УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №668/12164/15-к

18 лютого 2016 року Суворовський районний суд м. Херсона у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2

за участю:

прокурора: ОСОБА_3

провівши у приміщенні Суворовського районного суду м. Херсона підготовче судове засідання на підставі обвинувального акта у кримінальному провадженні, відомості про яке 25.09.2015 року внесено до ЄРДР за №0000127, за обвинуваченням ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Одеса, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України,-

встановив:
Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, відомості про яке 25.09.2015 року внесено до ЄРДР за №0000127, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК, відповідно до здійсненого авторозподілу судових проваджень отриманий головуючим суддею 12.01.2016 року.

До обвинуваченого запобіжний захід не застосовувався.

Ухвалою суду від 16.01.2016 року це кримінальне провадження призначено до підготовчого судового засідання.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про зупинення судового провадження щодо ОСОБА_4 до його розшуку відповідно до ст. 335 КПК України.

Заслухавши думку прокурора, дослідивши надані суду матеріали, суд вважає, що клопотання прокурора задоволенню не підлягає, а обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору з таких підстав.

З матеріалів справи видно, що дане кримінальне провадження перебуває на розгляді в Суворовському районному суді м. Херсона на стадії проведення підготовчого судового засідання з 02.10.2015 року (а.п. 1).

Частиною 2 ст. 314 КПК України визначено, що підготовче судове засідання відбувається за участю, в тому числі, обвинуваченого.

На виконання цієї вимоги закону як попереднім складом суду (суддя ОСОБА_5 ), так і складом суду на даний час, якому передано дане кримінальне провадження у зв`язку з закінченням повноважень судді ОСОБА_5 (а.п. 57-58), були здійснені неодноразові виклики обвинуваченого ОСОБА_4 у підготовче судове засідання шляхом направлення поштою повістки за адресою, зазначеною у обвинувальному акті (а.п. 16, 24, 41, 52, 60, 65), які обвинуваченим отримувалися, проте у судові засідання він не з`являвся.

У зв`язку з цим обома складами суду неодноразово вживалися заходи до забезпечення прибуття обвинуваченого до суду шляхом постановлення ухвал про привід (а.п. 30, 35, 40, 48, 69). При цьому, контроль за виконанням вказаних ухвал кожного разу покладався на військову прокуратуру Херсонського гарнізону Південного регіону України.

Проте, не дивлячись на наявність даних про перебування обвинуваченого за місцем свого проживання (про що свідчать факти отримання ним судових повісток) зазначені ухвали суду тривалий час (перша ухвала про привід була винесена 03.11.2015 року) не виконувалися, документи щодо причин їх невиконання суду не надавалися і так і залишилися не виконаними, обвинувачений ОСОБА_4 до суду доставлений не був.

Відповідно до інформації, що міститься у листі від 17.02.2016 року за вих. №838/ГРР, копія якого надана прокурором на виконання останньої ухвали суду про привід обвинуваченого від 03.02.2016 року, обвинувачений ОСОБА_4 за місцем проживання, зазначеним в обвинувальному акті, був відсутній (а.п. 72).

При цьому, жодної іншої інформації щодо вжитих заходів, які б свідчили про належне виконання ухвали суду або належний контроль прокурора за її виконанням, цей лист не містить. Натомість, у ньому з незрозумілих причин зазначено про те, що для встановлення місцезнаходження обвинуваченого ОСОБА_4 налагоджено взаємодію з співробітниками Нікопольського відділу поліції ГУНП України в Дніпропетровській області, який розташований поза межами території проживання обвинуваченого, що свідчить про формальний підхід до виконання ухвали суду.

Наведені дані про тривалу бездіяльність сторони обвинувачення щодо виконання ухвал суду про привід обвинуваченого позбавляють суд можливості виконати вимоги кримінального процесуального закону щодо забезпечення права обвинуваченого брати участь у підготовчому судовому засіданні і відповідно, провести це засідання, а відтак забезпечити йому належний захист своїх прав, що за будь - якої умови є неприпустимим при здійсненні правосуддя.

З огляду на викладене, оскільки достатніх та переконливих доказів на підтвердження неможливості виконання ухвал про привід обвинуваченого суду не наданого, суд вважає, що клопотання прокурора про зупинення провадження та оголошення розшуку обвинуваченого є передчасним і задоволенню не підлягає.

Крім того, за змістом положень п. 1 ч. 1 ст. 91, п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт, крім інших відомостей, має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, тобто докладний опис вчинених обвинуваченим діянь із зазначенням часу, місця, способу та інших обставин вчинення кримінального правопорушення, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, тобто короткий виклад суті обвинувачення із зазначенням юридично значимих ознак.

Європейський суд з прав людини у п. 34 рішення у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Крім того, суд вказав, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.

Наведене кореспондується з положеннями п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві» від 24.10.2003 року N8, за змістом яких суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема, воно повинно містити дані про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому.

Отже, безумовною є вимога про те, щоб обвинувачення та його формулювання повинні бути викладені настільки конкретно, в тому числі з відображенням часу, місця, способу, інших обставин, мотивів вчинення діяння, щоб це забезпечило право на захист.

Вивченням змісту обвинувального акту щодо ОСОБА_4 встановлено, що ці вимоги при його складанні виконані не були.

Так, частиною 1 ст. 91 КПК України визначено, що у кримінальному провадженні підлягає доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).

У обвинувальному акті, а саме у викладі формулювання обвинувачення, вказано, що ОСОБА_4 інкримінується вчинення злочину в період часу, початком якого зазначено 11 жовтня 2015 року, тоді як сам обвинувальний акт складений та затверджений 29 вересня 2015 року, з чого випливає, що обвинувальний акт складений за дванадцять днів до початку вчинення злочину.

Наведене, на думку суду, порушує право обвинуваченого на захист від висунутого йому обвинувачення, якому за положеннями КПК України відповідає обов`язок слідчого, прокурора забезпечити йому можливість реалізації цього права, в тому числі, шляхом чіткого та зрозумілого формулювання висунутого обвинувачення.

Обов`язок перевіряти обвинувальний акт на відповідність вимогам закону покладається на суд у підготовчому судовому засіданні та у випадку, якщо обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України, суд, згідно п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, має право повернути прокурору обвинувальний акт.

Суд вважає, що наведені обставини унеможливлюють призначення судового розгляду даного провадження, у зв`язку з чим відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору, як такий що не відповідає вимогам КПК України.

Крім того, суд вважає за необхідне зауважити наступне.

При поверненні обвинувального акту прокурору, суд враховує відсутність правового механізму для примусу прокурора змінити обвинувачення в суді під час судового розгляду, а тому вважає, що перевірений обвинувальний акт підлягає безумовному поверненню прокурору без обговорення питання про можливе використання прокурором у наступному під час судового розгляду можливостей, які надає йому ст. 338 КПК України, оскільки закон дозволяє прокурору змінити обвинувачення в суді не для виправлення описок, граматичних помилок, неузгодженостей окремих частин тексту обвинувального акту, а виключно для зміни правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення і тільки за результатами судового розгляду при встановленні нових фактичних обставин кримінального правопорушення.

Керуючись ст.ст. 314, 376 КПК України, суд, -

постановив:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке 25.09.2015 року внесено до ЄРДР за №0000127, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, повернути прокурору для усунення виявлених недоліків протягом розумного строку.

Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення до апеляційного суду Херсонської області через Суворовський районний суд м. Херсона.

Головуючий:(підпис)
З оригіналом згідно:
Суддя: ОСОБА_1