадків індивідуальної амністії.

Разом з тим, місцевий суд звернув увагу на ту обставину, що засуджений ОСОБА_7 грубо зловживає своїми процесуальними правами, оскільки неодноразово отримуючи відмову в задоволенні клопотання, повторно звертається з тим самим питанням щодо застосування амністії.
Вислухавши думку прокурора, який вважав апеляцію засудженого безпідставною, проаналізувавши доводи, які викладені в апеляції і співставивши їх з матеріалами за клопотанням засудженого, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 щодо незаконності та безпідставності прийнятого місцевим судом рішення про відмову в застосуванні щодо нього амністії колегія суддів вважає необґрунтованими.

Так, відповідно до вимог ст. 8 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 8 квітня 2014 року, амністія не застосовується до осіб, зазначених у ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» від 1 жовтня 1996 року.

Вказана норма закону, до якої відсилає Закон України «Про амністію у 2014 році» від 8 квітня 2014 року, забороняє застосовувати амністію до осіб, які мають дві і більше судимості за вчинення умисних тяжких та/або особливо тяжких злочинів, крім випадків індивідуальної амністії.

Матеріалами за клопотанням ОСОБА_7 про застосування амністії підтверджено, що останній раніше був неодноразово засудженим, в тому числі вироком Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 19 лютого 2004 року за ст. 185. ч. 2, ст. 185 ч. 3, 198, 395, 70, 71 ч. 2, 71 ч. 5 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, а також, цим же районним судом, 28 листопада 2007 року за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі.

Отже, місцевий суд надавши правильну оцінку наявним матеріалам, об`єктивно встановив, що ОСОБА_7 є особою, до якої амністія, відповідно п. «в» ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» від 1 жовтня 1996 року, не може бути застосована, оскільки його було засуджено зокрема за частиною 3 статті 185 та частиною 2 статті 186 КК України, які відповідно ст. 12 КК України, є тяжкими.

Судом також правильно встановлено, що ОСОБА_7 відбуває покарання за вироком апеляційного суду у виді 6 років, за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, який також належить за своїм ступенем до тяжких злочинів.

Таким чином, за наявності у засудженого ОСОБА_7 більше двох судимостей за вчинення умисних тяжких злочинів, колегія суддів вважає відмову в задоволенні клопотання засудженого про застосування амністії, об`єктивною та неупередженою.

Інші доводи, приведені в апеляції, що стосуються стану здоров`я засудженого, та наявність утриманців, не можуть слугувати підставою для застосування до нього акту амністії.

З огляду на викладене, на підставі ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» від 1 жовтня 1996 року, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:
апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 січня 2016 року, якою було відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про скорочення йому невідбутої частини покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2014 році» від 8 квітня 2014 року, без змін.
Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області