АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1411/16 Справа № 191/3957/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2016 року м. Дніпро

27 жовтня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі матеріали кримінального провадження № 0001474 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 квітня 2016 року, яким

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Мар`ївка Синельниківського району, Дніпропетровської області, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , раніше судимого 20 вересня 2012 року Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185, ст. 75 КК України до 4 років позбавлення волі, з іспитовим строком на 3 роки,

було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді 9 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 вересня 2012 року і остаточно призначено покарання ОСОБА_7 у виді 10 років позбавлення волі.

На зазначений вирок обвинувачений та його захисник подали апеляції, в яких просять вирок суду скасувати та призначити новий судовий розгляду суді першої інстанції.

Провадження № 11-кп/774/1411/16 Головуючий в суді I інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст. 121 КК України Суддя-доповідач ОСОБА_2 .
В обґрунтування доводів апеляційних скарг вони посилаються на те, що вирок є незаконним через невідповідність викладених в ньому висновків фактичним обставинам кримінального провадження, порушення вимог кримінального процесуального та кримінального законів.

Автори апеляційних скарг вказують, що пояснення експерта про те, що всі тілесні ушкодження, встановлені при судово-медичній експертизі трупа, утворились в короткий проміжок часу у період з 29 липня 2015 року по 31 липня 2015 року, не можна розцінювати як підтвердження вини обвинуваченого за ч. 2 ст. 121 КК України, оскільки відсутній причинно-наслідковий зв`язок між його діями та утворенням тяжких тілесних ушкоджень у ОСОБА_9 ..

В апеляціях вказується на те, що протокол слідчого експерименту від 23 вересня 2015 року з участю свідка ОСОБА_10 є неналежним доказом. Одночасно, як на неналежний доказ, автором апеляції вказується на додатковий висновок експерта від 23 вересня 2015 року, який був проведений на підставі вищенаведеного протоколу слідчого експерименту.

Також, в апеляціях зазначається, що суд, при викладі пояснень свідка, лікаря ОСОБА_11 , спотворив їх зміст, а тому за твердженням автора, висновки суду не відповідають фактичним обставинам провадження.

Крім того, апелянти звертають увагу на неврахування судом терміну перебування потерпілого ОСОБА_9 на стаціонарному лікуванні внаслідок отримання тілесних ушкоджень, який був незначним, поряд з цим вказується, що суд не встановив факт струсу мозку потерпілого. На переконання ОСОБА_7 ці обставини, могли істотно вплинути на висновки суду.

Автори апеляційних скарг акцентують увагу на невстановленні судом механізму утворення умисних тілесних ушкоджень, які спричинили смерть ОСОБА_9 , що на їх думку, унеможливлює кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 121 КК України. За твердженням апелянтів, виявлені у потерпілого зовнішні тілесні ушкодження не співпадали з внутрішнім крововиливом, а відтак виключена можливість виникнення 29 липня 2015 року тяжких тілесних ушкоджень голови померлого потерпілого. На думку авторів апеляцій, висновок експерта від 19 серпня 2015 року не може бути покладено в основу обвинувального вироку.

Апелянти, посилаючись на статтю 62 Конституції України, зводять до відсутності в діях обвинуваченого складу інкримінованого кримінального правопорушення.

Вироком суду встановлено, що ОСОБА_7 29 липня 2015 року приблизно 23 години, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись за адресою по АДРЕСА_1 , на ґрунті особистих неприязних відносин, в ході сварки, наніс декілька ударів кулаками обох рук в область голови ОСОБА_9 , в результаті чого останній не втримався на ногах та впав на землю, на спину. ОСОБА_7 , продовжуючи свій злочинний намір на спричинення тілесних ушкоджень, продовжив наносити удари ногами по тулубу ОСОБА_9 , після чого, усвідомлюючи протиправність своїх дій, ОСОБА_7 умисно усім тілом стрибнув в область грудної клітини лежачого на спині ОСОБА_9 та декілька разів пострибав на ньому, в результаті чого останньому були спричинені тілесні ушкодження у виді: синців верхнього і нижнього повік обох очей, забитої рани верхньої губи зліва і крововиливи слизової оболонки обох губ; синців передньої поверхні груди справа і зліва, синців лівого плеча в середній третині. При внутрішньому дослідженні встановлено: крововиливи у м`які тканини волосистої ділянки голови у тьмяно - скроневій області справа, крововиливу у лівий скроневий м`яз, пластинчастого крововиливу під тверду мозкову оболонку в області передньої, середньої і задньої черепних ямок справа, розпливчастих крововиливів під м`які мозкові оболонки лобно - тем`яно - потиличних долей правої півкулі головного мозку, набряк - набухання головного мозку, поперечні переломи ребер по середньо- ключичним лініям: справа ІV-VІ ребер, зліва: ІІ-ІV ребер, переломи без пошкодження пристінкової плеври.

Смерть ОСОБА_9 відповідно до висновку експерта настала внаслідок закритої внутрішньочерепної травми, яка супроводжувалась субарахноідальними крововиливами під оболонки головного мозку з подальшим розвитком набряку-набухання речовини головного мозку. Тілесні пошкодження в області голови у своїй сукупності відповідають категорії тяжких тілесних пошкоджень, і знаходяться у прямому причинному зв`язку з наступом смерті. Тілесні пошкодження у вигляді поперечних переломів ребер зліва ІІ-ІV-го, справа ІV-VІ-го є прижиттєві, стосовно до живих осіб відповідають категорії тілесних пошкоджень середнього ступеню тяжкості і не знаходяться у прямому причинному зв`язку з наступом смерті.

В суді апеляційної інстанції обвинувачений та захисник підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити.

Прокурор заперечувала на задоволенні апеляцій і просила залишити їх без задоволення, а вирок без змін, оскільки він постановлений відповідно до вимог закону та з обґрунтованим мотивуванням винуватості ОСОБА_7 , підтвердженої належними фактичними даними.

Вислухавши пояснення учасників апеляційного провадження та їх доводи в судових дебатах, проаналізувавши доводи, які викладені в апеляціях і співставивши їх з матеріалами кримінального провадження, колегія суддів вважає, що принесені апеляційні скарги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Доводи принесених апеляцій щодо незаконності та необґрунтованості ухваленого щодо ОСОБА_7 вироку колегія суддів вважає такими, що частково знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду кримінального провадження.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, вирок суду має бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, ухвалюватися на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Формулюючи обвинувачення, визнане судом доведеним, як того вимагає ст. 374 КПК України, суд має виходити із фактичних обставин кримінального провадження.

Як слідує з вироку, формулюючи обвинувачення, визнане доведеним, суд фактично повторив обставини, які викладені в обвинувальному акті, та вказав, що закрита внутрішньо-мозкова травма у потерпілого ОСОБА_9 , від якої настала смерть, виникла в результаті того, що обвинувачений ОСОБА_7 наніс декілька ударів кулаками обох рук в область голови потерпілого, коли той стояв. В подальшому, як видно з вироку, обвинувачений потерпілого ОСОБА_9 по голові не бив, а тільки наносив удари ногами по тулубу, коли той лежав, та стрибав по його грудній клітині.

Однак, аналіз матеріалів кримінального провадження свідчить про те, що судове рішення не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки.

Навівши у вироку покази свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_10 , суд не надав їм належної оцінки в тій частині, де ці очевидці вказують на ті моменти, коли та за яких обставин обвинувачений ОСОБА_7 бив потерпілого по голові.

Отже, суд першої інстанції, дослідивши обставини кримінального правопорушення, проігнорував фактичні дані, в результаті чого неправильно встановив обставини злочину та ухвалив необґрунтоване судове рішення.

Допущені судом порушення вимог ст. ст. 370, 374 КПК України є істотними та такими, що перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, оскільки вирок, постановлений іменем України, є найважливішим актом правосуддя і до його постановлення належить підходити з винятковою відповідальністю, суворо дотримуючись вимог ст. ст. 370, 373, 374, 375 КПК України.

Зважаючи на викладене та відповідно до вимог ст. 7, ч. 6 ст. 9, ч. 1 ст. 411, ст. 415 КПК України колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування вироку щодо ОСОБА_7 та призначення нового розгляду у суді першої інстанції, оскільки суд апеляційної інстанції, в даному випадку, позбавлений можливості прийняти нове рішення, а кримінальний процесуальний закон не передбачає правових засобів для того, щоб виправити виявлені при апеляційному перегляді істотні порушення норм закону.

На підставі ст. 411 КПК України, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:
апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 квітня 2016 року щодо ОСОБА_7 , скасувати та призначити за цим кримінальним провадженням новий розгляд у суді першої інстанції.

Міру запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 залишити попередню тримання під вартою, продовживши строк тримання до 26 грудня 2016 року.

Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області