УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №296/821/16-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 286 ч.2 КК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 травня 2016 року Апеляційний суд Житомирської області
в складі: головуючого ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю: секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №296/821/16-к за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 04 березня 2016 року, -
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Баранівка Житомирської області, гр-на України, з середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні одну н/л дитину, працюючого водієм ПП « ОСОБА_9 », прож. за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -
засуджено за ст. 286 ч.2 КК України на 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки.
На підставі ст.ст. 75, 76 п.п. 3, 4 КК України, звільнено обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі, з іспитовим строком 3 роки. Зобов`язано обвинуваченого ОСОБА_7 : повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, періодично з`являтись до органів кримінально-виконавчої інспекції для реєстрації.
Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь держави 1904 грн. 58 коп. за проведення судових експертиз.
Вирішено скасувати арешт на автобус марки «І-VАN А07А1-631», р.н. НОМЕР_1 , передавши його власнику за належністю.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено попередній - домашній арешт.
Згідно вироку суду, 22 жовтня 2015 року приблизно об 11 год. 40 хв. ОСОБА_7 , керував технічно справним автобусом марки «І-VАN А07А1-631», р.н. НОМЕР_1 , здійснюючи регулярні перевезення за маршрутом №108 сполученням "Зарічани -Житомир".
Рухаючись вказаним транспортним засобом по вул. Велика Бердичівська в м. Житомирі в напрямку вул. Шевченка, під`їжджаючи до нерегульованого пішохідного переходу, який розташований поблизу перехрестя з вул. Чорновола та позначений відповідними дорожніми знаками і дорожньою розміткою, водій ОСОБА_7 в порушення вимог пунктів 1.7. та 2.3.б) Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року, будучи особливо неуважним до такої категорії учасників дорожнього руху, як дитина, не простежив за зміною дорожньої обстановки, в порушення вимог пунктів 12.3., 18.1. вказаних вище Правил, при виникненні небезпеки для руху, у вигляді пішоходів, які вийшли на проїзну частину в межах пішохідного переходу, та яких він об`єктивно спроможний був виявити, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки свого транспортного засобу, не надав дорогу пішоходам, натомість продовжив рух, в результаті чого передньою правою частиною керованого ним автобуса здійснив наїзд на пішоходів ОСОБА_10 та малолітню ОСОБА_11 які переходили проїзну частину по нерегульованому пішохідному переходу, справа на ліво відносно напрямку руху автобуса.
В результаті даної ДТП пішоходу ОСОБА_11 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: 6 синців лівої гомілки по передньо-зовнішній поверхні, синця та крововиливу в м`які тканини лівого стегна в нижній частині по передньо-зовнішній поверхні, масивного синця лівого плечового суглобу з переходом на надпліччя та ліву поверхню шиї з переломом хребта між 3 та 4 шийними хребцями з повним розривом спинного мозку, множинних саден обличчя зліва з переходом на волосисту частину голови з травматичною епіляцією, крововиливів в м`які тканини голови в лівій та правій скроневих ділянках, крововиливу під м`яку мозкову оболонку в лівій скроневій долі, перелому 1, 2 ребер справа та 1, 2 ребер зліва непрямого характеру, розриву лівого ключично-грудинного з`єднання із зміщенням, пошкодження плеври та лівобічного гемотораксом, крововиливів в м`які тканини навколо ушкоджень, в заднє середостіння, в прикорневі ділянки правої легені, в навколо ниркову клітковину, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень та знаходяться в причинному зв`язку зі смертю потерпілої.
Порушення водієм ОСОБА_7 вимог пунктів 1.7., 2.3.б), 12.3. та 18.1. Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року, знаходяться у прямому причинному зв`язку із створенням аварійної обстановки, виникненням даної дорожньо-транспортної події та з її наслідками.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , не оскаржуючи кваліфікацію його дій, просить змінити вирок суду у зв`язку з неповнотою судового розгляду та невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, пом`якшити призначене покарання не позбавляючи його права керування транспортними засобами; виключити з вироку скасування арешту на автобус, який не застосовувався та міру запобіжного заходу домашній арешт, який був замінений апеляційним судом на особисте зобов`язання. Вважає призначене йому покарання надто суворим. Вказує, що вину свою визнав повністю та щиро розкаявся в скоєному, відшкодував потерпілому моральну та матеріальну шкоду.
В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_6 , не оспорюючи доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину за який його засуджено, фактичних обставин кримінального провадження та призначеної останньому міри покарання, просить змінити вирок суду в частині вирішення питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження, виключити з резолютивної частини вироку суду посилання щодо скасування арешту на автобус марки «І-VАN А07А1-631», р.н. НОМЕР_1 , та передачу його власнику за належністю, як безпідставно застосоване судом; виключити з резолютивної частини вироку суду посилання на застосування щодо ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили міри запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, як безпідставно застосованої судом. Зазначає, що під час кримінального провадження арешт на вказаний автобус не застосовувався, а запобіжний захід - домашній арешт, щодо ОСОБА_7 , ухвалою апеляційного суду від 02.02.2016 року був замінений на особисте зобов`язання.
Потерпілий ОСОБА_12 в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, надав заяву з проханням розглянути справу у його відсутності у зв`язку з хворобою.
Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого з наведених в ній мотивів та не заперечували проти апеляційної скарги прокурора, міркування прокурора ОСОБА_6 підтримання апеляційної скарги прокурора та в часткове заперечення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , обговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню, апеляційна скарга прокурора ОСОБА_6 підлягає задоволенню з таких підстав.
Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 в необережних діях, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та в апеляційній скарзі не оспорюється. Дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ст. 286 ч.2 КК України кваліфіковані правильно.
Як вбачається з вироку суду першої інстанції, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд виходив із загальних засад призначення покарання - ст. 65 КК України, та врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який згідно з ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Так, судом зазначено, що обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні свою вину у вчиненні даного кримінального правопорушення визнав повністю.
Отже, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд визнав визнання вини та розкаяння у скоєному, обставин, що обтяжують його покарання судом не встановлено.
Також судом враховано, що обвинувачений ОСОБА_7 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на даний час працює, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, має на утриманні одну малолітню дитину, думку потерпілого, який просив суд не позбавляти обвинуваченого волі, а тому суд, з врахуванням встановлених обставин справи та особи винуватого, дійшов висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства можливе, тому призначив йому покарання у виді позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами та з випробування у частині основного покарання.
З наведеним висновком місцевого суду погоджується і апеляційний суд та вважає, що підстави для пом`якшення призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_7 відсутні, а призначене судом покарання останньому не можна визнати несправедливим внаслідок суворості.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що право керування транспортними засобами є джерелом існування його сім`ї, оскільки він працює водієм, не є підставою для звільнення його від додаткового покарання.
Так, при призначенні додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, судом в повній мірі враховані наслідки події кримінального правопорушення (загибель дитини) та характер допущеного порушення правил безпеки дорожнього руху.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком три роки.
Разом з тим, доводи апелянтів про безпідставне посилання суду щодо скасування арешту на автобус марки «І-VАN А07А1-631», р.н. НОМЕР_1 , та на застосування щодо ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили міри запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, заслуговують на увагу.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, під час досудового розслідування у визначеному законом порядку арешт на автобус марки "I-VAN А07А1-631", р.н. НОМЕР_2 , яким на момент ДТП керував ОСОБА_7 , не накладався, що підтверджено відсутністю відповідних даних у розділі III реєстру матеріалів досудового розслідування.
Вказаний транспортний засіб в рамках кримінального провадження було визнано речовим доказом та повернуто власнику згідно ухвали слідчого судді Корольовського районного суду від 09.12.2015 року.
За вказаних обставин у місцевого суду не було підстав для прийняття рішення про скасування арешту транспортного засобу, оскільки такий арешт взагалі не накладався.
Окрім цього, під час досудового розслідування відносно підозрюваного ОСОБА_7 , згідно ухвали слідчого судді Корольовського районного суду від 22.01.2016 року, було обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком до 22.02.2016 включно.
За результатами досудового розслідування 27.01.2016 року обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 за ч.2 ст. 286 КК України направлено для розгляду по суті до Корольовського районного суду м. Житомира.
За результатами розгляду скарги підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 . Апеляційним судом Житомирської області 02.02.2016 року винесено ухвалу, якою ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду від 22.01.2016 року скасовано та обрано ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання. Строк дії ухвали визначено до 01.03.2016 року.
В рамках судового розгляду 24.02.2016 року під час підготовчого судового засідання сторонами кримінального провадження питання про обрання, зміну чи скасування запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 не вирішувалось.
Відповідно норм КПК України, при направленні обвинувального акта до суду запобіжний захід щодо обвинуваченого є незмінним у межах строку, визначеного ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування. Запобіжний захід, обраний або продовжений слідчим суддею на стадії досудового розслідування, може бути змінений лише у підготовчому судовому засіданні. У випадку, коли після направлення обвинувального акта до суду першої інстанції та до проведення підготовчого судового засідання строк застосування запобіжного заходу закінчився, запобіжний захід вважається таким, що припинив свою дію у зв`язку із закінченням строку, на який такий запобіжний захід був обраний.
Отже, за вказаних обставин, підстави для продовження дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо ОСОБА_7 на момент ухвалення вироку судом першої інстанції були відсутні.
На підставі викладеного, вирок суду щодо ОСОБА_7 підлягає зміні, шляхом виключення з резолютивної частини посилань на скасування арешту на майно та продовження запобіжного заходу.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 задовольнити.
Вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 04 березня 2016 року щодо ОСОБА_7 - змінити.
Виключити з резолютивної частини посилання: про скасування арешту на автобус марки «І-VАN А07А1-631», р.н. НОМЕР_1 , та передачу його власнику за належністю; на застосування щодо ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили міри запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.
В решті вирок залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її винесення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: