АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11кп/796/902/2016 Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст.190 КК України Доповідач ОСОБА_2

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участі секретаря ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
ОСОБА_7

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва ОСОБА_8 на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 18 червня 2014 року, за обвинуваченням
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеса, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1) 27.10.2008 року Дніпровським районним судом м. Києва за ч.2 ст.190, ст. 15, ч.2 ст. 190, ч.3 ст. 358, ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі;
2) 16.01.2012 року Солом`янським районним судом м. Києва за ч.2 ст.190 КК України до 1 року і 6 місяців позбавлення волі. Звільнений з місць позбавлення волі 05.04.2013 року по відбуттю строку покарання,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, -

за участю прокурора ОСОБА_10 ,
обвинуваченого ОСОБА_9 ,

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 18 червня 2014 року ОСОБА_9 визнано винуватим за ч.2 ст. 190 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Запобіжний захід до набрання вироком чинності залишено у виді домашнього арешту.

Згідно з вироком суду першої інстанції, ОСОБА_9 , будучи раніше неодноразово судимим по відбуттю строку покарання 05.04.2013 року, повторно вчинив нове умисне кримінальне правопорушення при наступних обставинах.

Так, 18.03.2014,приблизно о10.25 годин, знаходячись разом з особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, біля будинку №7 по вул. Смілянська в м. Києві, помітивши раніше незнайому йому жінку ОСОБА_11 , яка проходила по вказаній вулиці, вирішив повторно незаконно заволодіти чужим майном останньої шляхом обману, про що вступив у злочинну змову з особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне незаконне заволодіння чужим майном, діючи за попередньою змовою групою осіб, 18.03.2014 приблизно о 10.30 годині, ОСОБА_9 кинув на асфальтне покриття неподалік від будинку АДРЕСА_2 поряд з ОСОБА_11 прозорий поліетиленовий пакетик з раніше виготовленим ним згортком грошових купюр та макетів грошових купюр різного номіналу різних країн світу, загорнутих у одну купюру номіналом 100 гривень.

Після чого особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, згідно відведеної їй ролі, підібрала вказаний прозорий поліетиленовий пакет з грошовими купюрами, підкинутими ОСОБА_9 , підійшла до ОСОБА_11 та почала її запитувати, чи це не її гроші та чи не вона їх згубила. На дане запитання ОСОБА_11 відповіла, що це гроші не її та вона їх не губила, на що особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження запропонувала ОСОБА_11 розділити дані гроші.

В цей час ОСОБА_9 , реалізуючи умисел, направлений на повторне незаконне заволодіння чужим майном шляхом обману, діючи за попередньою змовою групою осіб, знаходячись поряд і спостерігаючи за ОСОБА_11 і особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, підійшов до ОСОБА_11 та особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження та запитав у них, чи не знаходили вони загублені ним гроші. Далі ОСОБА_9 попросив ОСОБА_11 показати йому наявні при ній гроші, під приводом пересвідчитись, чи немає серед них його грошей, купюри яких у нього помічені.

На це ОСОБА_11 , повіривши та довірившись ОСОБА_9 , будучи впевненою у його добропорядності, витягла із жіночої сумочки, яка знаходилась при ній свій паспорт громадянки України, у якому знаходились гроші в сумі 900 гривень та передала його ОСОБА_9 для огляду. Після чого ОСОБА_9 , витягнувши з вказаного паспорту гроші ОСОБА_11 в сумі 900 гривень, почав їх роздивлятися і перераховувати. В момент перерахування вказаної суми грошей ОСОБА_9 , шляхом залому грошових купюр пальцями руки, діючи за попередньою змовою з особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, заволодів чужим майном, яке належить ОСОБА_11 , а саме грошима в сумі 500 гривень, а залишок грошей в сумі 4 00 гривень разом з паспортом громадянки України повернув потерпілій ОСОБА_11 . Після цього, ОСОБА_9 звернувся до особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, у якої попросив показати вміст її речей, при огляді яких знайшов заздалегідь виготовлений ним згорток грошових купюр та макетів грошових купюр різного номіналу різних країн світу, загорнутих у одну купюру номіналом 100 гривень, який забрав собі.

Заволодівши шляхом обману вказаним чужим майном, ОСОБА_9 разом з особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, залишили місце вчинення злочину, розпорядившись викраденим майном на свій власний розсуд, завдавши потерпілій ОСОБА_11 матеріальної шкоди на загальну суму 500 гривень.

На вказаний вирок суду, заступник прокурора м. Києва ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи фактичні обставини вчинення ОСОБА_9 інкримінованого йому злочину, доведеність його вини, просить вирок Солом`янського районного суду міста Києва від 18.06.2014 у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_9 скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 покарання за ч. 2 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки. При цьому зазначає, що призначене судом покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. При обранні виду та міри покарання ОСОБА_9 , відповідно до вироку суду, враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину середньої тяжкості, його особу: раніше судимий, має посередні характеристики з місця проживання та пом`якшуючі, обтяжуючі покарання обставини, при цьому в порушення вказаних вимог кримінального закону, судом не належно враховано обставини вчинення ОСОБА_9 злочину, попередню спланованість та узгодженість дій у змові з невстановленою слідством особою. Крім того, неналежно враховано попередні судимості ОСОБА_9 , оскільки останній раніше неодноразово судимий, а саме двічі засуджувався за вчинення аналогічних корисливих злочинів та призначені покарання за попередніми вироками відбував реально в місцях позбавлення волі. Прокурор зазначає, що поведінка ОСОБА_9 , свідчить про схильність останнього до незаконного заволодіння чужим майном, відсутність будь-якого бажання стати на шлях виправлення та стійке переконання у можливості уникнення гідного та справедливого покарання.
Від інших учасників апеляційних скарг не надходило.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який просив задовольнити подану заступником прокурора м. Києва ОСОБА_8 апеляційну скаргу з наведених у ній доводів та підстав, пояснення обвинуваченого ОСОБА_9 , який заперечував проти поданої прокурором апеляційної скарги та просив вирок суду залишити без змін, дослідивши дані, що характеризують обвинуваченого, провівши судові дебати, обговоривши доводи апеляційної скарги та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.404 КПК України, апеляційний суд не перевіряє висновки суду першої інстанції, щодо фактичних обставин справи, які не оспорювались і докази стосовно яких не досліджувались.

З апеляційної скарги вбачається, що прокурор не оспорює висновок суду про доведеність вини ОСОБА_9 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, за обставин, викладених у вироку, відповідно до ч.2 ст.394 КПК України колегією суддів не перевіряється, оскільки фактичні обставини справи в суді першої інстанції учасниками процесу не оспорювалися, стосовно них відповідно до вимог ч.3 ст. 349 КПК України докази в судовому засіданні не досліджувались, і вони в апеляційній скарзі не оскаржуються.

За встановлених судом фактичних обставин справи дії ОСОБА_9 правильно кваліфіковані за ч.2 ст.190 КК України.

Відповідно до положень ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Призначене покарання за своїм видом та розміром повинно бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Ці вимоги закону судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання не дотримані.

Як вбачається з вироку суду, при призначенні покарання ОСОБА_9 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного, який раніше судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, не перебуває на обліку у лікарів психіатра та нарколога та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Обставиною що пом`якшує покарання суд визнав щире каяття ОСОБА_9 та відшкодування потерпілій шкоди.

Обставиною, що обтяжує покарання, судом визнано рецидив злочину.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання без ізоляції від суспільства, а саме про призначення покарання обвинуваченому у виді штрафу.

З таким висновком суду, щодо призначення ОСОБА_9 виду і міри покарання за ч.2 ст.190 КК України, колегія суддів погодитись не може, оскільки воно не є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Відповідно до вимог ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Суд першої інстанції призначив обвинуваченому покарання, яке за видом і розміром є мінімальним покаранням, передбаченим санкцією ч.2 ст.190 КК України.
При вирішенні питання про можливість виправлення засудженого з призначенням покарання без ізоляції від суспільства, суду належить врахувати не лише тяжкість злочину, особу винного, а й інші обставини, які дають підстави вважати, що виправлення винної особи буде можливим без реального позбавлення волі.
Разом з тим, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_9 неодноразово був судимий, в тому числі і за вчинення корисливих злочинів, на шлях виправлення не став і повторно вчинив корисливий злочин.

Крім того, суд не в повній мірі врахував, що ОСОБА_9 скоїв злочин, який відноситься до злочину середньої тяжкості, обставини його вчинення, ступінь суспільної небезпеки вчинених ним діянь.

Таким чином, обвинувачений не виявляє реальної і адекватної критики власних протиправних дій та наполегливо продовжує вчиняти нові злочини.

Вказані обставини свідчать про необґрунтованість висновків суду, про призначення ОСОБА_9 покарання у виді штрафу, оскільки на думку колегії суддів, зазначені у вироку обставини на які послався суд приймаючи рішення про застосування до обвинуваченого, саме такий вид покарання у виді штрафу, не дають підстав вважати можливим виправлення без ізоляції від суспільства.

Тому, з урахуванням вищевикладеного, конкретних обставин справи, тяжкості вчиненого злочину, особи обвинуваченого та відповідно до положень наведених у ст.50 КК України, а саме мети покарання, колегія суддів вважає, що виправлення ОСОБА_9 не можливе без ізоляції його від суспільства та приходить до висновку про відсутність підстав для призначення покарання ОСОБА_9 у виді штрафу, а тому апеляційна скарга прокурора, як обґрунтована, підлягає частковому задоволенню, із скасуванням вироку суду першої інстанції, в частині призначеного ОСОБА_9 покарання та ухваленням нового вироку.

Призначаючи ОСОБА_9 покарання, колегія суддів, відповідно до ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані про особу винного: раніше судимий за корисливі злочини, покарання за які відбував у місцях позбавлення волі, суспільно-корисною працею не займається, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває. Окрім того, колегія суддів враховує, що з моменту вчинення злочину пройшов тривалий час протягом якого відсутні дані про його протиправні дії. Дана обставина враховується колегією суддів при обранні розміру покарання у виді позбавлення волі.

Щире каяття та відшкодування матеріальної шкоди потерпілій, колегія суддів визнає обставинами, які пом`якшують покарання.

Обставиною, яка обтяжує покарання засудженому, колегія суддів визнає рецидив злочинів.

Таким чином, враховуючи наведене, конкретні обставини вчинення ОСОБА_9 злочину, колегія суддів вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі. Саме таке покарання, за своїм видом і розміром є справедливим, відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі винного, є необхідним і достатнім для його виправлення, перевиховання та попередження нових злочинів.

Керуючись ст. ст.403, 404, 407, 420 КПК України, колегія суддів, -

З А С У Д И Л А :

Апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 18 червня 2014 року, щодо ОСОБА_9 - скасувати, в частині призначеного покарання.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 призначити покарання за ч.2 ст.190 КК України у виді 1 (одного) року позбавлення волі.
В решті вирок суду залишити без змін.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати в строк відбуття покарання ОСОБА_9 , строк попереднього ув`язнення в період з 23.04.2015 по 20.05.2015, з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_9 рахувати з моменту приведення вироку апеляційного суду до виконання.
Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.

С У Д Д І:

_________________ ________________ _________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4