У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

доповідача ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю прокурораОСОБА_4 ,
засудженогоОСОБА_5 ,
при секретаріОСОБА_6 ,

розглянула в судовому засіданні 02 червня 2016 року в м. Києві кримінальне провадження № 0001176 за касаційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Пологівського районного суду Запорізької області від 12 січня 2015 рокута вирок Апеляційного суду Запорізької області від 17 вересня 2015 року щодо ОСОБА_5 .
Вироком Пологівського районного суду Запорізької області від 12 січня 2015 року
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця
та мешканця АДРЕСА_1 ,
такого, що не має судимості,
засуджено за ч. 1 ст. 122 КК України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки та звільнено від покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році».
Вироком Апеляційного суду Запорізької області від 17 вересня 2015 року вирок щодо ОСОБА_5 в частині призначення покарання скасовано та ухвалено новий вирок. Призначено покарання за ч. 1 ст. 122 КК у виді позбавлення волі на строк 2 роки, а на підставі ст. 75 КК звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік та покладенням обов`язків, передбачених частинами 2, 3, 4 ст. 76 КК.
ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він 07 серпня 2013 року приблизно об 11.30 год., знаходячись біля свого домоволодіння, на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків умисно завдав рукою один удар в область правої ключиці ОСОБА_8 , заподіявши середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому правої ключиці та синця на грудній клітці.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неповноту судового розгляду. Стверджує, що належних доказів винуватості ОСОБА_5 матеріали кримінального провадження не містять, вирок ґрунтується на припущеннях. Зазначає, що суд безпідставно не звернув уваги на докази сторони захисту, які виправдовують ОСОБА_5 . Указує, що суд апеляційної інстанції не дав належного аналізу кожному свідченню свідків, не прокоментував наявність розбіжностей між ними, чим на думку захисника істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону. Просить скасувати вироки та закрити провадження за недоведеністю винуватості ОСОБА_5 .

Заслухавши доповідача, пояснення засудженого на підтримання касаційної скарги, думку прокурора, який вважав судові рішення законними та обґрунтованими і просив залишити їх без зміни, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
У касаційних скаргах порушується питання про перевірку судових рішень у касаційному порядку у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неповнотою судового розгляду. Проте, зазначені обставини відповідно до вимог ст. 438 КПК не можуть бути підставами для скасування або зміни судових рішень у касаційному порядку. Крім того, згідно з вимогами ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені судом, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Висновок суду про те, що ОСОБА_5 на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків умисно спричинив ОСОБА_8 середньої тяжкості тілесні ушкодження, ґрунтується на сукупності зібраних у справі доказах і є правильним. Цей висновок підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , експерта ОСОБА_13 , даними протоколів огляду місця події, слідчого експерименту, висновками експерта та іншими матеріалами кримінального провадження.
З показань у судовому засіданні обвинуваченого ОСОБА_5 убачається, що він не заперечував, що 07 серпня 2013 року приблизно об 11.30 год. біля його домоволодіння у нього стався конфлікт з потерпілим з підстав неповернення останнім протягом тривалого часу боргу у сумі 2 500 грн, внаслідок чого він забрав автомобіль ОСОБА_8 в якості застави.
Судом у вироку належним чином обґрунтовано мотиви неврахування окремих доказів, зокрема, показань свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 і ОСОБА_16 .
За встановлених судом фактичних обставин дії ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 122 КК кваліфіковано правильно.
Даних, які б свідчили, що судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, не виявлено.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягнули безумовне скасування судових рішень, не встановлено.
Покарання ОСОБА_5 призначено відповідно до вимог закону.
Підстав для скасування чи зміни судових рішень не вбачається.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438 КПК, колегія суддів
у х в а л и л а:

Вирок Пологівського районного суду Запорізької області від 12 січня 2015 року та вирок Апеляційного суду Запорізької області від 17 вересня 2015 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 - без задоволення.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3