АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія: ст. КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

представника третьої особи, щодо майна

якої вирішується питання про арешт майна ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 , процесуального керівника у кримінальному провадженні № 0000356, на ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 липня 2016 року про відмову в арешті майна, -

ВСТАНОВИЛА:
В апеляційній скарзі прокурор порушує питання про скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12.07.2016 р. про відмову в арешті майна та постановлення нової ухвали, якою накласти арешт на готівкові грошові кошти в сумі 51.500, 00 грн., вилучені в ході обшуку у квартирі АДРЕСА_1 за місцем фактичного проживання ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді від 12.07.2016 р. клопотання слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області про накладення арешту на вищезазначені готівкові грошові кошти було залишене без задоволення.

Обґрунтовуючи прийняте рішення, слідчий суддя зазначив, що грошові кошти, щодо яких було заявлене клопотання слідчого, не відповідають критеріям, визначеним ст. 170 КПК України, а також їх сума, зазначена у клопотанні, не відповідає фактичній.

Обґрунтовуючи вимоги своєї апеляційної скарги, прокурор зазначає, що рішення слідчого судді є необґрунтованим та незаконним, а в арешті було відмовлено з порушенням вимог процесуального закону.

Так, на думку апелянта, слідчим суддею не було взято до уваги, що вищезазначені готівкові грошові кошти є безпосереднім предметом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого не зазначеною апелянтом частиною ст. 307 КК України, засобом для продовження вчинення злочину, доказом злочину, в тому числі набуті шляхом вчинення злочину, а отже щодо них існують ризики, що ОСОБА_8 може приховати або знищити вилучене майно чи залишені на ньому сліди шляхом його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Також вказує, що вилучене в ході обшуку майно є речовим доказом у кримінальному провадженні та потрібне для його забезпечення, в тому числі не виключається можливість призначення експертиз, для яких це майно буде потрібне.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, що апеляційну скаргу підтримав; адвоката ОСОБА_7 , представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_9 , який проти задоволення апеляційної скарги заперечував; дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що остання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому зазначеним Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:
1)існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;

2)потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;

3)може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Вирішуючи з урахуванням положень ст. 132 КПК України питання про наявність обгрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, у зв`язку з яким прокурор порушує питання про арешт майна, колегія суддів приходить до наступного.

Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Разом з тим прокурор, описуючи у своєму клопотанні у загальних формулюваннях, без посилання на конкретні епізоди вчинення відповідних кримінальних правопорушень, злочинну діяльність ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_8 та інших осіб щодо торгівлі прекурсорами та психотропними речовинами, в той же час будь-яких доказів цього не надає, свої доводи у цій частині у будь-який спосіб не підтверджує.

За викладених обставин в колегії суддів відсутні підстави для висновку про наявність у даному кримінальному провадженні підозри у вчиненні кримінального правопорушення, достатньо обґрунтованої для вжиття за клопотанням прокурора заходів забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна.

Крім того, згідно ч. 1 ст. 276 КПК України, повідомлення про підозру підлягає обов`язковому здійсненню зокрема у випадку наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення. На думку колегії суддів, з урахуванням того, що особи, які за версією сторони обвинувачення причетні до розслідуваних кримінальних правопорушень, слідству відомі, обшук за місцем проживання ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , у межах якого було вилучене майно, щодо якого слідчим порушене питання про арешт, був проведений 14.06.2016 р., - той факт, що станом на 27.07.2016 р. у даному кримінальному провадженні будь-якій особі не повідомлено про підозру, беззаперечно свідчить про відсутність у сторони обвинувачення обґрунтування такої підозри, достатнього для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження.

Колегія суддів зважає і на те, що як ОСОБА_8 , так і ОСОБА_9 не мають процесуального статусу, який дає підстави для арешту їх майна згідно ч.ч. 4-6 ст. 170 КПК України, а доводи прокурора про те, що відповідні готівкові грошові кошти є речовими доказами, мають характер нічим не підтверджених припущень.

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про те, що слідчим та прокурором не було доведено наявності підстав для арешту готівкових грошових коштів в сумі 51.500, 00 грн., вилучених в ході обшуку у квартирі АДРЕСА_1 за місцем фактичного проживання ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , необхідності у такому арешті, відповідності цього майна критеріям ст. 170 КПК України, та не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 131, 132, 170-173, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 липня 2016 року про відмову в арешті майна залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3