Ухвала
іменем україни
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянула в судовому засіданні в м. Києві 26 квітня 2016 року касаційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000056 на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21 травня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 24 листопада 2015 року.

Вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21 травня 2015 року
ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця с. Розношенці Ульяновського району Кіровоградської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано невинуватим та виправдано у зв`язку з недоведеністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України.

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 24 листопада 2015 року вирок місцевого суду залишено без змін.

Кримінальне провадження розглянуто за участю:

прокурора ОСОБА_6 .
У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування судових рішень та призначення нового розгляду у суді першої інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. При цьому посилається на те, що допущені судом першої інстанції, а в подальшому й апеляційним судом, однобічність та неповнота судового розгляду призвели до невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам та неправильного застосування судом кримінального закону, оскільки судами неповно встановлено обставини, які мають значення для встановлення істини. Також, посилається на те, що судами не надано оцінки доказам, які безпосередньо вказують на вину виправданого. Зазначає, що судами, в порушення ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку, не зазначено мотивів з яких суди відкинули докази обвинувачення, а тому вважає, що вирок суду не відповідає вимогам ч. 3 ст. 374 КПК України, а ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК України, оскільки апеляційний суд не виправив допущені судом першої інстанції порушення.

У запереченнях на касаційну скаргу, захисник виправданого - адвокат ОСОБА_7 просить судові рішення залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора без задоволення, як безпідставну.

Органами досудового розслідування ОСОБА_5 обвинувачувався в тому, що будучи службовою особою умисно не виконав постанову суду, що набрала законної сили, за таких обставин.

Так, згідно наказу № 28 від 28 вересня 2011 року ОСОБА_5 призначено директором ТОВ «Кіровоградінтерсервіс», надано повноваження здійснювати організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції.

Так, згідно наказу № 28 від 28 вересня 2011 року ОСОБА_5 призначено директором ТОВ «Кіровоградінтерсервіс», який згідно до п. 9.2 Статуту ТОВ «Кіровоградінтерсервіс» (у новій редакції), затвердженого зборами учасників вказаного Товариства № 12 від 19 грудня 2012 року, є виконавчим органом у Товаристві та його керівником, одноособово вирішує всі питання діяльності Товариства за винятком тих, що входять до компетенції зборів учасників, а також вчиняє будь-які правочини від імені Товариства, у тому числі, розпоряджається майном Товариства та укладає договори, приймає на роботу та звільняє з неї працівників, таким чином здійснюючи організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції, тобто являючись службовою особою.

Згідно постанови Вищого господарського суду України від 5 грудня 2012 року у справі №5013/469/12 (5013/1689/11), яка набрала законної сили, задоволено позов КП «Елегант» до ТОВ «Кіровоградінтерсервіс» та витребувано з володіння і зобов`язано ТОВ «Кіровоградінтерсервіс» передати КП «Елегант» майно 13/200 часток комплексу будівель по АДРЕСА_2 , а саме: приміщення їдальні загальною площею 597.7 кв. м., приміщення гаражу загальною площею 302.1 кв. м., приміщення гаражу загальною площею 202.6 кв.м. та 1/2 частину огорожі.

3 січня 2013 року господарським судом Кіровоградської області видано Наказ у справі № 5013/469/12 про примусове виконання постанови Вищого господарського суду України від 5 грудня 2012 року у справі № 5013/469/12, за яким зобов`язано ТОВ «Кіровоградінтерсервіс» передати КП «Елегант» майно, яке зазначено у даній постанові суду.

22 січня 2013 року на примусове виконання Наказу господарського суду Кіровоградської області від 3.01.2013 року у справі № 5013/469/12 за позовом КП «Елегант» до ТОВ «Кіровоградінтерсервіс» щодо витребування з володіння та зобов`язання ТОВ «Кіровоградінтерсервіс» передати КП «Елегант» зазначене вище майно відкрито виконавче провадження, про що повідомлено сторони.

19 лютого 2013 року ОСОБА_5 , як директор ТОВ «Кіровоградінтерсервіс» будучи службовою особою підприємства, уклав з ОСОБА_8 , що є приватною особою, договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_9 , про що в Реєстрі для вчинення нотаріальних дій є запис за № 587 від 19.02.2013 року, щодо 13/200 часток комплексу будівель по АДРЕСА_2 , а саме: адміністративного корпусу, загальною площею 937 кв.м., ангару, загальною площею 1405,6 кв.м., ангару загальною площею 2386,6 кв.м., приміщення гаражу загальною площею 302,1 кв.м., приміщення гаражу загальною площею 202,6 кв.м., приміщення їдальні загальною площею 597,7 кв.м., вбиральні та огорожі.

Згідно укладеного договору дарування ОСОБА_8 набула право власності на вказане у договорі майно, до якого входить і те майно, яке ТОВ «Кіровоградінтерсервіс» зобов`язано передати КП «Елегант», згідно постанови Вищого господарського суду України від 05.12.2012 року у справі № 5013/469/12 (5013/1689/11).

У ч. 4 вказаного договору зазначено, що дарувальник ТОВ «Кіровоградінтерсервіс» в особі ОСОБА_5 про вчинення дарування повідомив усім заінтересованим особам, а також стверджує, що предмет договору в спорі не перебуває та не існують обставини, які б перешкоджали вчиненню правочинну та які б замовчувалися учасником правочинну.

Таким чином, на думку органів досудового розслідування, директор ТОВ «Кіровоградінтерсервіс» ОСОБА_5 , будучи службовою особою, діючи умисно та цілеспрямовано, достовірно знаючи про зобов`язання передати КП «Елегант» 13/200 часток комплексу будівель, що розташовані по АДРЕСА_2 згідно постанови Вищого господарської о суду України від 5 грудня 2012 року, яка набрала законної сили, усвідомлюючи про наявність примусового виконання рішення суду, згідно Наказу господарського суду Кіровоградської області у справі 5013/469/12 від 3 січня 2013 року, з метою умисного невиконання постанови суду, яка набрала законної сили 19.02.2013 року уклав договір дарування 13/200 часток комплексу будівель, що розташовані по Мурманська, 3 у м. Кіровограді з ОСОБА_8 , який посвідчено у приватного нотаріуса Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_9 у приміщенні нотаріальної контори, про що в Реєстрі для вчинення нотаріальних дій мається запис за № 587 від 19.02.2013 року. Подароване ТОВ «Кіровоградінтерсервіс» майно фактично включає в себе майно, яке товариство повинно передати КП «Елегант» на підставі постанови Вищого господарського суду України від 5 грудня 2012 року.

Вказані дії ОСОБА_5 стороною обвинувачення кваліфіковано за ч. 2 ст. 382 КК України як умисне невиконання постанови суду, що набрала законної сили, вчинене службовою особою.

Зі змісту судових рішень убачається, що виправдовуючи ОСОБА_5 , у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, суд першої інстанції дійшов висновку, що пред`явлене останньому обвинувачення свого підтвердження не знайшло, переконливих і беззаперечних доказів про наявність у діях виправданого інкримінованих йому діянь не здобуто, а тому підстав для винесення обвинувального вироку немає. Крім того, місцевий суд послався на те, що в обвинувальному акті відсутні будь-які посилання на мотив та мету в діях ОСОБА_5 , а тому, оскільки мотив і мета є суб`єктивною стороною злочину, відсутність цієї складової свідчить про відсутність складу вказаного кримінального правопорушення, що підтверджено і в ході судового розгляду, під час якого не отримано доказів наявності у ОСОБА_5 мотиву та мети не виконувати рішення суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на часткове підтримання поданої скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що вона підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.

Згідно зі ст. 434 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права при ухваленні судових рішень у тій частині, в якій їх було оскаржено.

Доводи касаційної скарги прокурора про невідповідність ухвали апеляційного суду вимогам ст. 419 КПК України заслуговують на увагу.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження суд першої інстанції визнав невинуватим ОСОБА_5 та виправдав його узв`язку з недоведеністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України.

Не погоджуючись з вказаним вироком прокурор та представник потерпілого подали апеляційні скарги, в яких ставилось питання про скасування вироку місцевого суду та ухвалення нового вироку. Свої доводи мотивували тим, що при ухваленні виправдувального вироку судом не взято до уваги докази, які могли істотно вплинути на висновки щодо доведеності вини ОСОБА_5 , а також, за наявності суперечливих доказів, у судовому рішенні не зазначив чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші.

Переглядаючи кримінальне провадження за вказаними апеляційними скаргами, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення вироку місцевого суду без змін.

Ухвала апеляційного суду є рішенням вищого суду щодо законності та обґрунтованості вироку, що перевіряється в апеляційному порядку, і повинна бути законною, обґрунтованою і вмотивованою. Крім того, ухвала апеляційного суду за своїм змістом має відповідати вимогам ст. 419 КПК України.

З положень ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та умотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим рішення, є рішення в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 419 КПК України при залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі апеляційного суду мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою. Разом з тим, ці вимоги закону при розгляді даного кримінального провадження апеляційним судом залишились не виконаними.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що суд апеляційної інстанції при розгляді апеляційних скарг прокурора та представника потерпілого суті всіх зазначених апелянтами доводів в ухвалі не навів, їх ретельно не перевірив, відповіді на усі доводи апеляційних скарг не дав і свого рішення про залишення без задоволення апеляційних скарг належним чином не мотивував.

Апеляційний суд, усупереч вимогам ст. 419 КПК України, залишаючи апеляційні скарги без задоволення, не надав вичерпної відповіді, на яких підставах, передбачених процесуальним чи матеріальним законами він визнав наведені в апеляції прокурора доводи неспроможними.

Суд апеляційної інстанції фактично не проаналізував доводів щодо незаконності оскаржуваного вироку і не дав оцінки стосовно їх обґрунтованості чи відсутності такої, а фактично просто навів перелік доказів, на підставі яких суд першої інстанції дійшов висновку про невинуватість ОСОБА_5 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні.

При цьому взагалі поза увагою суду апеляційної інстанції залишились доводи про оцінку доказів, якими суд першої інстанції обґрунтував вирок, суд дав їм формальну оцінку щодо їх достатності та достовірності, не проаналізувавши їх з точки зору належності та допустимості.

Прокурор акцентував увагу суду у своїй апеляційній скарзі на порушеннях судом першої інстанції наведених вимог процесуального закону при оцінці доказів покладених в основу виправдувального вироку, однак не усі такі доводи знайшли свого відображення в ухвалі суду, а також не наведено підстав чи норм закону, з яких ці доводи визнані безпідставними.

Також мотивувальна частина ухвали апеляційного суду не містить відповіді на твердження апелянта щодо оцінки доказів місцевим судом, а також щодо суперечностей доказів, якими суд обґрунтував вирок.

Крім того, як убачається зі змісту вироку місцевого суду, останній містить в собі суперечності щодо підстав виправдання ОСОБА_5 .

Так, в мотивувальній частині вироку, суд зазначив, що вважає за необхідне ухвалити виправдувальний вирок у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КПК України, хоча в резолютивній частині вироку зазначив, що ОСОБА_5 необхідно визнати невинуватим та виправдати, у зв`язку з недоведеністю досудовим розслідуванням складу кримінального правопорушення, а тому, мотивувальна частина вироку не відповідає резолютивній, що ставить під сумнів законність правових підстав для виправдання ОСОБА_5 .

Таким чином, залишаючи без зміни виправдувальний вирок, апеляційний суд, на думку колегії суддів касаційного суду, по-суті, надавши аналіз складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, лише перерахував докази, які були викладені у вироку суду першої інстанції, не розкриваючи і не аналізуючи їх змісту, не перевірив та належним чином не проаналізував усі доводи апеляції прокурора, а доказів, якими вони спростовуються, в ухвалі не навів, а також не навів докладних мотивів прийнятого рішення та обмежився загальними фразами, що аналіз матеріалів провадження свідчить про те, що місцевим судом повно та всебічно досліджено всі докази, їм надана об`єктивна оцінка та зроблено правильний висновок про те, що досліджені судом докази не підтверджують вину ОСОБА_5 , а пред`явлене обвинувачення ґрунтується на припущеннях.

З огляду на наведене, рішення апеляційного суду через порушення ним вимог ст. 419 КПК України не можна вважати законним та обґрунтованим, через що воно підлягає скасуванню, а у справі належить призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції, під час якого суд повинен урахувати наведене, а також суду необхідно відповідно до вимог ст. ст. 94, 95, 439 КПК України, положень глави 31 КПК України дослідити обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, також перевірити доводи апеляційних скарг прокурора та представника потерпілого щодо законності виправдувального вироку, після чого ухвалити законне й обґрунтоване судове рішення відповідно до вимог процесуального та матеріального законів.

Оскільки суд касаційної інстанції не вправі досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, колегія суддів позбавлена можливості дійти однозначного висновку щодо правильності застосування судами закону України про кримінальну відповідальність.

Інші доводи прокурора мають бути предметом перегляду суду апеляційної інстанції при новому розгляді кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 433, 434, 436, 438 КПК України, колегія суддів

постановила:

Касаційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 24 листопада 2015 року щодо ОСОБА_5 скасувати і призначити новий розгляд кримінального провадження у суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_10 ОСОБА_3