Справа № 738/1695/16-к
№ провадження 1-в/738/764/2016
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2016 року Менський районний суд
Чеpнiгiвської областi
в складі:
судді ОСОБА_1
секретаря ОСОБА_2 ,
за участю
прокурора ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4

захисника засудженого ОСОБА_5

розглянувши у вiдкритому судовому засiданнi в м. Мена в режимі відеоконференції з Менською виправною колонією № 91 клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно дострокове звільнення від подальшого відбування покарання,
В С Т А H О В И В:
У вересні 2016 року засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, яке мотивує тим що він відбуває покарання за вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 24.12.2013 року у вигляді 8 років 6 місяців позбавлення волі в Менській ВК №91 з квітня 2014 року, дисциплінарних стягнень та заохочень не має, режим відбування покарання не порушує, законні вимоги адміністрації виконує. З 21 жовтня 2015 року він був працевлаштований у швейному цеху Менської ВК №91, до роботи відносився сумлінно. В своєму клопотанні зазначає, що на даний час він перебуває на стаціонарному лікуванні в медичній частині Менської ВК №91 в зв`язку з чим і не працює. Вважає, що своєю сумлінною поведінкою та належним ставленням до праці він довів своє виправлення та заслуговує на застосування до нього пільги, передбаченої ст..81 КК України.

Засуджений ОСОБА_4 та його захисник в судовому засіданні клопотання підтримали, просили його задовольнити посилаючись на викладені в ньому обставини.

Представник установи виконання покарань в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання посилаючись на те, що засуджений не довів своє виправлення та не заслуговує на застосування до нього пільги, передбаченої ст.81 КК України.

Представник спостережної комісії Менської РДА в судове засідання не з`явився, але відповідно до вимог ст.539 ч.4 КПК України, неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання засудженого, не перешкоджає проведенню судового розгляду.

Прокурор в судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання посилаючись на те, що засуджений своє поведінкою не довів своє виправлення.

Заслухавши пояснення засудженого, представника установи виконання покарань, думку прокурора, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, при цьому фактично відбув необхідну частину призначеного судом покарання.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 засуджений вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 24 грудня 2013 року за ч.4 ст.187 КК України до 8 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна.

Строк відбування покарання обчислюється з 03.3.2012 року.

Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 16 лютого 2016 року засудженому ОСОБА_4 зараховано у строк покарання у виді позбавлення волі термін попереднього ув`язнення з 03.03.2012 року по 10.01.2014 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

На час розгляду клопотання засуджений відбув 3/4 частини призначеного судом покарання.

Проте суд враховує, що фактичне відбуття зазначеного в законі строку покарання це формалізована підстава для умовно-достроково звільнення. Пленум Верховного Суду України у постанові № 2 від 26 квітня 2002 року „Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким орієнтує суди нижчих ланок на те, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно з ч. 1 ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Висновок суду про виправлення особи повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про її поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передував вирішенню питання про звільнення.

З матеріалів особової справи вбачається, що засуджений з 14.03.2012 року перебуває в місцях позбавлення волі. За час перебування в Одеському СІЗО засуджений ОСОБА_4 допустив порушення режиму утримання, за що отримав дев`ять стягнень, які погашені в установленому законом порядку, до праці не залучався та не заохочувався.

З 22 квітня 2014 року по 02 грудня 2014 року засуджений ОСОБА_4 відбував покарання в Менській ВК №91, де порушення встановленого порядку відбування покарання не допускав, до праці не залучався та не заохочувався.

З 20 грудня 2014 року по 14 березня 2015 року засуджений ОСОБА_4 перебував у Бучанській ВК №85, де порушень режиму утримання не допускав, стягнень та заохочень не мав, не заохочувався.

З 03 квітня 2015 року по 30 червня 2015 року відбував покарання в Менській ВК №91, порушень не допускав, стягнень та заохочень не мав, до праці не залучався.

Перебуваючи в Бучанській ВК №85 з 04 липня 2015 року по 18 вересня 2015 року засуджений допустив порушення порядку відбування покарання, за що отримав стягнення, яке на даний час погашене у встановленому законом порядку, до праці не залучався, заохочень не мав.

Відбуваючи покарання в Менській ВК №91 з 01 жовтня 2015 року по 28 березня 2016 року засуджений ОСОБА_4 допускав порушення встановленого порядку відбування покарання за що отримав чотири стягнення, які погашені в установленому законом порядку, заохочень не мав. З 20 жовтня 2015 року по лютий 2016 року засуджений на підставі поданої заяви був працевлаштований робітником швейної дільниці підприємства установи, до своїх обов`язків ставився посередньо, поставлені перед ним завдання виконував під контролем майстра, 29 березня 2016 року засуджений був звільнений від роботи у зв`язку з етапуванням до Бучанської ВК №91, де він перебував з 15 квітня 2016 року по 27 травня 2016 року, де порушень порядку відбування покарання не допускав, стягнень та заохочень не мав, до праці не залучався.

З 17 червня 2016 року засуджений продовжує відбувати покарання в Менській ВК №91 де встановлений порядок відбування не порушує, дотримується розпорядку дня. На даний час засуджений за станом здоров`я не працевлаштований, проте виявляє бажання працювати. У спілкуванні з представниками установи засуджений ОСОБА_4 намагається бути ввічливим та тактовним, на зроблені зауваження реагує, проте інколи робить висновки на свій розсуд. Заходи виховного та культурно-масового характеру, які проводяться у відділенні та установі відвідує, реагує на них посередньо, бере участь у змаганнях зі шахів та шашок.

Сумлінна поведінка це не тільки пасивна форма поведінки засудженого, яка полягає у стримуванні від порушень режиму відбування покарання, порушення правил внутрішнього розпорядку, неухильне додержання загальноприйнятих норм і правил поведінки, а й активна форма його поведінки: активна участь у суспільному житті і сумлінне виконання громадських доручень у процесі відбування покарання, підвищення свого загальноосвітнього рівня, беззаперечне виконання законних вказівок адміністрації, прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин, наявність заохочень і відсутність стягнень, це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.

Сумлінне ставлення до праці насамперед передбачає, що особа постійно бере участь у суспільно-корисній праці та добросовісно виконує трудові обов`язки, покращує кількісні та якісні показники виконуваної роботи, підвищує виробничу кваліфікацію, прагне до вдосконалення наявного фаху, спеціальності, придбання спеціальності або підвищення кваліфікації, відсутність трудових порушень, прогулів, відмов від роботи, дбайливе ставлення до довіреного майна, бережно ставиться до обладнання та інструментів, дотримується правил охорони праці та техніки безпеки.

Відповідно до постанови спостережної комісії Менської РДА (протокол №51 від 09 вересня 21016 року) застосування до засудженого ОСОБА_4 пільги у вигляді умовно-дострокового звільнення є передчасним.

Враховуючи особу засудженого, та його поведінку за весь час відбування покарання, яка не завжди була законослухняною, суд приходить до висновку, що засуджений на даний час лише розпочинає шлях свого виправлення, а тому його клопотання про умовно-дострокове звільнення є передчасним.

На пiдставi викладеного, керуючись ст.ст. 81 КК України, ст. ст. 370-372, 395, 537, 539 КПК України
У Х В А Л И В:
В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно дострокове звільнення від подальшого відбування покарання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Чернігівської області протягом 7 днів з дня її оголошення, а засудженим в той же термін з моменту отримання її копії.

Суддя ОСОБА_1