Апеляційний суд Черкаської області
Справа№ 11-2390/180/12 Головуючий по 1 інстанції
Категорія ст. 190 ч. 1 ОСОБА_1
КК України Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА IMEHEM УКРАЇНИ

"21" березня 2012 року Колегія суддів судової палати апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого-судді Безверхого I.B.,

суддів Тапала Г.К., Швидкого Д.М.,

при секретарі Єгоровій С.А.,

з участю прокурора Лєнкової Н.Д.,

виправданого ОСОБА_3,

адвоката Cipeнкa B.B.,

розглянула кримінальну справу за апеляцією прокурора Зубенка С.А., який приймав участь у розгляді справи в суді першої інстанції, на вирок Городищенського районного суду Черкаської області від 14 грудня 2011 року, яким

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець та житель ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянин України, українець, ІНФОРМАЦІЯ_3, одружений, не працюючий, раніше не судимий,-

визнаний невинним та виправданий в пред'явленому йому обвинуваченні за ст. 190 ч. 1 КК України, за відсутністю в його діях складу даного злочину.

Згідно вказаного вироку, ОСОБА_3, органом досудового слідства обвинувачувався і тому, що він, являючись приватним підприємцем, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою шахрайського заволодіння бюджетними коштами, всупереч вимогам п. «б» ст. 1 Закону України «Про зайнятість населения» та п. 2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», з метою отримання допомоги по безробіттю, звернувся iз заявою до Городищенського районного центру зайнятості, у якій вказав, що не являється приватним підприємцем, чим ввів в оману працівників Городищенського районного центру зайнятості та незаконно отримав статус безробітного, у результаті чого, протягом 2007-2008 років, незаконно отримав допомогу по безробіттю в сумі 4556, 75 грн., чим завдав шкоду державним інтересам на вказану суму.

Не погоджуючись iз таким висновком суду, прокурор, який приймав участь у розгляді справи судом першої інстанції подав апеляцію, в якій просить скасувати зазначене судове рішення місцевого суду у зв'язку з однобічністю та неповнотою досудового i судового слідства та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Постановити новий вирок, яким засудити ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 190 КК України до штрафу в poзмipi 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (850 грн.).

Заслухавши прокурора, яка підтримала апеляцію прокурора Городищенського району, виравданого Myciєнкa В.В. та його адвоката ОСОБА_5 про залишення вироку без зміни і які просили відмовити в задоволенні апеляції прокурора, дослідивши матеріали справи та обміркувавши над доводами апеляції, колегія суддів судової палати приходить до наступного.

Висновок місцевого суду щодо доведеності невинуватості ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства злочину, підтверджується зібраними по справі доказами, яким суд першої інстанції дав вірну оцінку.

Зокрема, сам виправданий ОСОБА_6 в судовому засіданні, під час судового слідства в апеляційному суді пояснив, що ще в 2003 році він вирішив зайнятися підприємницькою дільністю, оформив вci необхідні документи, але в зв'язку з сімейними обставинами, в листопаді 2004 року, він був змушений припинити підприємницьку діяльність, про що написав відповідну заяву, яку разом з усіма необхідними документами передав до податкової інстанції в м. Городище, Черкаської області. В податковій інспекції йому пояснили, що протягом 10 днів його документи будуть передані до райдержадміністрації, де він буде знятий з державної реєстрації як приватний підприємець. При цьому Myciєнкo B.B., вказав, що згідно довідки про зняття з обліку платника податку від 18.10.2005 року, він вважав, що не є приватним підприємцем. Лише в 2007 році, коли останній звернувся до центру зайнятості, йому стало відомо, що він й досі вважається приватним підприємцем. Тоді ж, він знову оформив всі документи по припиненню суб"єкта підприємницької дільності ФОП та віддав їх до райдержадміністрації, після чого став отримувати допомогу по безробіттю. Пояснив, що злочину він не вчиняв.

Kpiм цього, посилання Mycieнкa В.В. на те, що він дійсно відмовився здійснювати підприємницьку діяльність, підтверджується i матеріалами справи, зокрема: даними заяви про зняття з обліку платника податків від 10.12.2004 року (а.с. 68, т. 1); даними обхідного листа податкової справи СПД при ліквідації платника фізичної особи від 18.10.2005 року (а.с.69 т. 1); даними довідки про зняття з обліку платника податків від 18.10.2005 року (а.с. 70. т. 1).

За таких обставин посилання прокурора на умисність діянь Myciєнкa В.В. є безпідставними та необгрунтованими.

Тобто, відсутність вини останнього у інкримінованому йому органом досудового слідства злочині є доведеною i сумнівів у колегії суддів судової палати не викликає.

Що стосується посилання прокурора про те, що ОСОБА_3 в період інкримінованого йому органом досудового слідства діяння, не виконав необхідних дій, передбачених Законом України «Про державну реєстрацію юридичних oci6 та фізичних осіб-підприємців» для припинення підприємницької діяльності, то колегія суддів судової палати вважає, що вони не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються наявними в матеріалах справи документами, зокрема, після того, як ОСОБА_3 дізнався, в 2007 poці, що його ПП не ліквідоване, він вчинив всі необхідні дії, що підтверджується матеріалами справи, зокрема, даними заяви про припинення підприємницької діяльності від 17.09.2009 року (а.с. 47, т. 1); даними опису документів, що надаються фізичною особою державному реєстратору для проведення реєстраційної дії „Внесения рішення фізичної особи про припинення підприємницької діяльності" від 17.09.2009 року (а.с. 48, т. 1); даними заяви про припинення платника податків від 22.09.2009 року (а.с. 71, т. 1); даними обхідного листа від 24.11.2009 року (а.с. 72, т.1) та ліквідацією свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця від 30.11.2009 року (а.с. 51 т.1). Також посилання прокурора в апеляції на те, що ОСОБА_3 повинен нести кримінальну відповідальність лише за те, що не довів до кінця процес припинення держаної реєстрації як приватного підприємця незалежно від того, чи займався він підприємницькою діяльністю чи нi, суперечить i роз"ясненням Постанови Пленуму Верховного Суду України від 25.04.2003 року №3 „ Про практику застосування судами законодавства про відповідальність за окремі злочини у сфері господарської дільності". Так, зокрема у п. 2 вищезазначеної постанови зазначено, що - суди під час розгляду справ про господарські злочини повинні ретельно з"ясовувати, в якому значенні у відповідних статтях КК вжиті терміни „господарська діяльність", „підприємницька діяльність" та похідні від них - „суб"єкт господарської дільності» i „суб"єкт підприємницької дільності", „громадянин", „громадянин-підприємець" i „засновник", „власник" чи „службова особа" суб"єкта господарської або підприємницької діяльності тощо, оскільки від правильного розуміння значения цих термінів в конкретних статтях КК залежить вирішення питания щодо наявності чи відсутності ознак складу злочину. При цьому треба мати на увазі, що господарська діяльність - це діяльність фізичних i юридичних oci6, пов"язана з виробництвом чи реалізацією продукції (товарів), виконанням робіт чи наданням послуг з метою одержання прибутку (комерційна господарська діяльність) або без такої мети (некомерційна господарська діяльність). Підприємницька діяльність є одним із видів господарської діяльності, обо"язкові ознаки якої - безпосередність, систематичність її здійснення з метою отримання прибутку. Виправдовуючи ОСОБА_3 у інкримінованому органом досудового слідства звинуваченні з підстав, передбачених п.2 ст. 6КПК України, за відсутністю в його діях складу злочину, на думку колегії суддів судової палати місцевий суд правильно визнав, що Myciєнкo В.В. в 2003 році дійсно мав намір зайнятися підприємницькою діяльністю, але за станом здоров"я та відсутністю коштів відмовився від свого наміру займатися такою діяльністю, не довівши до кінця всю процедуру реєстрації платника податку.

Нічим не підтвердженими також є i посилання прокурора про порушення місцевим судом норм КПК при розгляді справи по суті, оскільки прикладів стосовно цього в апеляціїне приведено.

В зв'язку з викладеним, підстав для задоволення апеляції прокурора, - немає.

Керуючись ст.ст. 362, 365, 366 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Вирок Городищенського районного суду від 14.12.2011 року стосовно ОСОБА_3 залишити без зміни, а апеляцію прокурора, який приймав участь у розгляді справи в суді першої інстанції, - без задоволення.

Головуючий

Судді