В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22.09.2016 р. Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі

головуючої судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгород кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, одруженого, в порядку ст. 89 КК України раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 ч. 2 КК України,

В С Т А Н О В И В:
17 липня 2015 року, приблизно о 15 год. 00 хв., знаходячись в приміщенні квартири за адресою: АДРЕСА_2 , обвинувачений ОСОБА_4 , перебуваючи у раніше довірливих відносинах з ОСОБА_5 , використовуючи на свою користь ці відносини, ввівши в оману ОСОБА_5 та обіцяючи йому при цьому допомогти у проведенні ремонтних робіт у його квартирі, для чого ОСОБА_5 , будучи введеним ним в оману добровільно, вважаючи, що це є правомірним та необхідним або вигідним для нього, що він зобов`язаний це зробити, передав ОСОБА_4 в приміщенні вищевказаної квартири 17 липня 2015 року дриль марки «BOSCHPSB 530 RE» зеленого кольору, вартістю 990 грн., після чого ОСОБА_4 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно небезпечних наслідків, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, зловживаючи довірою ОСОБА_5 , шляхом обману, з метою незаконного заволодіння майном ОСОБА_5 дрилю марки «BOSCHPSB 530 RE», яка була надана йому для проведення ремонтних робіт за вищевказаною адресою, заволодів зазначеним чужим майном та продав в достовірно невстановлений час у ході досудового розслідування невстановленій особі, в результаті чого спричинив потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на суму 990 грн.
Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину визнав повністю і пояснив, що у 2015 році, влітку, точну дату не пригадує, у першій половині дня, будучи попередньо знайомим з потерпілим ОСОБА_5 , пообіцявши останньому допомогти у проведенні ремонтних робіт у його квартирі, отримав від потерпілого дриль марки «Bosch», яку в подальшому продав невідомій особі в м. Ужгород на «п`яному базарі».

Потерпілий ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, так як відповідно до поданої ним до суду заяви просить розглянути справу за його відсутності, на даний час майнових та інших претензій до ОСОБА_4 він не має, питання щодо покарання обвинуваченому залишає на розсуд суду.

Оскільки учасниками судового провадження не оспорюються фактичні обставини справи, обвинувачений правильно розуміє зміст вчиненого, у суду відсутні сумніви у добровільності та істинності його позиції, йому роз`яснено, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд керуючись ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою всіх учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, та обмежив вивчення фактичних обставин справи допитом обвинуваченого та оглядом матеріалів справи, які характеризують обвинуваченого як особу.

Таким чином, з урахуванням наведеного, суд кваліфікує ці дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ст. 190 ч. 2 КК України як шахрайство, вчинене повторно.
За кваліфікуючою ознакою повторність суд кваліфікує дії ОСОБА_4 у зв`язку з тим, що він, будучи згідно обвинувального акта у кримінальному провадженні за № 0001834 від 8 червня 2016 року обвинуваченим у вчиненні 7 червня 2015 року злочину, передбаченого ст. 185 ч. 1 КК України, що знаходиться на розгляді у суді, вчинив 17 липня 2015 року даний злочин.
У пункті 1 примітки до ст. 185 КК України зазначено, що у статтях 185, 186 та 189-191 повторним визнається злочин, вчинений особою, яка раніше вчинила будь-який із злочинів, передбачених цими статтями або статтями 187, 262 цього Кодексу.
Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки» від 04.04.2010 р. за № 7 також визначено, що для повторності не має значення, чи було особу засуджено за раніше вчинений злочин.
При призначенні покарання ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані про особу обвинуваченого, який є молодим за віком, на спеціальних обліках не перебуває.

Обставини справи, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 є визнання своєї вини.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 суд не знайшов.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 р., зі змінами від 06.11.2009 р., звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. У пункті 2 вказаної постанови зазначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого покарання особам, які щиро розкаялись у вчиненому.

Враховуючи наведене, з урахуванням конкретних обставин справи, беручи до уваги відсутність у потерпілого претензій до обвинуваченого, за наявністю альтернативної санкції ст. 190 ч. 2 КК України, суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 і попередження вчинення з його боку нових кримінальних правопорушень можливе без ізоляції від суспільства, а тому щодо нього необхідно і доцільно призначити покарання у виді позбавлення волі із звільненням його від відбування покарання з випробуванням та покладенням передбачених ст. 76 КК України обов`язків.

Цивільного позову не заявлено.

Процесуальні витрати за проведення товарознавчої експертизи в сумі 245.52 грн. покласти на обвинуваченого.
Речових доказів немає.
Керуючись ст.ст. 349, 368, 374 КПК України суд,

У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 ч. 2 КК України і призначити йому покарання за ст. 190 ч. 2 КК України у виді позбавлення волі строком на один рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбування призначеного йому покарання у виді позбавлення волі з випробовуванням, якщо він протягом одного року не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього судом обов`язки.
Відповідно до п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_4 наступні обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання або роботи.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 не обирався.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 245 (двісті сорок п`ять) гривень 52 копійки процесуальних витрат за проведення експертизи.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Головуюча ОСОБА_1