Справа №463/1174/16-к
Провадження №1-кп/463/153/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 липня 2016 р. Личаківський районний суд м.Львова

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі судових засідань ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

у м. Львові

у відкритому судовому засіданні

розглянувши об`єднане кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 13.01.2016 року за №0000121 та від 16.01.2016 року за №0000157, про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у скоєнні злочинів передбачених ч.3 ст. 185, ч.3 ст.186 КК України, суд,-

в с т а н о в и в :
органами досудового розслідування ОСОБА_4 обвинувачується у скоєнні злочинів передбачених ч.3 ст.185, ч.3 ст.186 КК України.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження дії запобіжного заходу тримання під вартою обвинуваченому на два місяці, яке обґрунтовує тим, що він обвинувачується у скоєнні тяжких злочинів, за тяжчий з яких передбачене покарання у виді позбавленні волі на строк до восьми років. На даний час кримінальне провадження перебуває на розгляді в суді, судове слідство не завершене, а тому перебуваючи на волі може ухилятися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення. Тому вважає, що у випадку зміни запобіжного заходу на більш легкий або його скасування можуть настати ризики передбачені ст. 177 КПК України, у зв`язку із чим просить клопотання задоволити.

Захисник обвинуваченого в судовому засіданні відносно клопотання прокурора заперечив, вважає, що дане клопотання не підлягає розгляду судом, оскільки воно подано з порушенням порядку, передбаченого ч.1 ст.331 КПК України, менше ніж за 5 днів. Крім цього вважає, що клопотання не підлягає задоволенню, оскільки ризики, передбачені ст.177 КПК України прокурором не обґрунтовані, і такі відсутні. Переконаний, що для виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, йому достатньо обрати запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Обвинувачений в судовому засіданні підтримав позицію захисника з аналогічних підстав, в задоволенні клопотання прокурора просить відмовити.

Заслухавши думку учасників судового провадження, оглянувши матеріали кримінального провадження, суд клопотання прокурора задовольняє, а клопотання захисника відхиляє з таких підстав.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

В провадженні Личаківського районного суду м. Львова перебувають матеріали об`єднаного судового провадження про обвинувачення ОСОБА_4 у скоєнні злочинів, передбачених ч.3 ст.185, ч.3 ст.186 КК України.

Ухвалою підготовчого провадження від 18.03.2016 року, ОСОБА_4 продовжено строк тримання під вартою на два місяці до 19.05.2016 року включно, а ухвалою суду від 12.05.2016 року до 20.07.2016 року включно.
В даному судовому провадженні здійснюється судове слідство, в ході якого допитано потерпілих та свідків, залишилось допитати потерпілу ОСОБА_6 , яка жодного разу в судове засідання не з`являється, подає заяви про розгляд провадження без її участі.

В останньому судовому засіданні прокурор повідомив суд, що потерпіла виявила бажання з`явитися у наступне судове засідання та дати показання, оскільки на даний час перебуває на відпочинку за кордоном.

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Одночасно, за ч.2 вказаної статті Закону підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

У справі Європейського Суду з прав людини Борисенка проти України (no. 25725/02, 12 січня 2012 року) вказано про те, що обираючи запобіжний захід у виді тримання під вартою суди лише зазначали у рішеннях, що раніше обране тримання під вартою є правильним заходом, хоча, за статтею 5 § 3 Конвенції, з часом розумної підозри у вчиненні злочину стає недостатньо і суди мають надати інші підстави для тримання під вартою.

Частина 1 статті 194 визначено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Пункт 3 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вимагає, щоб обґрунтування будь-якого строку тримання під вартою - незалежно від того, наскільки коротким він є, - має бути переконливо доведено органами державної влади. Аргументи «за» і «проти» звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному здійсненню провадження, не мають прийматися абстрактно (in abstracto), а повинні підтверджуватися фактичними доказами. Небезпека того, що обвинувачений буде переховуватися, не може оцінюватися виключно за ступенем тяжкості ймовірного покарання. Вона має оцінюватися з урахуванням низки інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або зробити її на стільки незначною, що вона не зможе обґрунтовувати досудове тримання під вартою (див. рішення від 4 жовтня 2005 року у справі «Бекчієв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява № 9190/03, пп. 56 та 59 з подальшими посиланнями).

Судом встановлено, що обвинувачений перебуває під вартою з 22.01.2016 року, майже пів року. Розгляд справи неодноразово відкладався через неявку потерпілих, які не проявляють інтерес до доведення винуватості обвинуваченого.

На даний час у справі допитані всі потерпілі та свідки, крім потерпілої ОСОБА_6 , яка за повідомленням прокурора перебуває на відпочинку за кордоном.

Таким чином, обвинувачений не може вчиняти тиску на потерпілих та свідків і перешкоджати встановленню об`єктивних обставин у справі.

Інших обґрунтованих належними доказами обставин необхідності продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_4 прокурором суду не представлено. В той же час судом встановлено, що обвинувачений одружений, має постійне зареєстроване місце проживання, згідно з ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 17.03.2016 року йому зараховано у термін покарання за попереднім вироком суду час попереднього ув`язнення, у зв`язку із чим вважається особою, що на момент скоєння інкримінованих їй злочинів повністю відбула покарання за попереднім вироком суду.

З врахування наведеного суд приходить до переконання, що підстав для подальшого утримання обвинуваченого під вартою немає, і для виконання мети передбаченої ст.177 КПК України йому слід змінити обраний раніше запобіжний захід у виді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.
При цьому посилання прокурора лише на тяжкість інкримінованих злочинів не є достатніми підставами для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого та таким, що суперечить наведеним вище положенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст.177, 331 КПК України, -

у х в а л и в:

клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 на два місяці відхилити.

Змінити раніше обраний запобіжний захід ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , у виді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт строком на два місяці починаючи з 17.00 год. 18.07.2016 року по 17.00 год. 18.09.2016 року з покладенням обов`язків, визначених ч.5 ст.194 КПК України, а саме:

- прибувати до слідчого та суду за першою вимогою;

- не залишати місце постійного проживання квартиру АДРЕСА_2 , чи інше наявне житло, без дозволу слідчого, прокурора або суду в період часу протягом цілої доби;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування з потерпілими, їх представниками, свідками у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Контроль за виконанням ухвали суду, в тому числі в частині носіння електронного засобу контролю покласти на працівників органу внутрішніх справ (поліції) за місцем проживання обвинуваченого.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1