Справа № 369/3318/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/1390/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 34 24.11.2016

ВИРОК
Іменем України

24 листопада 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області у складі :

головуючого - судді : - ОСОБА_2
суддів : - ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі - ОСОБА_5 , ОСОБА_6

за участю прокурора - ОСОБА_7

обвинуваченого - ОСОБА_8

захисника - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000280 за апеляційною скаргою прокурора, який приймав участь в розгляді справи судом першої інстанції на вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 вересня 2016 року, яким,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Тхорин Овруцького району Житомирської області, українця, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні трьох малолітніх дітей : ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , працюючого фахівцем з підбору автозапчастин у ТОВ «Все для автомобіля», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнений від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, зі встановленням іспитового строку тривалістю 3 (три) роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Стягнуто зі ОСОБА_13 на користь держави процесуальні витрати в розмірі 1966,64 грн.,

ВСТАНОВИЛА:
За вироком суду, 14.09.2014 року, близько 02 години ночі, ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.9 а) Правил дорожнього руху України, керуючи автомобілем «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_1 (транзит), рухаючись по вул. Леніна в с. Софіївська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області в напрямку с. Білогородка, в порушення вимог п. 2.3 б) ПДР України, не був уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, не реагував на її зміну, відволікся від керування транспортним засобом, грубо порушуючи вимоги п. п. 8.7.3 ґ), е) ПДР України, проїхав перехрестя вулиці Леніна з вулицею Жулянською на сигнал світлофора, що забороняє рух та в порушення вимог п. 12.1 ПДР України, не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечну швидкість руху керованого ним транспортного засобу, внаслідок чого, не впоравшись з керуванням, здійснив виїзд на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення з автомобілями «Chevrolet Lachetti», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_14 та «М 412 ИЖ», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_15 , які зупинили керовані ними транспортні засоби перед перехрестям, чекаючи ввімкнення сигналу світлофора, що дозволяє рух.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажири автомобіля «Chevrolet Lachetti» ОСОБА_16 та ОСОБА_17 від отриманих тілесних ушкоджень загинули, а водій вказаного автомобіля ОСОБА_14 та пасажир цього автомобіля ОСОБА_18 , а також пасажир автомобіля «Volkswagen Passat» ОСОБА_19 отримали середньої тяжкості тілесні ушкодження.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та правильності кваліфікації його дій, просить вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 вересня 2016 року відносно ОСОБА_8 скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 засудити за ч.3 ст.286 КК України на 8 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

На обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що суд першої інстанції належним чином не врахував суспільну небезпеку та грубість порушення ОСОБА_8 Правил дорожнього руху України, який здійснював рух транспортного засобу на забороняючий сигнал світлофора, в результаті чого допустив зіткнення із автомобілями, які на той час взагалі перебували без руху.

Судом не враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким злочином, при звільнені обвинуваченого від призначеного покарання з іспитовим строком не надано оцінку наслідкам допущених обвинуваченим порушень Правил дорожнього руху України, а саме те, що незаконні дії ОСОБА_8 призвели до загибелі двох осіб та заподіяння шкоди здоров`ю трьом особам у виді середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Вказує і на те, що судом не враховано поведінку та ставлення обвинуваченого до вчиненого, який майже впродовж двох років не визнавав свою вину у вчиненні ДТП, що свідчить про відсутність у обвинуваченого щирого каяття у вчиненому, негативно характеризує особу обвинуваченого і факт керування ним транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння та, відповідно, вчинення при цьому злочину, що відповідно до ст. 67 КК України є обставиною, яка обтяжує покарання останнього, що також залишилося поза увагою суду. За таких обставин вважає, що звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від призначеного основного покарання із застосуванням ст. 75 КК України є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Заслухавши доповідь судді, думку сторін кримінального провадження: прокурора, який підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, обвинуваченого та його захисника, які просили вирок суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, зазначених у вироку суду 1-ої інстанції, підтверджується сукупністю доказів, зібраних у встановленому законом порядку, досліджених у судовому засіданні, викладених у вироку і належно оцінених судом. Діям обвинуваченого дана правильна юридична оцінка. Рішення суду в частині доведеності вини ОСОБА_8 та правильності кваліфікації його дій за ч.3 ст. 286 КК України сторонами кримінального провадження не оспорюється.

Щодо доводів апеляційної скарги прокурора про незаконність призначеного ОСОБА_8 покарання, то вони, на думку колегії суддів, є частково обгрунтованими.

Згідно статті 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому враховуються ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

З вироку суду першої інстанції вбачається, що при призначенні ОСОБА_8 покарання було враховано ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, обставини скоєння кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, до кримінальної відповідальності не притягувався, має на утриманні трьох малолітніх дітей, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, судом враховано наявність пом`якшуючих покарання ОСОБА_8 обставин, а саме, щире каяття, яке полягає у повному визнанні своєї вини, висловленні жалю з приводу вчиненого та готовності нести покарання за вчинений злочин та добровільне відшкодування завданих збитків потерпілим. Також судом враховано наявність обтяжуючих покарання обставин, а саме, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та думку потерпілих, які просили призначити обвинуваченому покарання, не пов`язане з реальним позбавленням волі.

За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно визначив вид та розмір призначеного ОСОБА_8 основного та додаткового покарання, вказане покарання є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Крім того, апеляційна скарга прокурора в цій частині не вмотивована, доводів на підтвердження наведених в ній вимог щодо необхідності призначення ОСОБА_8 за ч.3 ст. 286 КК України основного покарання у виді 8 років позбавлення волі апеляційна скарга не містить.

Щодо доводів апеляційної скарги прокурора про безпідставне застосування щодо ОСОБА_8 ст. 75 КК України, то вони, на думку колегії суддів, є обгрунтованими.

Так, суд першої інстанції при вирішенні питання про звільнення ОСОБА_8 від відбування основного покарання з випробуванням недостатньо врахував обставини справи, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, не дав належної оцінки тим обставинам, що в результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди настали тяжкі наслідки, що призвели до загибелі двох осіб та заподіяння ще трьом особам середньої тяжкості тілесних ушкоджень. Судом першої інстанції недостатньо враховано тяжкість злочину, який відноситься до категорії тяжких злочинів, хоча і вчинений з необережності, що саме груба необережність обвинуваченого, яка полягала у недотриманні ним вимог Правил дорожнього руху України і призвела до вказаних наслідків. Крім того, на думку колегії суддів, судом не було належно враховано ту обставину, що обвинувачений керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, а тому вказані обставини не дають підстав для висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання.

За змістом ст.420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок, у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність законних підстав для звільнення ОСОБА_8 від відбування основного покарання з випробуванням за правилами ст.75 КК України, а тому твердження в апеляційній скарзі прокурора про неправильне застосування судом положень ст.75 КК України та безпідставне звільнення засудженого від відбування покарання є обґрунтованими, отже вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині призначення покарання з постановленням в цій частині нового вироку.

На підставі викладеного, керуючись ст. 404, 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів,

З А С У Д И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора, який приймав участь в розгляді справи судом першої інстанції задовольнити частково.

Вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 вересня 2016 року щодо ОСОБА_8 в частині призначеного покарання - скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок.

Визнати ОСОБА_8 винним та засудити за ч.3 ст.286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 обчислювати з моменту взяття його під варту.

В іншій частині вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 вересня 2016 року залишити без змін.

На вирок суду безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді

________________ __________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3