Справа № 522/3572/16-к
1-кс/522/3730/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 березня 2016 року м.Одеса
Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі прокурора ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_5 про відвід старшого слідчого СУ Головного управління Національної поліції в Одеській області ОСОБА_6 та прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_3 від проведення досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000786 від 18 листопада 2015 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190, ч.2 ст.146, ч.1 ст.357 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
Заявник ОСОБА_5 звернувся до Приморського районного суду м.Одеси з заявою про відвід старшого слідчого СУ ГУ Національної поліції в Одеській області ОСОБА_6 та прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_3 від проведення досудового розслідування кримінального провадження за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190, ч.2 ст.146, ч.1 ст.357 КК України.
Заявник вважає, що старший слідчий СУ ГУ Національної поліції в Одеській області ОСОБА_6 та прокурор відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_3 порушують норми кримінально-процесуального законодавства, не виконують вимоги ухвали апеляційного суду Одеської області від 22 лютого 2016 року.
Так, ОСОБА_5 обґрунтовує заяву про відвід тим, що в провадженні Приморського районного суду м.Одеси знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_5 , ОСОБА_8 про стягнення боргу за розписками ОСОБА_5 від 11 січня 2014 року (справа №522/21465/15-ц, суддя ОСОБА_9 ), що свідчить про існування між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 цивільно-правових відносин про боргові зобов`язання.

В позовної заяві ОСОБА_7 зазначив при отримання коштів ОСОБА_5 28 серпня 2010 року, 16 вересня2010 року, 23 жовтня 2010 року, 09 листопада 2010 року, 22 лютого 2011 року, 04 березня 2011 року, 07 квітня 2011 року, 30 квітня 2011 року, 02 серпня 2011 року, 25 жовтня 2011 року. Але, розписка на зазначену суму датована 11 січня 2014 року. ОСОБА_7 також надав ще дві розписки, які також датовані 11 січня 2014 року.

У цивільної справі 22 грудня 2015 року винесено заочне рішення, яким позовні вимоги задоволені. В якості забезпечення цивільного позову у цивільному провадженні ухвалою Приморського районного суду від 19 жовтня 2015 року накладений арешт на житловий будинок АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_5 ; а також на корпоративні права, які належать ОСОБА_8 , а саме: 49,757%, що становить 6 134 929 гривень статутного (складеного) капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вілла Ле Прем`єр», заборонивши до набрання чинності рішення по справі їх відчуження та передачу будь-яким третім особам.
ОСОБА_8 , ОСОБА_5 звернулися з апеляційними скаргами на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 19 жовтня 2015 року про забезпечення позову.
Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 22 лютого 2016 року апеляційні скарги ОСОБА_8 , ОСОБА_5 задоволені частково. Ухвала Приморського районного суду м. Одеси від 10 жовтня 2015 року скасована, питання про забезпечення позову передано до суду першої інстанції на новий розгляд. В ухвалі апеляційного суду Одеської області зазначені порушення норм матеріального та процесуального законодавства при винесені ухвали про забезпечення позову.
Згідно ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 23 лютого 2016 року, старшому слідчому СУ ГУ Національної поліції в Одеській області ОСОБА_6 та прокурору відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_3 про розгляд справи у цивільному провадженні, про причини скасування забезпечення позову апеляційним судом відомо.
Незважаючи на розгляд вимог ОСОБА_7 у цивільному провадженні, скасування забезпечення позову апеляційним судом Одеської області старший слідчий СУ ГУ Національної поліції в Одеській області ОСОБА_6 та прокурор відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_3 звернулися з клопотанням до Приморського районного суду м. Одеси про арешт майна по тим самим підставам, що вже розглядалися як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій.
На підставі наведеного, ОСОБА_5 вважає, що старший слідчий СУ ГУ Національної поліції в Одеській області ОСОБА_6 та прокурор відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_3 не можуть приймати участь у кримінальному провадженні, так як в даному випадку існують обставини, які викликають обґрунтовані сумніви в неупередженості слідчого та прокурора, та просив задовольнити його заяву про відвід слідчого та прокурора.
В судовому засіданні адвокат ОСОБА_4 підтримав доводи заяви ОСОБА_5 про відвід та пояснив, що старший слідчий СУ ГУ Національної поліції в Одеській області ОСОБА_6 та прокурор відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_3 є фахівцями в галузі права, тому вони зобов`язані знати норми діючого законодавства.
Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

ОСОБА_5 ні є підозрюваним або цивільним відповідачем, тому він не відноситься до осіб, які зазначені в ч.1 ст.170 КПК України.

Спірний житловий будинок АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_5 ; корпоративні права, які належать ОСОБА_8 , у Статутному капіталі ТОВ «Вілла Ле Прем`єр»; господарська діяльність ТОВ «Вілла Ле Прем`єр» не відносяться до майна, що підлягає арешту з метою забезпечення кримінального провадження.

Корпоративні права ОСОБА_8 в ТОВ «Вілла Ле Прем`єр» ні є спільною сумісною власністю подружжя. В зв`язку з чим, на майно ОСОБА_8 не може бути накладений арешт.

Постановою Пленуму ВСУ від 22 грудня 2009 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», заборонено втручатися в господарську діяльність. В даному випадку, накладення арешту на корпоративні права перешкоджає господарської діяльності ТОВ «Вілла Ле Прем`єр».

Не дотримання вимог чинного законодавства України, вимог судових рішень свідчать про обставини, які викликають обґрунтовані сумніви в неупередженості слідчого та прокурора.
Старший слідчий СУ ГУ Національної поліції в Одеській області ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про місце та час розгляду клопотання.
Прокурор відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_3 в судовому засіданні вимоги заяви ОСОБА_5 про відвід не визнав, та просив в задоволенні заяви відмовити, пославшись на її недоведеність та необґрунтованість. При цьому прокурором було зазначено, що слідчим ОСОБА_6 розслідується вказане кримінальне провадження за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190, ч.2 ст.146, ч.1 ст.357 КК України. В рамках зазначеної справи потерпілою стороною була подана слідчому заява про накладення арешту на зазначене майно з метою уникнення його розтрати на укриттю. На підставі поданої заяви слідчий звернулася до Приморського райсуду м.Одеси із відповідним клопотанням про накладення арешту і ухвалою слідчого судді Приморського райсуду м.Одеси таке клопотання було задоволене і накладено арешт на вказані об`єкти. Ніяких відомостей у слідчого чи прокурора про розгляд судами першої та апеляційної інстанції цивільної справи не було, слідчий діяла строго в рамках розслідування кримінального провадження на підставі норм КПК України. Ніякої особистої зацікавленості в діях слідчого ОСОБА_6 та процесуального керівника прокурора ОСОБА_3 не було і бути не могло, це вимисел заявників, нічим конкретно не підтверджений. Тому в задоволенні вимог заяви необхідно відмовити. Тим більше, що ОСОБА_5 в даному разі не є стороною кримінального процесу, а тому у відповідності вимог ч.2 ст.80 КПК України позбавлений права подачі заяви про відвід слідчого чи прокурора.
Ознайомившись із заявою ОСОБА_5 , заслухавши вимоги адвоката ОСОБА_4 в судовому засіданні, який просив задовольнити заяву про відвід слідчого та прокурора, заперечення прокурора відділу прокуратури Одеській області ОСОБА_3 , слідчий суддя вважає, що заява ОСОБА_5 про відвід слідчого та прокурора не ґрунтується на вимогах Закону, так як не містить обставин, передбачених ст.77 КПК України, які виключають можливість участі слідчого чи прокурора у кримінальному провадженні. В своїй заяві та судовому засіданні заявником не надані та не встановлені об`єктивні дані, передбачені ст.77 КПК України про якусь особисту зацікавленість слідчого ОСОБА_6 та прокурора ОСОБА_3 при проведенні досудового розслідування, що явилось би підставою для їх відводу. Вказані обставити не належного виконання слідчим своїх посадових обов`язків при розслідуванні кримінальної справи, як про це наголошує заявник, можуть тільки свідчити про неналежне виконання нею своїх повноважень, як слідчого. Але ніяким чином не вказують на якусь зацікавленість чи упередженість. Подання зазначеного клопотання слідчим до суду в рамках кримінального провадження, згідно ст.40 ч.5 КПК України є правом слідчого на підставі зібраних по справі доказів. І скасування якихось ухвал апеляційним судом Одеської області по цивільній справі, на яку посилається заявник не означає, що слідчий не об`єктивно та упереджено розслідує кримінальну справу, іншого суду не доведено. Тому слідчий суддя вважає, що заява та доводи об`єктивно не підтверджені, задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.55,75-78,80-82, 309 КПК України,-

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_5 про відвід старшого слідчого СУ Головного управління Національної поліції в Одеській області ОСОБА_6 та прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_3 від проведення досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000786 від 18 листопада 2015 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190, ч.2 ст.146, ч.1 ст.357 КК України - відмовити.
Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1

12.03.2016