ЄУН №337/365/16-к
Провадження № 1-кп/337/51/2016
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 вересня 2016 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю прокурорів - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7

захисника адвоката ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_9
потерпілого ОСОБА_10
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Запоріжжя кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001383 за обвинуваченням:
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м.Запоріжжі, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, одруженого, офіційно не працевлаштованого, має двох неповнолітніх дітей, раніше судимого:

1) 02.04.2004р. Хортицьким районним судом м.Запоріжжя за ч.2 ст.289 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 3 роки;

2) 14.03.2006р. Хортицьким районним судом м.Запоріжжя за ч.2 ст.186, 71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений 17.04.2009р. умовно-достроково, невідбутий строк 1 рік 3 місяці;
3) 13.03.2014р. Хортицьким районним судом м.Запоріжжя за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України був звільнений від відбуття покарання з випробувальним терміном 1 рік 6 місяців;
4) 28.04.2015р. Орджонікідзевським районним судом м.Запоріжжя за ч.2 ст.185, 71 КК України до 4 років 5 місяців позбавлення волі, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,
- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
24 квітня 2015 року, приблизно о 20 годині 20 хвилин, ОСОБА_9 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, перебуваючи у під`їзді будинку АДРЕСА_2 , під час конфлікту з власником квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_10 , незважаючи на спроби останнього закрити вхідні двері, шляхом ривку відкрив двері вказаної квартири та проти волі останнього проник до неї.
Після чого, перебуваючи у вищезазначеній квартирі, ОСОБА_11 , застосовуючи фізичну силу шляхом розтискування пальців руки потерпілого, відкрито заволодів мобільним телефоном «Нокіа 1661-2», у корпусі чорного кольору, вартістю 200 гривень, який належить ОСОБА_10 , завдавши потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на вищевказану суму.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 винуватим себе в інкримінованому кримінальному правопорушенні не визнав та пояснив, що, точну дату не пам`ятає, до вказаних подій, до нього звернувся його знайомий ОСОБА_12 з проханням порадити людину, яка може допомогти з ремонтом автомобіля. Він порадив йому звернутись до ОСОБА_10 та надав його номер телефону. Приблизно через три тижня ОСОБА_12 зателефонував йому та повідомив, що ОСОБА_10 були перераховані гроші, але останній нічого не зробив, гроші не повертає. Він відповів, що оскільки гроші переведені ОСОБА_10 , то потрібно звертатись саме до нього та він покаже, де мешкає останній. Після цього вони домовились про те, куди необхідно під`їхати, щоб він показав, де мешкає ОСОБА_10 . Ввечері він разом зі своїм знайомим ОСОБА_13 , якому у ОСОБА_10 також необхідно було забрати гроші, пішли до будинку, де мешкає потерпілий ОСОБА_10 . Неподалік від будинку ОСОБА_10 вони зустрілись з ОСОБА_14 , який приїхав на автомобілі разом з ОСОБА_15 та ОСОБА_16 . Він показав будинок і під`їзд, де мешкає потерпілий. Всі зайшли до під`їзду, стали підніматись. Він подзвонив ОСОБА_10 , але останній не відповів. Коли вони знаходились між поверхами, на якому знаходиться квартира потерпілого та поверхом, що знаходиться нижче, ОСОБА_10 вийшов з квартири. Побачивши його, він сказав чоловікам, які приїхали, що це саме ОСОБА_10 і тоді ОСОБА_15 побіг до потерпілого. ОСОБА_10 відразу повернувся до своєї квартири, а за ним до квартири забіг ОСОБА_15 , потім ОСОБА_16 , потім зайшов він. ОСОБА_12 залишився поверхом нижче, а ОСОБА_13 відразу пішов вниз. ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , в квартирі стали бити ОСОБА_10 . В цей час з кімнати вийшла дружина потерпілого, сказала, що викликала міліцію, і тоді всі вибігли з квартири, спустились та вийшли з під`їзду, де їх в цей час вже чекав ОСОБА_13 . Всі події відбували приблизно 1 хвилину. Він потерпілого не бив та в сутички з ним не вступав, а лише спостерігав. Телефон у потерпілого не забирав. Після того, як вийшли з під`їзду, усі пішли до машини, на якій приїхали ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_12 . В салоні автомобілю ОСОБА_15 передав йому мобільний телефон потерпілого, пояснивши, що забрав його у ОСОБА_10 машинально. ОСОБА_15 попросив передати телефон потерпілому, а у нього забрати гроші. Після цього він розмовляв з ОСОБА_10 по телефону по номеру дружини останнього та повідомив, що вранці віддасть йому телефон. Наступного ранку він знов подзвонив потерпілому, домовились зустрітись, після чого він зустрівся з ОСОБА_13 та попросив його передати телефон потерпілому, оскільки сам злякався. ОСОБА_13 біля магазину «АТБ», що розташований неподалік від будинку потерпілого, віддав потерпілому мобільний телефон. В цей час він був неподалік від місця зустрічі, коли підійшов до потерпілого та ОСОБА_13 , то був затриманий працівниками міліції. Вважає, що потерпілий ОСОБА_10 оговорює його через те, що він показав свідкам, яким заборгував гроші, де останній мешкає, а свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , оговорюють його з метою уникнення відповідальності за скоєне, свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_10 також кажуть неправду.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_9 своєї вини в інкримінованому кримінальному правопорушенні за ст. 186 ч.3 КК України, суд вважає, що його вина повністю підтверджується сукупністю зібраних у встановленому порядку і безпосередньо досліджених судом допустимих та належних доказів.

Судом встановлено, що інформація по факту відкритого заволодіння майном з квартири АДРЕСА_4 , яке належить ОСОБА_10 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України, внесена до ЄРДР 25.04.2015р. за № 0001383 і проводилось досудове розслідування.

29.12.2015р. про підозру у вчиненні даного кримінального правопорушення повідомлено ОСОБА_9 .

Потерпілий ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснив, що наприкінці квітня 2015 року, точну дату не пам`ятає, ввечері, приблизно о 20 годині, вийшов з квартири АДРЕСА_4 , де він мешкає разом з дружиною та дітьми, на сходовий майданчик під`їзду покурити. В цей час по сходах піднімався обвинувачений ОСОБА_9 разом з кількома чоловіками. Всього було три-чотири чоловіка разом з ОСОБА_9 , точно назвати кількість не може. Обвинуваченого він знав, останній у нього, як у приватного підприємця, деякий час працював вантажником. Інших чоловіків він не знав. ОСОБА_9 відразу підбіг до нього, намагаючись нанести удар в обличчя, кричав, висловлювався нецензурно, штовхнув. Він зайшов назад до квартири, а ОСОБА_9 , без його дозволу, зайшов за ним і в коридорі квартири між ними почалась штовханина, оскільки він став чинити опір обвинуваченому. Він обхопив обвинуваченого за торс, вони впали на підлогу, він на спину, а обвинувачений на нього. Хтось з чоловіків, які були з обвинуваченим, відтягували ОСОБА_9 . Під час цієї сутички, обвинувачений силою розжав його праву руку, якою він тримав мобільний телефон Нокіа, чорного кольору, забрав його та вибіг з квартири. Інші чоловіки також відразу пішли. Всі події відбувались близька 1-ї хвилини. Після цього він з мобільного телефону дружини подзвонив на свій номер мобільного телефону, спочатку телефон був вимкнутий, потім він додзвонився, на виклик відповів ОСОБА_9 і сказав, що віддасть телефон лише за гроші. Вони домовились зустрітись вранці. В зв`язку з цим він звернувся до міліції. Наступного дня, вранці, біля магазину «АТБ», підійшов ОСОБА_9 і спитав, чи дає він гроші. В цей час підійшли працівники міліції і ОСОБА_9 був затриманий. Приблизно за тиждень до вказаних подій, обвинувачений звернувся до нього та спитав, чи є у нього картка ПриватБанку і чи можна, щоб на неї для нього перерахували гроші, оскільки на даний час у нього самого картки немає. Він погодився, попередивши, що з перерахованої суми забере собі 300 грн., які заборгував йому ОСОБА_9 . Коли на банківську картку хтось перерахував 1200 грн., він зняв гроші та віддав обвинуваченому 900 грн., а 300грн. залишив собі, як і попереджав. Більше ніяких грошових відносин з ОСОБА_9 не мав, грошей йому не винен. Іншим особам також грошей не винен. Які відносини у обвинуваченого з тією особою, яка перерахувала йому гроші, він не знає. Підстав оговорювати обвинуваченого у нього немає. Наполягає на тому, що саме обвинувачений підбіг до нього в під`їзді, захищаючись від нього він повернуся до квартири, обвинувачений пройшов до квартири без його дозволу, силою забрав у нього мобільний телефон та вибіг з квартири. В подальшому мобільний телефон був повернутий працівниками міліції, цивільний позов не заявляє, претензій до обвинуваченого не має.

Під час повторного допиту потерпілогоОСОБА_10 в судовому засіданні, останній надав аналогічні пояснення, які давав раніше та доповнив, що він знає свідка ОСОБА_13 , який також у нього деякий час працював. Достовірно сказати, що ОСОБА_13 був в під`їзді з ОСОБА_9 не може, але це можливо, оскільки чув схожий голос. Коли до нього в під`їзді підбіг ОСОБА_9 , він зайшов до квартири, щоб уникнути нападу, бажав закрити за собою двері до квартири, але ОСОБА_9 не дав цього зробити, без його дозволу зайшов за ним до квартири, і в коридорі квартири між ними сталась сутичка. Наполягає на тому, що саме ОСОБА_9 забрав силою у нього мобільний телефон. З іншими чоловіками у нього конфлікту не було. Додзвонився на свій номер мобільного телефону в той же день пізно ввечері, приблизно о 24-й годині, відповів ОСОБА_9 і повідомив, що віддасть телефон лише за гроші. Наступного дня, вранці, біля магазину «АТБ», що розташований біля перехрестя вул.Лахтінська та вул.Ентузіастів м.Запоріжжя, підійшов ОСОБА_9 , з ним був ОСОБА_13 . В цей час підійшли працівники міліції, затримали ОСОБА_9 . Мобільний телефон йому повернули в Хортицькому РВ.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснив, що він знайомий з ОСОБА_9 , вони куми. ОСОБА_9 раніше повідомляв йому, що в разі якщо комусь буде необхідний ремонт автомобілю, то можна до нього звертатись. Приблизно в квітні 2015 року, точної дати не пам`ятає, до нього звернувся знайомий ОСОБА_15 з проханням порадити людину для ремонту автомобіля. Він порадив йому звернутись до ОСОБА_9 та повідомив його мобільний телефон. Про що вони спілкувались та про що домовлялись, не знає. Про події, які відбувались в квітні 2015 року за участю ОСОБА_10 та ОСОБА_9 також нічого не знає, в цих подіях участі не приймав. Особисто потерпілого ОСОБА_10 не знає. Конфліктних стосунків з обвинуваченим або з потерпілим не мав та не має.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснив, що з обвинуваченим ОСОБА_9 малознайомий, знає його за прізвиськом « ОСОБА_17 ». В двадцятих числах квітня 2015 року ОСОБА_9 пообіцяв показати, де мешкає ОСОБА_10 , з яким раніше не зустрічався, але якій винен йому гроші. ОСОБА_9 сказав куди потрібно під`їхати і він разом з ОСОБА_16 ввечері на автомобілі приїхали до Хортицького району м.Запоріжжя. Біля під`їзду одного з багатоповерхових будинків, куди сказав під`їхати ОСОБА_18 , точну адресу назвати не може, вони зустрілись з ОСОБА_9 та хлопцем на ім`я ОСОБА_19 . Зайшли до під`їзду, піднялись на один з поверхів, точно назвати який не може. Під час того, як піднімались по сходинам, на одному з поверхів відкрились двері квартири та з неї в під`їзд вийшов ОСОБА_10 . Коли потерпілий їх побачив, відразу став повертатись до своєї квартири, за ним в квартиру побіг ОСОБА_9 . Коли вони обидва опинились в коридорі квартири, стали штовхатися, впали. Бійки не було. Він також заходив до квартири потерпілого, чому так сталось, пояснити не може. В квартиру також заходив ОСОБА_19 . В одній з кімнат кричала жінка, казала, що викличе міліцію. Сутичка між потерпілим та обвинуваченим відбувалась швидко, до 1-ї хвилини. Він в цьому участі не приймав, але бачив як ОСОБА_9 вихопив з руки ОСОБА_10 мобільний телефон темного кольору, вибіг з ним з квартири та став спускатись. Всі відразу також пішли за ОСОБА_9 . Коли всі вийшли з під`їзду, в руках у ОСОБА_9 був мобільний телефон, який він забрав у потерпілого, чому він його забрав, не знає. Нічого не зрозумівши, він з ОСОБА_16 поїхали додому, а обвинувачений з ОСОБА_19 залишись. До їх машини обвинувачений не сідав ні до, ні після подій.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні пояснив, що обвинуваченого та потерпілого до подій не знав. Точну дату не пам`ятає, приблизно рік назад, він разом зі своїм кумом - ОСОБА_15 на автомобілі приїхали до Хортицького району м.Запоріжжя. ОСОБА_15 хотів зустрітись з чоловіком на ім`я ОСОБА_20 , який нібито винен був йому гроші, за що не знає. Біля одного з під`їздів багатоповерхового будинку, як він потім дізнався це будинок, де мешкає потерпілий ОСОБА_21 , вони зустріли двох молодих чоловіків. Одного завали ОСОБА_19 , іншого звали прізвиськом - « ОСОБА_17 ». Усі разом зайшли до під`їзду, піднялись на 4-й поверх. В цей час у нього задзвонив мобільний телефон, він почав говорити по телефону, затримався, а інші продовжили підніматись вище. В цей час почув, що поверхом вище піднявся якийсь переполох та шум, був жіночій крик з однієї з квартир, чоловічий гам. Він побіг вище, але майже відразу усі почали спускатися по сходинам вниз. Що саме та з ким відбувалось пояснити не може. Коли всі вийшли з під`їзду, вони з ОСОБА_15 відразу уїхали додому, інші двоє чоловіків залишились. Чужого телефону у ОСОБА_15 після подій не бачив. Достовірно сказати, що чоловік, якого звали « ОСОБА_17 », це обвинувачений не може, оскільки бачив його один раз та пройшло багато часу.

Свідок ОСОБА_22 в судовому засіданні пояснила, що 24 квітня 2015 року ввечері, виходячи з ванної кімнати своєї квартирі АДРЕСА_4 , почула голосні крики і побачила, що в коридорі біля порогу вхідних дверей знаходиться її чоловік, обвинувачений ОСОБА_9 та ще якісь чоловіки, всього 3-4 чоловіка. Її чоловік лежав на підлозі, його били незнайомі чоловіки. Обвинувачений ОСОБА_9 особисто наносив удари чоловіку. Вона була в шоковому стані, подзвонила в міліцію, і коли сказала про це, чоловіки пішли з квартири. Після цього її чоловік повідомив, що у нього забрали його мобільний телефон, чому так сталось, не казав. Хто і як забирав мобільний телефон, вона не бачила. Телефон було повернуто чоловіку під час досудового розслідування. Також підтвердила, що вона приймала участь у слідчій дії щодо впізнання за фотознімками особи, у якої з її чоловіком в квартирі була сутичка, та впізнала з чотирьох осіб зображених на фото, саме обвинуваченого ОСОБА_9 . Крім того повідомила, що її чоловік користувався карткою ПриватБанку, видану на її ім`я.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснив, що обвинувачений ОСОБА_9 його знайомий. До подій, які відбувались в квітні 2015 року, знав його декілька місяців, іноді працювали разом. 24.04.2015р. він працював у ОСОБА_10 , приїхав додому ввечері, прийшов ОСОБА_9 , випили пива. Він повідомив ОСОБА_9 , що збирається до ОСОБА_10 , щоб забрати свої гроші за виконану роботу. ОСОБА_9 сказав, що йому також потрібно до ОСОБА_21 , чому не пояснював, але він чув, як обвинувачений про щось спілкується по телефону, називаючи співрозмовника «кумом». Після цього вони пішли до будинку ОСОБА_21 , адресу назвати не може, знає розташування будинку візуально. По дорозі хтось ще дзвонив ОСОБА_9 і він відповів, що скоро буде. Біля під`їзду будинку потерпілого зустріли трьох незнайомих йому чоловіків, які також прийшли до ОСОБА_10 . Одного з них обвинувачений називав «кум». Усі зайшли до під`їзду та стали підніматися на поверх, на якому знаходиться квартира ОСОБА_10 . На 7-му поверсі він подзвонив у квартиру ОСОБА_10 , і коли відкрились двері, усі чоловіки забігли до квартири, а він залишився в під`їзді. Що відбувалось в квартирі не знає, відразу спустився на вулицю та чекав біля під`їзду. Приблизно через 10-15 хвилин ОСОБА_9 з іншими чоловіками вийшли з під`їзду та усі пішли до легкового автомобілю, на якому приїхали чоловіки та до якого йшли майже 20 хвилин. Усі сіли до салону автомобілю. В автомобілі чоловіки спілкувались між собою з приводу яких-то грошей. Він декілька раз виходив, щоб купити пива, яке потім пив в салоні авто. Чоловік, який сидів біля водія, декілька раз розмовляв по мобільному телефону з чоловіком на ім`я ОСОБА_20 , потім передав ОСОБА_9 якийсь мобільний телефон. Потім їх підвезли до дому, було це приблизно о 23 годині. Вранці наступного дня - 25 квітня 2015 року, приблизно о 9 годині, він зустрівся з ОСОБА_9 , який попросив його віддати мобільний телефон ОСОБА_10 , а останній дасть гроші. Біля магазину АТБ, що розташований біля «Почти» в Хортицькому районі, він побачивши ОСОБА_10 , підійшов до нього і спитав про свої гроші, але той сказав, що зараз не до нього. Тоді він пішов до магазину, купив собі пива, а коли вдруге підійшов до ОСОБА_10 , біля нього був працівник міліції. Він відразу віддав мобільний телефон ОСОБА_10 . Після цього ОСОБА_21 подзвонив ОСОБА_9 і сказав, щоб він підійшов до них. Коли підійшов ОСОБА_9 , то усі направились до райвідділку міліції.

В судовому засіданні також були досліджені наступні докази:

Згідно квитанції від 13.04.2015р., виданої терміналом ПАТ КБ Приватбанк, 13.04.2015р., рахунок картки, відкритий на ім`я ОСОБА_22 , поповнено на 1200 грн. і копія квитанції, яка надана свідком ОСОБА_15 , визнана речовим доказом відповідно до постанови слідчого від 11.12.2015р. (а.с.48-49).

Згідно даних протоколу огляду місця події від 25.04.2015р. та фототаблиці до нього, проведено огляд місця події - квартири АДРЕСА_4 . На час огляду вхідні двері обладнані врізаним замком, який видимих пошкоджень не має, знаходиться в справному стані. В ході огляду квартири виявлено та вилучено 1 слід пальців рук, який згідно висновку експерта №186 від 18.05.2015р., не придатний для ідентифікації. Більше нічого під час огляду місця події не вилучалось (а.с.38-47).

Згідно даних протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 15.12.2015р., серед інших зображень чоловічих облич, у присутності двох понятих, свідок ОСОБА_22 впізнала на фото №1 ОСОБА_9 , як особу, яка в квітні 2015 року перебувала в її квартирі та у якої була сутичка з її чоловіком ОСОБА_10 (а.с.50-53).

Згідно даних власноруч написаної заяви ОСОБА_9 від 25.04.2015р. та постанови про визнання речовими доказами від 30.04.2015р., ОСОБА_9 добровільно видав мобільний телефон «Нокіа», модель 1661, в корпусі чорного кольору імей НОМЕР_1 , якій він забрав у ОСОБА_10 24.04.2015р., знаходячись за місцем його мешкання (а.с.69).

Відповідно до постанови слідчого від 30.04.2015р., вказаний мобільний телефон визнаний речовим доказом за вказаним кримінальним провадженням та 28.01.2016р. був переданий потерпілому ОСОБА_10 на відповідальне зберігання (а.с.54,70).

Відповідно до довідки ПП «Козаков КА», вартість мобільного телефону «Нокіа», модель 1661-2, станом на 24.04.2015р. становить 200 грн. (а.с.55).

Дослідивши всебічно, повно, об`єктивно та неупереджено всі обставини кримінального провадження, оцінивши кожний із зазначених доказів з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд прийшов до висновку, що, незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_9 своєї вини, його вина у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України, знайшла своє підтвердження в ході судового провадження.

Так, його вина підтверджується показами потерпілого ОСОБА_10 та свідків ОСОБА_22 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , письмовими доказами, даними, які містяться в протоколах огляду та впізнання, розписці від 25.04.2015р., які є належними та допустимими, тому суд приймає їх за основу при постановленні вироку.

Так, суд приймає за основу при постановленні вироку показання потерпілого ОСОБА_10 , який під час судового розгляду логічно, детально, послідовно та переконливо пояснював, що під час подій, які відбувались 24.04.2015р. обвинувачений незаконно, без його дозволу, потрапив у його квартиру, а саме до коридору квартири, і силою розжав пальці правої руки, забрав з його руки мобільний телефон та втік. Не довіряти цим показам у суду немає підстав.

Також при ухваленні вироку суд приймає показання свідка ОСОБА_15 , який 24.04.2015р. був безпосереднім очевидцем вказаних подій та в судовому засіданні послідовно пояснив, коли і при яких обставинах обвинувачений ОСОБА_9 потрапив до квартири потерпілого та заволодів його мобільним телефоном.

Крім того, суд приймає показання свідка ОСОБА_22 , яка в судовому засіданні стверджувала, що у обвинуваченого ОСОБА_9 в її квартирі була сутичка з її чоловіком ОСОБА_21 , який потім пішов, після чого чоловік повідомив про викрадення у нього мобільного телефону.

Покази вказаних свідків логічні, послідовні і узгоджуються з показами потерпілого ОСОБА_10 , підстав не довіряти їм у суду немає, оскільки свідок ОСОБА_22 обвинуваченого до подій не знала, конфліктних стосунків з обвинуваченим свідки не мали, причин оговорювати його у них немає.

Покази свідка ОСОБА_22 в тій частині, що її чоловіка били декілька осіб, ніяким чином не спростовує висновок про доведеність вини обвинуваченого у відкритому викраденні у потерпілого його майна за обставин, встановлених судом.

При цьому, суд враховує, що свідок ОСОБА_22 під час подій, перебувала в шоковому стані від незаконного втручання до квартири незнайомих чоловіків та неправомірних дій відносно її чоловіка, про що вона і повідомила суду, тому суд вважає, що вона могла помилятись відносно того, що чоловіка б`ють декілька чоловіків, а не що між її чоловіком та лише обвинуваченим відбувалась сутичка, як зазначає потерпілий ОСОБА_21 , наполягаючи на тому, що сутичка була саме з ОСОБА_9 і саме він забрав у нього телефон.

Покази свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_12 також логічні та послідовні, не суперечать показам потерпілого ОСОБА_21 , свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_22 .

Доказів, які б доводили суду протилежне, ні обвинуваченим, ні його захисником суду не надано.

Суд не приймає твердження обвинуваченого ОСОБА_9 , що на місці подій, в квартирі потерпілого, ОСОБА_15 та ОСОБА_16 били потерпілого, а також, що саме ОСОБА_15 забрав у потерпілого мобільний телефон. Такі твердження спростовуються поясненнями потерпілого та свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , не довіряти яким у суду немає підстав.

Доводи обвинуваченого про те, що потерпілий ОСОБА_10 та свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_22 , ОСОБА_16 , ОСОБА_12 оговорюють його, суд визнає такими, що не відповідають дійсності і розцінює їх як спосіб захисту, обраний обвинуваченим з метою уникнення відповідальності за вчинене. Ці доводи об`єктивно спростовуються вищевказаними доказами. Такі доводи обвинуваченого нічим не доведені і є голослівними.

Крім того, показання потерпілого та вказаних свідків узгоджуються з письмовими доказами, наданими стороною обвинувачення і дослідженими в судовому засіданні, зокрема, протоколом впізнання свідком ОСОБА_22 обвинуваченого ОСОБА_9 як особу, між якою у її чоловіка в квартирі була сутичка, розпискою від 25.04.2015р., написаною власноруч ОСОБА_9 про добровільну видачу мобільного телефону, який належить потерпілому, постановою слідчого про визнання телефону речовим доказом.

Вищевказані докази свідчать про неспроможність доводів обвинуваченого про неможливість скоєння ним інкримінованого злочину, є допустимими і достовірними.

Суд не вбачає передбачених законом підстав для визнання за клопотанням обвинуваченого ОСОБА_9 недопустимими доказами усіх даних, що містяться в доказах, наданих стороною обвинувачення, та не приймає доводи останнього, що з вказаними матеріалами він не знайомився. На переконання суду, докази стороною обвинувачення зібрані у спосіб, передбачений вимогами КПК України. Крім того, в даному кримінальному провадженні дотримано вимоги ст.290 КПК України та надано доступ до всіх матеріалів досудового розслідування сторонам кримінального провадження.

Зокрема, в протоколі про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 29.01.2016р., який був досліджений в судовому засіданні, підозрюваний ОСОБА_9 в присутності захисника засвідчив своїм підписом факт ознайомлення в повному обсязі з матеріалами провадження, зауважень не мав.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_9 про те, що під час досудового розслідування до нього зі сторони працівників міліції Хортицького РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області було здійснено психологічний тиск, в зв`язку з чим він змушений був написати розписку про видачу мобільного телефону потерпілого, суд не приймає до уваги, оскільки вони нічим не підтверджені і спростовуються Висновком службової перевірки щодо дій співробітників СКР Хортицького РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області від 09.06.2015р., згідно якої в ході проведеної за заявою ОСОБА_9 перевірки, факт неправомірності дій працівників Хортицького РВ ЗМУ ГУМВСУ в Запорізькій області під час слідчих дій по даному кримінальному провадженню не знайшов свого підтвердження (а.с.80-89).

При ухваленні вироку суд не приймає покази свідка ОСОБА_13 , який стверджував, що до потерпілого він прийшов з обвинуваченим та ще трьома чоловіками, потерпілий відкрив двері квартири на його дзвінок у вхідні двері, він не перебував в квартирі потерпілого, а чекав усіх на вулиці 10-15 хвилин, після цього разом з ОСОБА_9 та ще трьома чоловіками перебував в салоні автомобілю, де чоловік з переднього пасажирського сидіння передав мобільний телефон ОСОБА_9 , як він потім дізнався телефон потерпілого, а наступного дня саме він, а не ОСОБА_9 , віддав мобільний телефон потерпілому ОСОБА_21 . Такі покази свідка непослідовні та суперечливі, його покази суперечать показам потерпілого ОСОБА_21 , свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_12 , а також дослідженим в судовому засіданні письмовим доказам.

Крім того, покази свідка ОСОБА_13 не узгоджуються також з показами обвинуваченого ОСОБА_9 , щодо подій, які відбувались в під`їзді потерпілого, зокрема, що на майданчик поверху потерпілий не виходив, коли піднялись на 7-й поверх, що саме ОСОБА_13 подзвонив до дверей квартири потерпілого, і після відкриття дверей потерпілим всі, крім нього, вбігли до квартири, де сталась сутичка, яку він не бачив.

Вказане свідчить про надуманість та невідповідність показів свідка ОСОБА_13 фактичним обставинам провадження.

Доводи захисника ОСОБА_8 щодо недоведеності вини обвинуваченого у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення, при обставинах викладених в обвинуваченні, про відсутність корисливого мотиву в діях ОСОБА_9 , суд також вважає необґрунтованими та безпідставними.

Так, з показань потерпілого ОСОБА_10 вбачається, що ОСОБА_9 заволодів його мобільним телефоном для того, щоб останній передав йому гроші за повернення телефону, та тільки після передання грошей, ОСОБА_9 обіцяв повернути телефон.

Таким чином, суд вважає, що ОСОБА_9 діяв з корисливим мотивом, оскільки він заволодів майном потерпілого з метою примушення останнього до передачі грошових коштів.
При ухваленні вироку суд також враховує, що даних про те, що відкрите викрадення майна з квартири потерпілого ОСОБА_10 могло бути вчинено за інших обставин та іншими особами, судом не встановлено.

Показання обвинуваченого суд розцінює як обраний ним спосіб захисту та не приймає до уваги, вважає їх надуманими та даними з метою уникнення кримінальної відповідальності, оскільки на підтвердження своїх доводів стороною захисту не надано жодного належного та допустимого доказу і вони об`єктивно спростовуються наданими стороною обвинувачення доказами, оцінка яким дана судом вище.

Таким чином, суд вважає встановленим та доведеним, що обвинувачений ОСОБА_9 проник до житла потерпілого ОСОБА_21 всупереч волі останнього з метою заволодіння майном потерпілого і забрав у нього мобільний телефон.

Суд вважає, що своїми умисними діями ОСОБА_9 скоїв відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з проникненням у житло, вчинений повторно, тобто скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ст. 186 ч.3 КК України, у вчиненні якого суд визнає його винуватим.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_9 суд, у відповідності до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення, а саме те, що скоєний ОСОБА_9 злочин відноситься до категорії тяжких та ОСОБА_9 не розкаявся у скоєному. Також суд враховує дані про особу обвинуваченого ОСОБА_9 , який раніше був неодноразово судимий за умисні корисливі злочини, але на шлях виправлення не встав і вчинив новий злочин, що, у сукупності із відсутністю постійного місця роботи, засвідчує стійку схильність обвинуваченого до вчинення корисливих злочинів і відсутність наміру стати на шлях виправлення. Також суд враховує, що ОСОБА_9 на обліку у лікарів нарколога та психіатра не знаходиться, має двох неповнолітніх дітей сина ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та доньку ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Також суд враховує відсутність матеріального збитку.

Обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
З урахуванням всіх обставин кримінального провадження та відомостей про особу обвинуваченого ОСОБА_9 , суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого неможливо без ізоляції від суспільства та з метою попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень йому необхідно призначити покарання у вигляді позбавлення волі, яке слід обрати в межах санкції ст.186 ч.3 КК України.

При цьому, підстав для застосування при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_9 вимог ст.ст. 69, 75 КК України, суд не знаходить.

Крім того, судом встановлено, що вироком Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 28 квітня 2015р., ОСОБА_9 засуджений за ст.185 ч.2 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України до цього покарання частково приєднана невідбута частина покарання за вироком Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 13.03.2014р. і остаточно визначено покарання у вигляді 4 років 5 місяців позбавлення волі. Строк покарання обраховується з 11.12.2015р.

Кримінальне правопорушення в межах даного кримінального провадження ОСОБА_9 вчинив до постановлення вироку Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 28 квітня 2015р., у зв`язку з чим суд вважає необхідним остаточно визначити ОСОБА_9 покарання за сукупністю злочинів на підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим.

Відповідно до абз.1 ч.5 ст.72 КК України зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того ж кримінального провадження проводиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

При цьому у строк попереднього ув`язнення за нормами КК України включається строк, зокрема, перебування особи, що відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для участі у судовому розгляду кримінального провадження.

Запобіжний захід ОСОБА_9 в межах даного кримінального провадження не обирався в зв`язку з відбуванням покарання у вигляді позбавлення волі.
Відповідно до ухвали суду від 15.02.2016р. ОСОБА_9 20.02.2016р. був етапований з Кам`янської виправної колонії №101 УДПтСУ в Запорізькій області до Запорізького слідчого ізолятора №10 УДПтСУ в Запорізькій області для участі у судовому розгляді даного кримінального провадження (а.с.28).

Таким чином, строк перебування ОСОБА_9 в Запорізькому слідчому ізоляторі №10 за даним кримінальним провадженням, а саме з 20.02.2016р. слід врахувати в строк відбуття покарання за даним вироком з дотриманням вимог ч.5 ст.72 КК України.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Цивільний позов в даному кримінальному провадженню не заявлений, процесуальні витрати відсутні.

Керуючись ст. 368 370, 373,374 КПК України, суд

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_9 визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.186 ч.3 КК України та призначити йому покарання за даною статтею в вигляді 4 років 3 місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 70 ч.4 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання більш суворого покарання, яке призначено вироком Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 28 квітня 2015 року, менш суровим покаранням, призначеним за даним вироком, остаточно визначити ОСОБА_9 до відбуття покарання у вигляді 4 (чотирьох) років 5 (п`яти) місяців позбавлення волі.

Строк покарання ОСОБА_9 обраховувати з моменту затримання, тобто з 11.12.2015 року.

На підставі ч.5 ст.72 КК України ОСОБА_9 зарахувати строк попереднього ув`язнення за даним кримінальним провадженням, а саме перебування під вартою в Запорізькому слідчому ізоляторі №10 УДПтСУ в Запорізькій області за період з 20.02.2016р. по день набрання цим вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_9 не обирався в зв`язку з відбуванням покарання у вигляді позбавлення волі.
Речові докази мобільний телефон «Nokia 1661-2», у корпусі чорного кольору, який переданий на зберігання потерпілому ОСОБА_10 , залишити власнику ОСОБА_10 .

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Запорізької області через Хортицький районний суд м.Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня проголошення, а особою, яка перебуває під вартою - з моменту вручення їй копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а у разі її подання - вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1