Провадження № 11-кп/779/457/2016
Категорія ст. 81 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 вересня 2016 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 серпня 2016 року про відмову в задоволенні спільного подання начальника Івано-Франківської установи виконання покарань (№12) управління ДПтС України в Івано-Франківській області та голови спостережної комісії при Івано-Франківському міськвиконкомі про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 від відбування покарання у виді позбавлення волі, -

з участю: прокурора ОСОБА_7 засудженого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_8

в с т а н о в и л а :
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання про умовно-дострокове звільнення. В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що суд не взяв до уваги фактичні дані, що мали істотний вплив на висновки, зокрема те, що він утримується під вартою з 10.03.2015 року. Вказує на те, що суд зарахував до покарання строк попереднього ув`язнення, початок строку 08.03.2015 року, кінець строку 04.02.2018 року. Зазначає, що наказом начальника установи виконання покарань (№12) №33 від 26.04.2016 року він був зарахований у відділення господарського обслуговування на посаду пекаря. Мотивує свої доводи тим, що за час відбування покарання дотримувався правомірних відносин з персоналом, а також виконував передбачені законом вимоги персоналу; дисципліну та внутрішній порядок не порушував, а також брав участь у програмі диференційованого виховного впливу; був заохочений 2 рази: 15.06.2016 року, 12.08.2016 року; у вільний від роботи час брав участь у ремонтно-будівельних роботах в установі, проводив ремонт обладнання. Вважає, що суд не врахував те, що він має на утриманні двох неповнолітніх дітей, раніше несудимий та підтримує зв`язок із своїми рідними. Крім того, звертає увагу на те, що адміністрація установи виявила в його поведінці факти, що свідчать про його виправлення, що стало підставою для порушення перед судом клопотання про його умовно-дострокове звільнення. Вказує, що на час розгляду клопотання ним було відбуто 2 роки 6 місяців 21 день та невідбутий строк становив 1 рік 5 місяців 9 днів, прокурор не заперечував проти його звільнення.

Відмовляючи у задоволенні подання адміністрації управління виконання покарань щодо умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_6 , суд першої інстанції виходив з того, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване за певних умов, зокрема, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення. Суд, врахувавши реальний термін відбутого покарання засудженим ОСОБА_6 , а також те, що ОСОБА_6 засуджений за тяжкий злочин проти безпеки руху, вчинений ним у стані алкогольного сп`яніння, внаслідок якого настали тяжкі наслідки, а саме потерпілий ОСОБА_9 отримав смертельну травму, а його малолітній син - ОСОБА_10 тілесні ушкодження середньої тяжкості, дійшов висновку, що наведені у поданні на умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 дані, не можуть бути достатніми підставами для застосування щодо ОСОБА_6 вимог ст. 81 КК України та свідчити про те, що останній став на шлях виправлення.

Під час апеляційного розгляду:

- засуджений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_8 підтримали доводи апеляційної скарги засудженого, просили задовольнити подання адміністрації установи виконання покарання (№12) та звільнити ОСОБА_6 умовно-достроково від покарання у виді позбавлення волі;

- прокурор не підтримав доводи поданої апеляційної скарги засудженого, просив її залишити без задоволення, ухвалу суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді, думку учасників судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити, ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі обєктивно зясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Так, з матеріалів особової справи вбачається, що вироком Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 23.12.2015 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортним засобом строком на 3 роки.

14.06.2016 року ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України задоволено клопотання ОСОБА_6 про зарахування в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 08.03.2015 року по 12.04.2016 року (а.с. 33)

Зі спільного подання начальника Івано-Франківської установи виконання покарань (№12) управління ДПтС України в Івано-Франківській області та голови спостережної комісії при Івано-Франківському міськвиконкомі на умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 , вбачається, що початок строку рахується з 08.03.2015 року, кінець строку 04.02.2018 року. В ньому також зазначено, що ОСОБА_6 утримується в установі виконання покарань з 10.03.2015 року. Вказано, що наказом начальника установи виконання покарань від 26.04.2016 року за №33 ОСОБА_6 був зарахований у відділення господарського обслуговування на посаду пекаря. Також зазначено, що ОСОБА_6 за час відбування покарання характеризується позитивно, дотримується порядку та умов відбування покарання, розпорядку дня, має одне заохочення, брав участь у реалізації програми диференційного виховного впливу «Духовне відродження» та «Фізкультура і спорт», підтримує зв`язок з рідними, на профілактичних обліках не перебував тощо. (а.п. 2).

В характеристиці на ОСОБА_6 , що міститься в матеріалах провадження, затвердженої в.о.начальника Івано-Франківської установи виконання покарань №12, зазначені аналогічні обставини та дані, що характеризують особу засудженого, як і в поданні начальника установи виконання покарання (а.п. 3).

В психологічній характеристиці на ОСОБА_6 міститься висновок провідного психолога наступного змісту: «засуджений ОСОБА_6 не буде мати проблем з адаптацією в новому соціальному середовищі внаслідок власної активності, цілеспрямованості та наполегливості» (а.п. 4).

З довідки, долученої до матеріалів провадження, вбачається, що ОСОБА_6 має одне заохочення від 15.06.2016 року - подяку за участь та проведення змагань з настільного тенісу; стягнення не накладались (а.п. 5).

Виконавчі листи до установи виконання покарання на засудженого ОСОБА_6 не надходили (а.п. 7).

З урахуванням викладеного, на думку колегії суддів, ухвала суду першої інстанції є поверхневою та передчасною, такою що постановлена з порушенням вимог щодо застосування норм матеріального права та без належного дотриманням норм процесуального закону.

Так, відповідно до положень ст. 81 КК України до засудженого, що відбуває покарання у виді позбавлення волі і сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. При цьому умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактично відбуття засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом за необережний тяжкий злочин.

Зі змісту вказаної норми випливає, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання являє собою звільнення засудженого від подальшого відбування покарання за наявності передбачених вище обов`язкових умов, як відбування покарання у виді позбавлення волі, доведення засудженим свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці, фактичне відбуття встановленої законом частини призначеного покарання в залежності від класифікації злочину за ступенем тяжкості, формою вини та об`єктом суспільно-небезпечного посягання, наявності попередніх судимостей.

Крім того, згідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття рішення при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання - є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при вирішенні питання про відмову у задоволенні подання на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_6 , належним чином не врахував умови, що передбачені ст. 81 КК України для такого звільнення, оскільки в основу своїх висновків поклав обставини, що фактично враховувались судом першої інстанції під час обрання щодо обвинуваченого виду та міри покарання, зокрема тяжкі наслідки від вчиненого ним правопорушення, - смерть потерпілого та тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості щодо малолітньої дитини, обставини та суспільну небезпеку вчиненого, перебування засудженого у стані алкогольного сп`яніння, а також фактичний термін відбутого ним покарання.

Між тим, з оскарженої ухвали вбачається, що, всупереч вимогам зазначеної правової норми, висновок суду першої інстанції в частині того, що до засудженого ОСОБА_6 на даний час не може бути застосовано умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, належним чином не мотивований з позиції умов викладених в ст. 81 КК України.

Так, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання являє собою звільнення засудженого від подальшого відбування покарання за таких умов: 1) особа відбуває основне покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі; 2) засуджений своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення; 3) він фактично відбув встановлену ч. 3 ст. 81 частину призначеного судом покарання.

Проте, ступінь тяжкості вчиненого засудженою особою злочину враховується при з`ясуванні питання про наявність чи відсутність формальної підстави для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, тобто при визначенні строку відбутого засудженою особою покарання, необхідного для застосування умовно-дострокового звільнення, а саме для виконання вимог ч. 3 ст. 81 КК України.

При цьому, відповідно до вимог ст. 81 КК України, підставами умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є доведення засудженим свого виправлення та фактичне відбуття засудженим певної частини призначеного йому строку покарання, тому, обставини справи, за яких ОСОБА_6 було вчинено злочин, не повинні враховуватись судом при застосуванні умовно - дострокового звільнення.

З наданих суду матеріалів вбачається, що вони містять в собі всі передбачені ст. 81 КК України чинники відносно можливості умовно-дострокового звільнення ОСОБА_6 , зокрема відбуття ним більше половини строку призначеного судом покарання, а саме 2 роки 6 місяців 5 днів станом на 09.08.2016 року.

Висновок суду першої інстанції в частині того, що засуджений ОСОБА_6 не довів свого виправлення ані сумлінною поведінкою, ані ставлення до праці, на думку колегії суддів, невмотивований належним чином.

Так, під сумлінною поведінкою засудженого слід розуміти зразкове дотримання вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, відсутність порушень дисципліни, товариське ставлення до інших засуджених, а під сумлінним ставленням до праці - участь у суспільно корисній роботі, добросовісне виконання трудових обов`язків, використання форм і методів отримання доходів, які допустимі з точки зору не лише індивідуальних, а й суспільних інтересів (сплата податків, обов`язкових платежів тощо), підвищення кількісних і якісних показників у роботі, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, додержання правил охорони праці та техніки безпеки.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_6 з 10.03.2015 року перебуває в Івано-Франківській установі виконання покарань (№12).

З 26.04.2016 року засуджений був зарахований у відділення господарського обслуговування на посаду пекаря.

15.06.2016 року ОСОБА_6 отримав заохочення у виді подяки.

З характеристик, що містяться у провадженні, вбачається, що засуджений ОСОБА_6 за час відбування покарання характеризується позитивно, дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи; дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин як з персоналом установи виконання покарання, так і з іншими засудженими; жодного порушення дисципліни з його боку не було. Засуджений ОСОБА_6 добросовісно виконує трудові обов`язки та роботу із самообслуговування, дотримується правил охорони праці та техніки безпеки, дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує тільки за призначенням тощо.

Крім цього встановлено, що ОСОБА_6 підтримує зв`язок зі своїми рідними, що у сукупності з наведеним вище, на думку колегії суддів, свідчить про наявний процес виправлення та перевиховання засудженого в установі виконання покарання.

Метою покарання за кримінальним законодавством є виправлення і перевиховання засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Отже, головною метою є не кара злочинця, а виправлення його через покарання.

Враховуючи викладене, на думку колегію суддів, засуджений ОСОБА_6 довів своє виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

За вказаних вище обставин, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали, якою слід задовольнити спільне подання начальника Івано-Франківської установи виконання покарань (№12) управління ДПтС України в Івано-Франківській області та голови спостережної комісії при Івано-Франківському міськвиконкомі про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 від відбування покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до вказаного подання та матеріалів справи, невідбута частина призначеного ОСОБА_6 покарання, на день розгляду апеляційної скарги складає 1 рік 4 місяця 5 днів.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 серпня 2016 року про відмову в задоволенні спільного подання начальника Івано-Франківської установи виконання покарань (№12) управління ДПтС України в Івано-Франківській області та голови спостережної комісії при Івано-Франківському міськвиконкомі про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 від відбування покарання у виді позбавлення волі, скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою задовольнити спільне подання начальника Івано-Франківської установи виконання покарань (№12) управління ДПтС України в Івано-Франківській області та голови спостережної комісії при Івано-Франківському міськвиконкомі про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 від відбування покарання у виді позбавлення волі.

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого вироком Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 23.12.2015 року за ч. 2 ст. 286 КК України до 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортним засобом строком на 3 роки, звільнити умовно-достроково від подальшого відбування покарання у виді позбавлення волі, на невідбутий строк покарання, а саме на 1 (один) рік 4 (чотири) місяця 5 (п`ять) днів.

ОСОБА_6 з-під варти звільнити негайно.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, засудженим, що перебуває під вартою - у той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4

Згідно з оригіналом:
Суддя ОСОБА_2