У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого - судді ОСОБА_8,
суддів ОСОБА_9 і ОСОБА_10,

розглянувши в судовому засіданні заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 травня 2016 року щодо нього,

в с т а н о в и л а:

Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 16 жовтня 2015 року ОСОБА_4 засуджено за вчинення злочину, передбаченого частиною третьою статті 286 Кримінального кодексу України (далі - КК), та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років з позбавленням права керувати транспортним засобом на три роки.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 16 березня 2016 року вирок місцевого суду залишено без зміни.

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 24 травня 2016 року касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_11 залишила без задоволення, а вирок щодо ОСОБА_4 - без зміни.

Засуджений ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із заявою від 7 червня 2016 року, в якій просить переглянути ухвалу суду касаційної інстанції від 24 травня 2016 року з підстави, передбаченої пунктом 2 частини 1 статті 445 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), скасувати її, а також ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 16 березня 2016 року, копію якої до заяви не додає, та направити провадження на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У заяві ОСОБА_4 зазначає про істотне, на його думку, порушення судом апеляційної інстанції при розгляді апеляційної скарги його захисника адвоката ОСОБА_12 вимог процесуального законодавства, зокрема права засудженого на захист, що полягало у ненаданні можливості відмовитись на стадії апеляційного розгляду справи від захисника адвоката ОСОБА_12 і обрати іншого захисника. Також заявник вважає, що суд касаційної інстанції, розглядаючи скаргу його захисника - адвоката ОСОБА_11, в якій, окрім іншого, містилось посилання на порушення права засудженого на захист судом апеляційної інстанції, безпідставно визнав відсутнім таке порушення, чим допустив неоднакове застосування норм процесуального права, передбачених пунктом 3 частини третьої статті 42, статтями 45-50, 52 та 54 КПК.

На підтвердження підстави для перегляду рішення суду касаційної інстанції Верховним Судом України засуджений до заяви долучив отриману з ЄДРСР ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 серпня 2014 року №5-2285км14, якою скасовано вирок апеляційного суду Полтавської області від 16 грудня 2013 року про засудження ОСОБА 5 за частиною 2 статті 15 і частиною 1 статті 115 КК з призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи заяви і додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку, що передбачених законом підстав для відкриття провадження немає, виходячи з наступного.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 445 КПК однією із підстав перегляду Верховним Судом України судових рішень є неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми Кримінального процесуального кодексу, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень.

Ця підстава передбачає необхідність здійснення заявником порівняння судових рішень на предмет однаковості/неоднаковості застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми процесуального права, викладеної в КПК, що повинно бути відображено в ухвалах касаційного суду у різних справах, і ця норма має бути по-різному реально застосована судом касаційної інстанції під час розгляду справ за касаційною процедурою.

Як убачається із заяви ОСОБА_7, засуджений вважає, що апеляційний суд, спочатку прийнявши його клопотання про відмову від захисника ОСОБА_12, а наступного дня - заяву про відмову від цього клопотання і самостійне здійснення ним свого захисту та визнавши можливим проведення апеляційного розгляду за відсутністю захисника, не в повній мірі з'ясував обставини, через які засуджений обрав таку позицію, на що не звернув уваги й суд касаційної інстанції. Водночас, як зазначає заявник, у порівнюваному рішенні суд касаційної інстанції дійшов висновку, що право на захист ОСОБИ 5 було порушено апеляційним судом, оскільки той прийняв клопотання засудженого про відмову від захисника і провів апеляційний розгляд кримінального провадження без його участі.

Проте, як убачається з долучених судових рішень, при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_4, який обвинувачувався і засуджений за вчинення тяжкого злочину, касаційний суд, відтворивши звукозапис засідання суду апеляційної інстанції і встановивши повне з'ясування апеляційним судом у засудженого всіх обставин, за яких він подавав клопотання, визнав відсутність відповідно до вимог статті 54 КПК порушення його права на захист і можливість засудженого самостійно здійснювати свій захист, а також можливість суду розглядати справу в апеляційному порядку за відсутності захисника, участь якого у таких справах не є обов'язковою.

Водночас, з наданого для порівняння судового рішення суду касаційної інстанції вбачається, що участь захисника при розгляді в апеляційному порядку справи щодо ОСОБА 5 згідно з вимогами статті 52 КПК була обов'язковою, оскільки прокурором в апеляції ставилось питання про погіршення становища засудженого, а саме про скасування вироку суду першої інстанції, за яким ОСОБА 5 був засуджений за частиною 1 статті 121 КК, і постановлення апеляційним судом нового вироку про засудження ОСОБА 5 за замах на умисне вбивство, тобто за вчинення особливо тяжкого злочину, що і було зроблено апеляційним судом. За таких обставин відмова засудженого від захисника, який до того ж не був повідомлений про час і місце апеляційного розгляду справи, за вимогами закону не допускалась, а тому суд касаційної інстанції обґрунтовано визнав, що апеляційним судом було допущено порушення права засудженого на захист.

Отже з порівняння зазначених судових рішень не вбачається неоднакового застосовування касаційним судом однієї і тієї самої норми процесуального закону.

Таким чином, засуджений ОСОБА_4 належно не обґрунтував неоднаковість правозастосування судом касаційної інстанції норм КПК в аспекті наданих для порівняння рішень цього суду.

Наведене свідчить про відсутність підстави, передбаченої пунктом 2 частини 1 статті 445 КПК, для перегляду Верховним Судом України рішення суду касаційної інстанції від 24 травня 2016 року, а тому колегія суддів не вбачає підстав для допуску справи до провадження Верховного Суду України.

Керуючись статтями 445, 451 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Відмовити засудженому ОСОБА_4 у допуску справи до провадження Верховного Суду України за його заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 травня 2016 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_8 ОСОБА_9 ОСОБА_10