Справа № 472/757/15-к
Веселинівський районний суд Миколаївської області
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"22" лютого 2016 р. смт. Веселинове

Веселинівський районний суд Миколаївської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду смт. Веселинове Миколаївської області кримінальні провадження внесені до Єдиного реєстру досудових розслідуваньза №0000355 від 06.06.2015 року, за №0000009 від 28.11.2015 року, за №0000013 від 11.01.2016 року, за обвинуваченням,
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. В. Косниця, Ямпівського району, Вінницької області, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , не працюючого, з середньою освітою, не одруженого, раніше судимого: 1). 07.11.2008 року Веселинівським районним судом Миколаївської області за ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 311, ч.1 ст. 70 КК України до 2 років обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки; 2). 16.10.2009 року Веселинівським районним судом Миколаївської області за ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 311, ч. 1 ст. 317, ст. 70, ст. 71 КК України до 5 років і 8 місяців позбавлення волі; 3). 21.10.2010 року Каховським міськрайонним судом Херсонської області за ч.2 ст. 186, ч.4 ст. 70 КК України до 6 років позбавлення волі. Ухвалою Снігурівського районного суду Миколаївської області від 12.06.2014 року звільнений від відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2014 році»
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, ч. 2 ст. 185 КК України, ч.2 ст. 190 КК України,
за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_4 , потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника - ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:
05.05.2015 року в нічний час, ОСОБА_3 діючи умисно, переслідуючи корисливий мотив та ціль незаконного збагачення, з метою вчинення крадіжки чужого майна через паркан проник на територію домоволодіння ОСОБА_8 , яке розташоване за адресою АДРЕСА_2 , де через незачинені двері проник до гаражу, в якому знаходились алюмінієвий бідон ємкістю 40 літрів вартістю 400 гривень та алюмінієвий бідон ємкістю 25 літрів вартістю 360 гривень, які належали господарю домоволодіння ОСОБА_8 . Скориставшись відсутністю сторонніх осіб та господаря будинку, таємно викрав вищевказані бідони, які в подальшому продав громадянину ОСОБА_9 .
Крім того, 06.05.2015 року в нічний час ОСОБА_3 , діючи умисно, повторно, переслідуючи корисливий мотив та ціль незаконного збагачення, з метою вчинення крадіжки чужого майна знову проник на територію домоволодіння ОСОБА_8 , яке розташоване за адресою АДРЕСА_2 , де через незачинені двері проник до гаражу, в якому знайшов алюмінієву діжку ємкістю 100 літрів вартістю 750 гривень, що належала ОСОБА_8 . Скориставшись відсутністю сторонніх осіб та господаря будинку, таємно викрав вищевказану діжку, яку в подальшому продав громадянину ОСОБА_9 .
Своїми умисними та протиправними діями ОСОБА_3 спричинив потерпілому ОСОБА_8 матеріальні збитки на загальну суму 1510 гривень.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину в інкримінованому йому злочині визнав повністю, в своїх поясненнях повністю підтвердив фактичні обставини скоєння злочину. Пояснивши, що в травні місяці 2015 року через паркан проник на територію домоволодіння ОСОБА_8 , де через незачинені двері проник до гаражу, звідки здійснив крадіжку алюмінієвих бідонів ємкістю 40 літрів та 25 літрів, викрадені бідони продав громадянину ОСОБА_9 за 120 гривень. Наступного дня, знову через паркан проник на територію домоволодіння ОСОБА_8 , де через незачинені двері проник до гаражу, звідки здійснив крадіжку алюмінієвої діжки ємкістю 100 літрів, викрадену діжку продав громадянину ОСОБА_9 за 140 гривень.
Свідок ОСОБА_9 показав, що ОСОБА_3 прийшов до нього та запропонував купити два алюмінієві бідони ємкістю 40 та 25 літрів, на що він погодився та купив їх за 120 гривень. Наступного дня, до нього знову прийшов ОСОБА_3 та запропонував купити алюмінієву діжку ємкістю 100 літрів, яку він купив за 140 гривень. Згодом бідон ємкістю 40 літрів та діжку ємкістю 100 літрів продав, так як вони йому не потрібні, бідон ємкістю 25 літрів знаходиться в нього на зберіганні.
Таким чином, ОСОБА_3 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у інше приміщення, вчинене повторно.

Крім визнання своєї вини обвинуваченим, його вина доведена і підтверджується показами свідка та письмовими доказами безпосередньо дослідженими в судовому засіданні, зокрема:

- Протоколом огляду місця події від 05.06.2015 року, згідно якого об`єктом огляду являється домоволодіння ОСОБА_8 . В ході огляду встановлено відсутність алюмінієвих бідонів ємкістю 40 літрів та 25 літрів, а також алюмінієвої діжки ємкістю 100 літрів.До протоколу надано фототаблиця.

- Протоколом огляду місця події від 06.06.2015 року, згідно якого об`єктом огляду являється домоволодіння ОСОБА_9 . В ході огляду виявлено алюмінієвий бідон ємкістю 25 літрів. До протоколу надано фототаблиця.

- Розпискою, яка надана ОСОБА_9 , що він зобов`язується зберігати алюмінієвий бідон ємкістю 25 літрів до вирішення питання по суті.

- Постановою від 06.06.2015 року про визнання та прилучення до речових доказів по кримінальному провадженню №0000355, в якості речових доказів визнано алюмінієвий бідон ємкістю 25 літрів, який був викрадений з домоволодіння ОСОБА_8 . Також даною постановою речовий доказ залишено на зберігання до вирішення питання по суті громадянину ОСОБА_9

- Постановою від 15 червня 2015 року про призначення товарознавчої експертизи. На вирішення експертизи поставлено питання: яка залишкова вартість алюмінієвого бідона ємкістю на 25 літрів (травень 2015 року).

- Товарознавчою експертизою (оцінкою) по визначенню залишкової вартості майна від 15 червня 2015 року. Згідно експертизи (оцінки), залишкова вартість алюмінієвого бідона ємкістю на 25 літрів станом на 31.05.2015 року становить 360 гривень.

- Довідкою про вартість алюмінієвого бідону ємкістю 40 літрів та алюмінієвої діжки ємкістю 100 літрів на травень 2015 року становить 400 гривень та 750 гривень відповідно.
Ухвалою суду від 12.01.2016 року об`єднано кримінальне провадження за №0000009 від 28.11.2015 року по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України (судова справа №472/1647/15-к), із кримінальним провадженням за №0000355 від 06.06.2015 року по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України (судова справа №472/757/15-к), в одне провадження та присвоєно судовому провадженню №472/757/15-к.

Також, 25.11.2015 року ОСОБА_3 , маючи умисел на таємне викрадення майна, діючи повторно, умисно та цілеспрямовано, шляхом вільного доступу, проник на територію домоволодіння за адресою АДРЕСА_3 , звідки таємно з подвір`я викрав металеву драбину довжиною 3 метра 50 сантиметрів, вартістю 405 гривень, яка належала громадянину ОСОБА_5 . Після чого з місця скоєння злочину зник, викрадену металеву драбину приніс до громадянина ОСОБА_10 , де залиш у останнього.

Своїми умисними та протиправними діями ОСОБА_3 спричинив потерпілому ОСОБА_5 матеріальні збитки на суму 405 гривень
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину в інкримінованому йому злочині визнав повністю, в своїх поясненнях повністю підтвердив фактичні обставини скоєння злочину.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 показав, що 25.11.2015 року виявив зникнення металевої драбини, одразу попросив свого сина ОСОБА_11 , щоб той зателефонував в місця де здійснюють приймання металобрухту, та з`ясував чи не здавали їм на металобрухт металеву драбину. Через деякий час, син йому повідомив, що ОСОБА_12 приніс громадянину ОСОБА_10 металеву драбину. Того ж дня він зустрівся з обвинуваченим, та попросив його, щоб той повернув йому драбину, на що ОСОБА_3 погодився. Але ОСОБА_3 драбину так і не повернув, у зв`язку з чим на наступний день зателефонував в міліцію та повідомив про злочин. Драбину йому повернули працівники міліції.

Таким чином, ОСОБА_3 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Крім визнання своєї вини обвинуваченим, його вина доведена і підтверджується показами потерпілого та письмовими доказами безпосередньо дослідженими в судовому засіданні, зокрема:

- Заявою потерпілою ОСОБА_5 про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_3 за викрадення металевої драбини.

- Протоколом огляду місця події від 27.11.2015 року, згідно якого об`єктом огляду являється територія домоволодіння, розташоване за адресою АДРЕСА_3 . В ході огляду встановлено відсутність металевої драбини. До протоколу надано фототаблиця.

- Протоколом огляду місця події від 27.11.2015 року, згідно якого об`єктом огляду є домоволодіння розташоване за адресою АДРЕСА_4 та належить ОСОБА_10 . В ході огляду виявлено металеву драбину розміром 3 метра 50 сантиметрів довжиною та 50 сантиметрів шириною. Зі слів ОСОБА_10 вказану металеву драбину він придбав у ОСОБА_3 для власного користування та бажає добровільно видати драбину працівникам міліції. До протоколу надано фототаблиця.

- Розпискою, яка надана ОСОБА_5 , що він зобов`язується зберігати металеву драбину до рішення суду.

- Постановою від 28.11.2015 року про визнання речовим доказом, згідно якої металеву драбину довжиною 3 метра 50 сантиметрів, яку було вилучено за адресою АДРЕСА_4 , визнано речовим доказом у кримінальному провадженню №0000009 та віддано під розписку потерпілому ОСОБА_5

- Постановою від 07.12.2015 року про призначення товарознавчої експертизи. На вирішення експертизи поставлено питання: яка вартість металевої драбини розміром 3 метра 50 сантиметрів довжиною та 50 сантиметрів шириною станом на 25.11.2015 року.

- Товарознавчою експертизою (оцінкою) по визначенню залишкової вартості майна від 07 грудня 2015 року. Згідно експертизи (оцінки), ринкова вартість металевої драбини станом на 25.11.2015 року становить 405 гривень.
Ухвалою суду від 01.02.2016 року об`єднано кримінальне провадження за №0000013 від 11.01.2016 року по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України (судова справа №472/58/16-к), із кримінальними провадженнями за №0000355 від 06.06.2015 року по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та за №0000009 від 28.11.2015 року по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України (об`єднана судова справа №472/757/15-к), в одне провадження та присвоєно судовому провадженню №472/757/15-к.

Крім того, 09.01.2016 року у вечірній час ОСОБА_3 запросив до своєї квартири АДРЕСА_1 , свою знайому ОСОБА_6 . Перебуваючи в приміщені вказаної квартири у ОСОБА_3 виник умисел на заволодіння мобільним телефоном ОСОБА_6 шляхом обману та зловживання довірою. ОСОБА_3 діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, шляхом обману та зловживання довірою ОСОБА_6 , попросив у неї належний їй мобільний телефон марки «Nokia Х2-02» вартістю 385 гривень для здійснення телефонного дзвінка, на що ОСОБА_6 погодилась та надала ОСОБА_3 свій мобільний телефон. Таким чином ОСОБА_3 отримав доступ до майна ОСОБА_6 . Реалізуючи звій злочинний намір, ОСОБА_3 , під виглядом конфіденційності розмови, вийшов до іншої кімнати. Повернувшись через декілька хвилин, ОСОБА_3 повідомив ОСОБА_6 , що належний їй мобільний телефон він з необережності упустив в унітаз та повернути його не може. Таким чином довівши свій умисел на шахрайське заволодіння майном ОСОБА_6 до кінця, залишивши мобільний телефон собі. В подальшому мобільний телефон ОСОБА_3 видав працівникам поліції під час розслідування кримінального правопорушення.

Своїми умисними та протиправними діями ОСОБА_3 спричинив потерпілій ОСОБА_6 матеріальні збитки на суму 385 гривень
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину в інкримінованому йому злочині визнав повністю, в своїх поясненнях повністю підтвердив фактичні обставини скоєння злочину.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 показала, що її до себе додому запросив ОСОБА_3 . Попросивши в неї телефон для здійснення дзвінка, ОСОБА_3 вийшов у сусідню кімнату для розмови по телефону. Через деякий час повернувся до кімнати та повідомив, що мобільний телефон він втопив та повернути належний їй мобільний телефон не має можливості.
Таким чином, ОСОБА_3 , своїми умисними протиправними діями, які вчинені повторно, що виразилися у заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою, скоїв злочин, передбачений ч. 2 ст. 190 КК України (шахрайство).

Крім визнання своєї вини обвинуваченим, його вина доведена і підтверджується показами потерпілої та письмовими доказами безпосередньо дослідженими в судовому засіданні, зокрема:

- Заявою обвинуваченого ОСОБА_3 від 11.01.2016 року адресовану на ім`я слідчого Веселинівського відділу поліції, згідно якої ОСОБА_3 видав працівникам поліції мобільний телефон марки «Nokia Х2-02», яким він 09.01.2016 року викрав у дівчини на ім`я ОСОБА_13 в себе вдома.

- Постановою від 12.01.2016 року про визнання речовим доказом, згідно якої мобільний телефон марки «Nokia Х2-02», який було видано ОСОБА_3 співробітникам поліції, визнано речовим доказом у кримінальному провадженню №0000013 та віддано під розписку потерпілій ОСОБА_6

- Постановою від 12.01.2016 року про призначення товарознавчої експертизи. На вирішення експертизи поставлено питання: яка вартість мобільного телефону марки «Nokia Х2-02» на 09.01.2016 року.

- Товарознавчою експертизою (оцінкою) по визначенню залишкової вартості майна від 12 січня 2016 року. Згідно експертизи (оцінки), залишкова вартість мобільного телефону марки «Nokia Х2-02» станом на 09.01.2016 року становить 385 гривень.

- Розпискою, яка надана ОСОБА_6 , що вона зобов`язується зберігати мобільний телефон марки «Nokia Х2-02».
Оцінивши в сукупності досліджені докази, суд дійшов до переконання, про те, що вина ОСОБА_3 у вчинені злочинів проти власності знайшла своє підтвердження під час судового розгляду, і його дії вірно кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України, ч. 2 ст. 185 КК України, ч. 2 ст. 190 КК України.
Призначаючи міру покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, які згідно ст. 12 КК України віднесені до категорії тяжких злочинів та середньої тяжкості, а також дані про особу обвинуваченого.
Згідно характеристики Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області обвинувачений ОСОБА_3 характеризується посередню. Згідно довідок Веселинівської ЦРЛ від 12.01.2016 року на психіатричному чи наркологічному обліку не перебуває.

Обставини, які обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, відсутні.

Обставини, які пом`якшують покарання, відповідно до ст. 66 КК України, відсутні.

Суд не може прийняти, як пом`якшуючу покарання обставину щире каяття, так як будучи стільки раз судимим, в тому числі і за злочин проти власності, визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні злочинів свідчить про те, що він дає суду правдиві покази лише, щоб суд призначив йому покарання у мінімальних межах санкцій статей КК України та звільнив від відбування покарання з іспитовим строком.

Також судом взято до уваги, що злочин за епізодом з викраденням металевої драбини, обвинувачення за ч. 2 ст. 185 КК України, вчинений в той час, коли відносно обвинуваченого ОСОБА_3 вже розглядалася справа в судді за обвинуваченням у скоєнні злочину передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України. Також продовжуючи свої протиправні дії проти власності та вже розглядаючи справи в судді за обвинуваченням у вчиненні злочинів за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України, знову вчиняє злочин проти власності за ч. 2 ст. 190 КК України. Вказане свідчить, що даючи покази суду та щиро каючись у їх вчиненні, одночасно вчиняє нові злочини, тому суд і не приймає таку пом`якшуючу обставину, як щире каяття.

З урахуванням викладеного, суд приходить до переконання про неможливість виправлення ОСОБА_3 без ізоляції від суспільства та необхідність призначення остаточного покарання у виді позбавлення волі, що є справедливим і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.

Захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_3 просять суд, не позбавляти обвинуваченого волі та застосувати до обвинуваченого ст. 75 КК України, звільнивши від відбування покарання з випробуванням, посилаючись на те, що обвинувачений щиро розкаявся, добровільно повернув мобільний телефон та що він хворів туберкульозом легенів, та в нього залишились побічні ефекти хвороби пневмофиброз.

Суд не може прийняти таку пом`якшуючу обставину, як щире каяття на підставах вказаних вище. Щодо хвороби обвинуваченого, то суд зазначає, що дана хвороба не є такою, яка унеможливлює обвинуваченим відбути покарання у виді позбавлення волі. Щодо добровільного повернення мобільного телефону, то суд зазначає, що ОСОБА_3 його віддав лише після того, як до нього прийшли працівники міліції та заявили, що наявна заява про вчинення ним кримінального правопорушення, тому суд вважає, що це свідчить про те, що якщо б працівники міліції не заявили йому про розгляд заяви у вчиненні злочину, ОСОБА_3 добровільно так і не повернув мобільний телефон потерпілій. Тане твердження підтверджується поведінкою самого обвинуваченого після здійснення крадіжки металевої драбини, коли потерпілий ОСОБА_5 дізнався, хто здійснив крадіжку його драбини, добровільно запропонував ОСОБА_3 повернути викрадене, на що останній погодився, але так і не повернув викрадену драбину, і потерпілий змушений був звернутися до правоохоронних органів з заявою про вчинення злочину.
В кримінальних провадженнях наявні речові докази, які були об`єктом злочинів, а саме мобільний телефон марки «Nokia Х2-02», металева драбина, бідон ємкістю 25 літрів.
Відповідно до п.5 ч.9 ст. 100 КПК України, гроші, цінності та інше майно, які були об`єктом кримінального правопорушення або іншого суспільного небезпечного діяння, повертаються законним володільцям.
Тому, виходячи з вищенаведеної норми ст. 100 КПК України, мобільний телефон марки «Nokia Х2-02» підлягає поверненню потерпілій ОСОБА_6 , металева драбина підлягає поверненню потерпілому ОСОБА_5 , бідон ємкістю 25 літрів підлягає поверненню потерпілому ОСОБА_8 .
У кримінальному проваджені потерпілим ОСОБА_8 заявлено цивільний позов, згідно якого він просить стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на свою користь матеріальні збитки завдані злочином, а саме за викрадення у нього алюмінієвого бідону ємкістю 40 літрів вартістю 400 гривень, алюмінієвого бідону ємкістю 25 літрів вартістю 360 гривень та алюмінієвої діжку ємкістю 100 літрів вартістю 750 гривень, на загальну сумі 1510 гривень.
Цивільний позов обвинувачений ОСОБА_3 визнав повністю.
Згідно ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

В даному кримінальному провадженню цивільний позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як було встановлено вище, об`єктом злочину були алюмінієвий бідон ємкістю 40 літрів, алюмінієвий бідон ємкістю 25 літрів, алюмінієва діжка ємкістю 100 літрів.
Згідно п.5 ч.9 ст. 100 КПК України, алюмінієвий бідон ємкістю 25 літрів підлягає поверненню потерпілому.
Тому, керуючись загальними засадами кримінального провадження, що закладені в ст. 7 КПК України, зокрема верховенства права та законності, принципами розумності та справедливості, суд приходить до переконання про відсутність законних підстав в задоволені цивільного позову в повному обсязі.
Виходячи з вищенаведеного, цивільний позов підлягає частковому задоволенню в розмірі 1150 гривень, за вирахуванням вартості алюмінієвого бідону ємкістю 25 літрів вартістю 360 гривень, який підлягає поверненню потерпілому ОСОБА_8 .
Під час досудового розслідування кримінальних проваджень слідчим за погодженням з прокурором та підчас судового розгляду прокурором не заявлялись клопотання про обрання ОСОБА_3 будь-яких запобіжних заходів, тому суд не вбачає за необхідне з власної ініціативи обирати обвинуваченому будь-якого запобіжного заходу під час винесення вироку.
У кримінальному проваджені судових витрат не має.
Керуючись ст.ст.100, 129, 368-371, 373, 374 КПК України суд, -
У Х В А Л И В:
ОСОБА_3 , визнати винним у вчинені злочинів, передбачених ч.3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України, призначивши покарання:

- за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 /чотири/ роки;

- за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 /два/ роки;

- за ч. 2 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 /один/ рік.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань визначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 /чотири/ роки і 3 /три/ місяці.

Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальних збитків задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , матеріальні збитки в розмірі 1150 /одна тисяча сто п`ятдесят/ гривень.

Речові докази по справі:

-Бідон ємкістю 25 літрів, який знаходиться на зберіганні у громадянина ОСОБА_9 - повернути потерпілому ОСОБА_8 .

-Мобільний телефон марки «Nokia Х2-02», який переданий на зберігання потерпілій ОСОБА_6 залишити останній за належністю.

-Металева драбина довжиною 3 метра 50 сантиметрів, яка передана на зберігання потерпілому ОСОБА_5 залишити останньому за належністю.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до апеляційного суду Миколаївської області через Веселинівський районний суд Миколаївської області протягом 30 /тридцяти/ днів з дня його проголошення, а для особи, яка перебуває під вартою в той же строк з моменту вручення їй копії вироку.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору, а учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя Веселинівського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1