Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянула 04 травня 2016 року в м. Києві касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Московського районного суду м. Харкова від 16 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 28 січня 2016 року щодо ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и л а:
Вироком Московського районного суду м. Харкова від 16 червня 2015 року

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, українця, громадянина України, із середньою освітою, одруженого, маючого малолітнього сина 2014 року народження, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз: 01.04.2014 року Дзержинським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст.309 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки,

засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 роки позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 01.04.2014 року та визначено остаточне покарання у виді 4 років позбавлення волі.
Вироком суду ОСОБА_5 визнано винним у тому, що він 17 жовтня 2014 року приблизно о 15 годині знаходячись у приміщенні дитячого садка АДРЕСА_2 , діючи умисно, повторно, шляхом вільного доступу, зайшов у приміщення на другому поверсі та скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав зі стільця належну ОСОБА_6 жіночу сумку, в якій знаходився мобільний телефон Нокіа-5228, вартістю 550 грн., фотоапарат Соні, вартістю 1118 грн., флеш карта, вартістю90 грн., а всього на загальну суму 1758 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 26 січня 2016 року вирок суду залишено без зміни.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 просить судові рішення щодо ОСОБА_5 змінити у зв`язку з невідповідністю призначеного засудженому покарання тяжкості злочину та особі засудженого. Стверджує, що призначене йому покарання є надто суворим та просить його пом`якшити.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши дотримання скаржником порядку, строків касаційного оскарження та відповідність касаційної скарги вимогам закону, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з наступних підстав.

Висновок суду про доведеність вини засудженого ОСОБА_5 та кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 185 КК України за обставин викладених у вироку ґрунтується на доказах, досліджених судом у порядку ст. 349 КПК України.
Доводи касаційної скарги захисника про суворість призначеного засудженому ОСОБА_5 покарання є необґрунтованими.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах санкції закону, з урахуванням ступеню тяжкості злочину, даних про особу засудженого та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Як убачається з копії вироку суду, при призначенні ОСОБА_5 покарання було враховано те, що вчинений ним злочин, у відповідності до ст. 12 КК України, є злочином середньої тяжкості, особу винного, який неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, знаходиться на обліку у лікаря нарколога, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, не працює, одружений, має малолітнього сина 2014 року народження.
Відповідно до ст. 66 КК України, обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_5 судом визнано щире каяття.
Обставин відповідно до ст. 67 КК України, які б обтяжували покарання ОСОБА_5 судом не встановлено.
З урахуванням вищезазначених обставин кримінального провадження у їх сукупності, суд дійшов висновку про можливість виправлення засудженого ОСОБА_5 лише за умови призначення покарання у виді позбавлення волі, на строк в межах санкції статті Особливої частини КК, якою передбачена кримінальна відповідальність за вчинений ним злочин.

Більше того, при призначенні покарання судом було враховано вимоги, передбачені ч. 1 ст. 71 КК України, у відповідності до яких остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим за покарання, призначене за новий злочин, а також за невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Питання обґрунтованості призначеного покарання було предметом розгляду суду апеляційної інстанції, ухвала якого відповідає вимогам ст. 419 КПК України, є обґрунтованою та вмотивованою.

Вказівка в ухвалі апеляційного суду про те, що засудженому ОСОБА_5 призначено мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 2 ст. 185 КК України, на що посилається у касаційній скарзі захисник, не є істотним порушенням вимог закону, яке тягне скасування чи зміну судових рішень.

З огляду на викладене, призначене ОСОБА_5 покарання відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України, підстав вважати призначене засудженому ОСОБА_5 покарання за своїм видом чи розміром явно несправедливим внаслідок суворості, колегія суддів не вбачає.

За таких обставин, суд касаційної інстанції вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України.
Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів
у х в а л и л а :
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Московського районного суду м. Харкова від 16 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 28 січня 2016 року щодо ОСОБА_5 .

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3