Справа №718/2000/16-к
Провадження №1-кп/718/107/16
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця по національності, громадянина України, учня 8 класу Кіцманського ЗНЗ, який вчинив суспільно небезпечні діяння передбачені ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 185 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_6 , законного представника підсудного ОСОБА_7 , представника служби у справах дітей ОСОБА_8 , потерпілого ОСОБА_9 , законного представника потерпілого ОСОБА_10 ,
01.06.2016 року близько 17:00 години малолітній ОСОБА_5 , перебуваючи в парку ім. В.Івасюка, що в м. Кіцмань по вул. Миколайчука, Чернівецької області, на грунті неприязних відносин розпочав словесний конфлікт, в ході якого, діючи протиправно та маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, завдав декілька ударів своїми руками та ногами в ділянку голови неповнолітньому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в результаті чого спричинив останньому тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичної експертизи відносяться: садна до розряду легких тілесних ушкоджень; струс головного мозку до розряду легких тілесних ушкоджень, які призвели до короткочасного розладу здоров`я.
Своїми діями, які виразились в умисному легкому тілесному ушкодженні, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, ОСОБА_5 вчинив суспільно-небезпечене діяння передбачене ч. 2 ст. 125 КК України.
Своїми діями, які виразились в таємному викраденні чужого майна (крадіжці), ОСОБА_5 вчинив суспільно-небезпечене діяння передбачене ч. 1 ст. 185 КК України.
В судовому засіданні малолітній ОСОБА_5 свою вину визнав та суду показав, що 01.06.2016 року він вирушив до парку Івасюка, що в м. Кіцмань, де зустрів ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .. Побачивши в руках ОСОБА_14 бутилку води він запитав чи можна попити, однак останній в грубій формі відмовив. В результат цього між ними виникла спочатку словесна суперечка із штовханиною, а згодом і бійка, в ході якої він наніс ОСОБА_15 удар ногою по голові, від якого останній знепритомнів. Крім того показав, що 27.08.2016 він перебував в господарстві своєї своїй бабусі, де проживає також ОСОБА_16 .. Коли він залишився в будинку один, в нього виник умисел подивитися, що є в кімнаті ОСОБА_17 , а коли він побачив грошові кошти та золоті вироби то вирішив їх викрасти, щоб в подальшому продати.
Потерпілий ОСОБА_9 суду показав, що 01.06.2016 року до нього підійшов ОСОБА_5 , який попросив попити води, однак він йому відмовив. Обурившись відмовою ОСОБА_5 спричинив бійку в ході якої наніс йому удар ногою по голові.
Потерпіла ОСОБА_11 подала заяву в якій зазначила, що ніяких претензій матеріального та морального характеру до ОСОБА_5 не має та просила суд суворо його не карати.
В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання про застосування до ОСОБА_5 примусових заходів виховного характеру у вигляді передачі його під нагляд батьків.
Захисник в судовому засіданні просив задовольнити клопотання прокурора та застосувати до ОСОБА_5 примусові заходи виховного характеру, передавши його під нагляд матері, про що не заперечували інші учасники процесу.
Відповідно до ст. 498 КПК України, кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України по кримінальну відповідальність, здійснюється внаслідок вчинення особою, яка після досягнення одинадцятирічного віку до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.
На момент вчинення правопорушення ОСОБА_5 виповнилось 13 років. Згідно ч.2 ст. 22 КК України кримінальна відповідальність за ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 185 КК України настає при досягненні особою 16 річного віку.
Відповідно до ст. 105 ч. 1 КК України неповнолітній, який вчинив злочин невеликої або середньої тяжкості, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання.У такому випадку суд згідно ст. 105 ч. 2 п. 3 КК України застосовує до неповнолітнього такі примусові заходи виховного характеру, як передача неповнолітнього під нагляд батьків чи осіб, які їх заміняють, чи під нагляд педагогічного або трудового колективу за його згодою, а також окремих громадян на їхнє прохання.
Згідно до ч. 2 ст. 97 КК України, примусові заходи виховного характеру, передбачені частиною другою статті 105 цього Кодексу, суд застосовує і до особи, яка до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу.
Положенням ст. 105 ч. 3 КК України встановлено, що тривалість заходів виховного характеру, передбачених у п. 2 та 3 ч. 2 цієї статті, встановлюється судом, який їх призначає.
П. 7 постанови пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» встановлено, що передача неповнолітнього під нагляд батьків або осіб, які їх заміняють (п. 3 ч. 2 ст. 105 КК), допускається лише за наявності даних про те, що вони здатні забезпечити позитивний виховний вплив на нього та постійний контроль за його поведінкою.
Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_5 навчається в 8-му класі Кіцманського ЗНЗ. За час проживання та навчання в с. Кіцмань зарекомендував себе позитивно, на обліку в лікарів психіатра та нарколога не перебуває, ознак підвищеної схильності до брехливості не виявлено, вперше вчинив злочин, щиро розкаявся, бездоганно поводив себе після вчинення злочину. Дані факти підтверджують дослідженими в судовому засіданні характеристиками та висновком судово-психіатричного експерта.
Аналізуючи вищенаведене, вислухавши думку учасників процесу, враховуючи, що ОСОБА_5 є малолітнім, суд вважає, що виправлення ОСОБА_5 можливе без покарання, а тому до нього слід застосувати примусові заходи виховного характеру, передавши його під нагляд матері.
Крім того, законним представником потерпілого ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , заявлено цивільний позов до законного представника обвинуваченого ОСОБА_5 , матері ОСОБА_7 , про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок злочину, та просив суд стягнути з останньої на його користь майнову шкоду у розмірі 1483,75 гривень, яка складається з витрат пов`язаних з лікуванням та моральну шкоду в розмірі 5000 гривень.
Розглянувши вимоги цивільного позову, суд вважає, що останній слід задовольнити частково, виходячи із наступного. Відповідно до ч.1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням завдано майнової/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної особи, яка за законом несе відповідальність за шкоду, завдану їхніми діями.
Як вбачається з наданих суду квитанцій, сума на придбання медичних ліків складає 1483 гривні 75 копійок, яка і підлягає стягненню, оскільки підтверджена документально.
Стаття 23 ЦК України передбачає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
Відповідно до ч. 1 ст. 1178 ЦК України, шкода завдана малолітньою особою, яка недосягла 14 років, відшкодовується її батьками, або опікуном чи іншою фізичною особою, яка на правових підставах здійснює виховання малолітньої особи, якщо вони не доведуть, що шкода є наслідком несумлінного здійснення або ухилення ними від здійснення виховання та нагляду за малолітньою особою.
Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» від 31.03. 1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань,або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. На розмір компенсації цієї шкоди впливають характер і тривалість страждань, стан здоров» я потерпілого, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації.
Судом встановлено, що потерпілий зазнав душевних страждань, та переживань внаслідок отриманих ушкоджень. ОСОБА_9 був позбавлена можливості протягом певного часу вести звичний образ життя, що проявлялося із проблемами здоров`я та перебуванні на лікуванні.
З врахуванням всіх обставин справи суд, керуючись принципом розумності та справедливості, приходить до висновку, що цивільний позов ОСОБА_10 слід задовольнити частково.
Судових витрат по кримінальному провадженню немає.
Речові докази по справі відсутні.
Керуючись ст.ст. 12, 22, 97, 105, 125, 185 КК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» від 31.03. 1995 року, ст.ст. 119, 497, 498, 501 КПК України, суд
Клопотання задовольнити.
Кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 за підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 185 КК України, закрити.
Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусові заходи виховного характеру у вигляді передачі під нагляд матері ОСОБА_7 строком на один рік.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 1483 гривні 75 копійок майнової шкоди та 500 гривень моральної шкоди.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Чернівецької області через Кіцманський районний суд протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Суддя: ОСОБА_1