УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області
Справа №1-492/12 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 129 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 квітня 2016 року Колегія суддів палати в кримінальних справах апеляційного суду Житомирської області у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
прокурора: ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
засудженого: ОСОБА_7
розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за апеляцією прокурора, який брав участь у справі на вирок Богунського районного суду м. Житомира від 18 грудня 2015 року, яким засуджено
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бердянськ, Запорізької області, має неповнолітню дитину, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
10.06.2011 Корольовським районним судом м. Житомира, з врахуванням внесених ухвалою апеляційного суду від 11.10.2011 року змін, за ст. ст. 191 ч. 5, 364 ч. 2, 365 ч. 3, 366 ч. 2, 69, 70 ч. 1 КК України на 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих обов`язків строком на 2 роки з застосуванням ст. 75, 76 КК України іспитовим строком 3 роки,
- за ч. 2 ст. 125 КК України на 2 (два) роки обмеження волі.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбуття покарання у зв`язку з закінченням строків давності.
-за ч. 1 ст. 129 КК України на 1 (один) рік обмеження волі.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбуття покарання у зв`язку з закінченням строків давності.
Запобіжний захід ОСОБА_7 залишено підписку про невиїзд до набрання вироком законної сили.
В строк відбуття покарання зараховано час знаходження ОСОБА_7 під вартою з 23 по 26 березня 2012 року.
Речові докази: пристрій для відстрілу гумових куль передано до ГУНП в Житомирській області.
Стягнуто з ОСОБА_7 судові витрати за проведення балістичної експертизи в розмірі 470 грн. 40 коп.
Скасовано арешт на майно ОСОБА_7 після відшкодування судових витрат - квартиру АДРЕСА_2 та предмети домашнього побуту.
в с т а н о в и л а:
Згідно вироку, 23.06.2011 року, близько 17 год. 20 хв. ОСОБА_7 знаходився в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , де спілкувався зі своєю дружиною ОСОБА_8 з приводу переоформлення останньою майна, яке зареєстровано на її ім`я, а саме: приміщення офісу, розміщеного в АДРЕСА_3 та земельної ділянки, розміром 0,0200 га, розташованої в с. Зарічани, Житомирського району, Житомирської області на матір ОСОБА_7 ОСОБА_9 . В ході розмови ОСОБА_8 відмовилася від вимог ОСОБА_7 переоформити вказане вище майно на ОСОБА_9 , так як вважала це безпідставним.
В цей же день, час, місці та за вказаних обставин між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у приміщенні столової кімнати вказаної квартири, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин виник словесний конфлікт, у ході якого ОСОБА_7 , з метою умисного спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , прагнучи домогтися від останньої, всупереч її бажанню та волі переоформлення вказаного майна на ім`я ОСОБА_9 , маючи особисту зацікавленість, підбіг до ОСОБА_8 зі сторони спини та почав своїми руками викручувати їй руки. В результаті протиправних дій з боку ОСОБА_7 , ОСОБА_8 відчула різку біль та лягла на підлогу, в положення на живіт. В цей час ОСОБА_7 , перебуваючи поряд, присів навколішки та утримуючи своїми руками руки ОСОБА_8 продовжував вимагати від неї переоформлення зазначеного майна на свою матір, при цьому своїми словами створював у потерпілої відчуття страху. Після цього, ОСОБА_8 з метою самозахисту, підвелася з підлоги та підбігла до вікна столової кімнати вказаної квартири, відчинила його та почала кликати на допомогу. З метою приховання своїх протиправних дій від сторонніх осіб, ОСОБА_7 підійшов до ОСОБА_8 та своїми руками відштовхнув останню від вікна і зачинив його.
Продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на умисне спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , з метою примусу потерпілої до переоформлення вказаного майна на ім`я ОСОБА_9 , всупереч її інтересам, ОСОБА_7 підійшов до потерпілої зі сторони обличчя та своїми руками штовхнув її, результаті чого вона впала на підлогу спиною. Не припиняючи свої злочинні дії, ОСОБА_7 сів на тулуб ОСОБА_8 притиснув руки потерпілої колінами до підлоги, таким чином, щоб остання не могла рухатися та долонями своїх рук наніс двадцять ударів в область обличчя ОСОБА_8 . Після цього, маючи на меті умисне спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 та її примусу до переоформлення зазначеного майна, всупереч її інтересам, породжуючи у потерпілої відчуття страху, ОСОБА_7 своїми руками почав закривати рот та ніс ОСОБА_8 , таким чином, щоб остання не могла дихати. В подальшому ОСОБА_7 своїми руками почав стискати шию потерпілої, від чого ОСОБА_8 втратила свідомість. Коли ОСОБА_8 опритомніла та знаходилася в тому ж самому положенні, ОСОБА_7 долонями своїх рук наніс останній 5-6 ударів в область обличчя та взяв зі столу, який знаходився поряд, книгу «Чорное лицо, каменное сердце», якою наніс десять ударів в область правої та лівої частини обличчя ОСОБА_8 , демонструючи свій намір позбавити життя потерпілу. При цьому ОСОБА_7 усвідомлював, що висловлена ним погроза здатна викликати у ОСОБА_8 побоювання в її реалізації.
Продовжуючи свої злочинні дії, направлені на погрозу вбивством ОСОБА_8 в той же день, близько 18 год. 20 хв. ОСОБА_7 , демонструючи належний йому пристрій для відстрілу гумових куль марки «ПМ?Т», калібру 9 мм., № НОМЕР_1 , підійшов до ОСОБА_8 , яка в цей час знаходилася у вітальні квартири АДРЕСА_2 та утримуючи вказану зброю в одній зі своїх рук, направив її в напрямку голови потерпілої, усвідомлюючи при цьому той факт, що зазначена погроза здатна викликати у ОСОБА_8 побоювання у зв`язку з можливістю її реалізації. Після цього, ОСОБА_7 наказав їй, тобто ОСОБА_8 писати під його диктовку розписки: першу з приводу передачі ОСОБА_9 приміщення офісу, розміщеного в АДРЕСА_3 , другу з приводу того, що земельна ділянка, розміром 0,0200 га., розташована в с. Зарічани, Житомирського району, Житомирської області, їй не належить. Усвідомлюючи реальність загрози своєму життю та побоюючись, що ОСОБА_7 приведе її у виконання, ОСОБА_8 написала вказані вище розписки під диктовку ОСОБА_7 та передала їх останньому.
Таким чином, ОСОБА_7 з метою примусу потерпілої до переоформлення належного їй майна, застосовуючи погрозу вбивством, умисно заподіяв ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді: обширних синців на обличчі, струсу головного мозку, множинних синців на обох руках, які відносяться до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.
Суд першої інстанції не погодився з кваліфікацією дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 122 КК України, вказавши, що в судовому засіданні не знайшла свого підтвердження та обставина, що потерпілій внаслідок злочинних дій ОСОБА_7 були спричиненні середньої тяжкості тілесні ушкодження.
На обґрунтування своїх висновків суд вказав, що потерпіла відмовилася надати первісні рентгенівські знімки та пройти повторно обстеження з приводу наявності у неї середньої тяжкості тілесного ушкодження у виді перелому передньо - верхнього краю тіла першого грудного хребця, який відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою довготривалого розладу здоров`я, а за роз`ясненнями експерта для надання категоричного висновку з врахуванням показань допитаних свідків: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та відповідних медичних документів, необхідне проведення додаткової експертизи для підтвердження первісного висновку експерта щодо отримання потерпілою тілесного ушкодження, яке відноситься до категорії середньої тяжкості. Враховуючи, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, суд вважав, що відсутні підстави для визнання підсудного винуватим у спричиненні потерпілій тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, а тому кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 125 КК України, як умисні дії, які виразились у заподіянні умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я потерпілій.
В апеляції прокурор, вказує на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи в частині перекваліфікації дій ОСОБА_7 з ч. 2 ст. 122 КК України на ч.2 ст. 125 КК України.
Зазначає, що висновок проведеної в ході судового розгляду додаткової судово-медичної експертизи № 112 від 23.10.2014 року про неможливість надання конкретної стверджувальної відповіді щодо наявності чи відсутності у потерпілої ОСОБА_8 перелому передньо-верхнього краю тіла 1 грудного хребця, віднесеного до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою довготривалого розладу здоров`я, оскільки останньою не надано первісних рентгенівських знімків та не пройдено повторно відповідне обстеження, який фактично став підставою для перекваліфікації дій, не спростовує попередні висновки експертиз за якими у потерпілої були виявлені тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.
Вважає, що судом не взято до уваги показань допитаного в суді експерта ОСОБА_13 , яка не змогла повністю заперечити факту наявності у ОСОБА_8 отриманих у минулому тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості.
При цьому суд не навів у своєму рішенні належних ґрунтовних мотивів для спростування наявного в матеріалах кримінальної справи висновку судово-медичної експертизи № 3949 від 07.11.2012 року, згідно якого у обстеженої ОСОБА_8 констатовано наявність тілесних ушкоджень, віднесених, як до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я так і тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.
Вказаний висновок експерта, цілком узгоджений із показаннями ОСОБА_8 та іншими дослідженими в ході судового слідства письмовими документами, що мають доказове значення, а саме: з протоколами відтворення обстановки та обставин події від 15.11.2011 року, з протоколом очної ставки між потерпілою та обвинуваченим та висновком додаткової судово-медичної експертизи № 2209 від 14.06.2011 року.
Висновок додаткової судово-медичної експертизи № 112 від 23.10.2014р. є неузгодженим, необ`єктивним, та таким, що не надає повних відповідей на поставлені експерту питання.
На думку прокурора, не повинна віддаватись перевага висновку експертизи лише тому, що вона проведена комісійно, повторно, експертом авторитетної установи або таким, який має більший досвід експертної роботи тощо.
Вважає кваліфікацію дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 122 КК України доведеною та такою, що здобула своє об`єктивне підтвердження в ході проведеного по справі судового слідства у зв`язку з чим суд першої інстанції, при винесенні рішення щодо ОСОБА_7 мав призначити покарання за вищевказаною статтею, застосувавши при призначенні остаточного покарання положення ст. 71 КК України в частині приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Просить вирок суду щодо ОСОБА_7 скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання: за ч. 2 ст. 122 КК України - 4 (чотири) роки позбавлення волі; за ч. 1 ст. 129 КК України - 1 (один) рік 6 (шість) місяців обмеження волі.
На підставі ст.ст. 49, 74 КК України звільнити ОСОБА_7 від покарання, призначеного за ч. 1 ст. 129 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до вищевказаного покарання за новим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 10.06.2011 року та остаточно призначити до відбуття 5 (п`ять) років 3 (три) місяці позбавлення волі.
В запереченні захисник ОСОБА_6 , просить апеляцію прокурора залишити без задоволення, а вирок суду щодо ОСОБА_7 без зміни.
Вважає, що факт наявності у потерпілої ОСОБА_8 середньої тяжкості тілесних ушкоджень об`єктивно нічим не підтверджено.
Зазначає, що обвинуваченим та захистом були надані суду результати медичного обстеження потерпілої на мультиспіральній комп`ютерній томографії (МСКТ) в ТОВ МДЦ «Експерт» м. Житомир від 29.07.2011 року, згідно якого у ОСОБА_8 при обстеженні шийного відділу хребта не виявлено патологічних змін в м`яких тканинах, кістково-деструктивних змін та травматичних порушень кісток даного відділу хребта. Обстеження проводила лікар ОСОБА_10 , яка також надала суду результати обстеження.
Вказує, що за відсутності рентгенівського знімку прокурор в апеляції просить засудити ОСОБА_7 на припущенні, а саме що у потерпілої ОСОБА_8 були середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Також, зазначає, що в обґрунтування доводів своєї апеляції прокурор вибірково наводить показання експерта ОСОБА_14 , яка брала участь в проведенні комісійної судово-медичної експертизи. При цьому, упускає значну частину показань експерта з яких слідує, що вони не змогли підтвердити наявність у потерпілої перелому кісток.
Зазначає, що на досудовому слідстві у захисту виник сумнів щодо наявності у потерпілої тілесних ушкоджень в вигляді підвивиху тіл 2 та 3 шийних хребців, перелому передньо-верхнього краю тіла 1 грудного хребця. Тому, 28 березня 2012 року захист подав слідчому клопотання про необхідність вилучення та приєднання до матеріалів справи рентгенівського знімку та інших медичних документів ОСОБА_8 (т. 1 а.с. 234)
29 березня 2012 року слідчий незаконно відмовив захисту в задоволенні клопотання (т. 1 а.с. 235)
Вважає, що при розгляді апеляції прокурора повинно бути судом враховано, що потерпіла надала суду першої інстанції заяви про відмову від обвинувачення ОСОБА_7 у спричиненні їй легких тілесних ушкоджень, тілесних ушкоджень середньої тяжкості, погрозах вбивством. Добровільність відмови від обвинувачення ОСОБА_8 підтвердила в судовому засіданні.
Заслухавши доповідача, пояснення прокурора, який підтримав апеляцію, заперечення засудженого ОСОБА_7 та його захисника, щодо задоволення апеляції, провівши часткове судове слідство за клопотанням прокурора та захисту, колегія суддів приходить до висновку, що апеляція не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Висновки суду щодо обставин нанесення потерпілій ОСОБА_8 засудженим ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, а саме мотиву, форми вини, кількості ударів їх локалізації, використаних знарядь, а також погрози вбивством в апеляційному порядку не оскаржуються, а тому апеляційним судом не перевіряються.
В апеляційній скарзі прокурора поставлено під сумнів правильність висновків суду першої інстанції в частині перекваліфікації дій ОСОБА_7 з ч. 2 ст. 122 КК України на ч.2 ст. 125 КК України і як наслідок призначення ОСОБА_7 несправедливого покарання внаслідок його м`якості.
Проаналізувавши досліджені судом першої інстанції докази в їх сукупності, провівши часткове судове слідство апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про недоведеність вини ОСОБА_7 у спричиненні потерпілій ОСОБА_8 тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості та визнає правильним перекваліфікацію його дій судом з ч. 2 ст. 122 на ч. 2 ст. 125 КК України.
Стороною захисту під час судового розгляду, в суді першої інстанції було надано суду та долучено до справи результати медичного обстеження потерпілої на комп`ютерній томографії (МСКТ) проведеної за направленням лікаря медичним закладом МДЦ «Експерт» м. Житомир 29.07.2011 року, згідно з якими при обстеженні шийного відділу хребта у ОСОБА_8 не було виявлено патологічних змін в м`яких тканинах, кістково-деструктивних змін та травматичних порушень кісток даного відділу хребта (т. 3 а. 164)
Допитана в суді лікар ОСОБА_10 підтвердила, що вона проводила обстеження ОСОБА_8 та не виявила у неї гострих травматичних порушень, підвивихів, травматичних та кістково-деструктивних переломів.
Вказала, що комп`ютерна томографія є більш точнішим рентгенологічним обстеженням.
Як вбачається з акту судово-медичного обстеження № 2166 від 08.09.2011 року, висновків судово-медичного експерта № 3949 від 08.11.2011 року, №2209 від 14.06.2012 р. за результатами яких у потерпілої було констатовано тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості у виді перелому передньо - верхнього краю тіла 1 грудного хребця підвивиху тіл 2 та 3 шийних хребців було зроблено без врахування результатів МСКТ від 29.07.2011 р., які для проведення зазначених експертиз не надавались.
В судовому засіданні судово - медичний експерт ОСОБА_15 , яка проводила зазначені експертизи підтвердила, що не брала до уваги дослідження комп`ютерної томографії, а робила свої висновки на підставі рентген протоколу та самостійно рентген знімки не оглядала, оскільки це компетенція лікаря рентгенолога.
Також, експерт показала, що перелом передньо - верхнього краю тіла 1 грудного хребця не міг виникнути у потерпілої від поштовху людиною у область голови чи шиї, здавлювання, а лише від удару в лобну або потиличну ділянку голови.
Зі змісту обвинувачення, яке інкримінувалось досудовим розслідуванням ОСОБА_7 йому не ставиться у вину нанесення потерпілій ударів в лобну або потиличну ділянку голови.
Наявність у справі двох суперечливих медичних обстежень, а зокрема протоколу рентгенологічного дослідження від 24.06.2011 р. (т. 1 а.с. 19) згідно з яким лікар виявив у ОСОБА_8 підвивих та перелом хребців та обстеження на комп`ютерній томографії від 29.07.2011 року (т.3 а.с. 164), яке є більш сучасним та прогресивним рентгенологічним обстеженням, при проведення якого наявність зазначених ушкоджень хребта не була підтверджена слугувала підставою для призначення судом комісійної (повторної) судово-медичної експертизи, щодо необхідності проведення якої не заперечував і прокурор.
За висновками цієї комісійної (повторної) судово - медичної експертизи №112, експерти не змогли визначити, чи були у потерпілої ОСОБА_8 підвивихи шийних хребців і перелом перелому передньо - верхнього краю тіла 1 грудного хребця враховуючи наявність двох суперечливих рентгенологічних заключень.
Також, вони вказали, що потерпіла відмовилась надати первинні рентгенологічні знімки, амбулаторну картку мотивуючи їх зникненням та відмовилась від проходження контрольного рентгенологічного дослідження(т.3 а.с. 242-249).
Експерт ОСОБА_14 (голова комісії), пояснила у суді, що потерпіла не надала рентгенограму та медичну картку з поліклініки. Потерпілій було запропоновано повторно пройти рентгенографію, однак вона відмовилась.
Стверджувала, що об`єктивно встановити ступіть тілесних ушкоджень без знімків неможливо. Від контрольного проведення рентгенографії, яке могло розв`язати суперечності, потерпіла відмовилась. Після проведення комплексного обстеження можливо було встановити якого ступеня були тілесні ушкодження. Підвивих, який був встановлений у потерпілої за первинними експертизами відноситься до легкої тяжкості тілесних ушкоджень. (т. 4 а.с. 54-55)
Слід також зазначити, що допитані в суді лікарі не дали категоричних та однозначних показань, щодо наявності чи відсутності у потерпілої підвивихів шийних хребців і перелому передньо - верхнього краю тіла 1 грудного хребця, однак лікар рентгеногол ОСОБА_11 , який проводив опис первинного рентгенологічного знімку не виключив можливість своєї помилки при проведенні опису (т.3 а.с. 226), а лікар ОСОБА_12 , який проводив лікування потерпілої висловився, що у потерпілої на знімках було виявлено звапнення в шийному відділі хребта, що можливо було сприйняти як перелом. (т.3 а.с. 229)
Надаючи оцінку цим доказам, колегія суддів вважає, що існують обґрунтовані сумніви щодо доведеності спричинення потерпілій ОСОБА_8 умисними діями ОСОБА_7 середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень.
Згідно положень статті 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину, а обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись на її користь.
Разом з тим, доводи апеляції прокурора про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 122 КК України на думку колегії суддів суперечать зазначеним нормам Основного Закону та ґрунтуються на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності його вини витлумачені прокурором не на користь ОСОБА_7 , а на користь обвинувачення.
На переконання колегії суддів не можуть бути визнані достатніми доказами підтверджуючими вину ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 122 КК України висновки судово-медичних експертиз № 3949, №2209, щодо правильності яких є обґрунтовані сумніви, в тому числі і з вини органу досудового розслідування, який не забезпечив надання експерту рентгенологічного дослідження МСКТ та не вжив заходів для збереження рентгенівських знімків, хоча захистом неодноразово заявлялись клопотання про приєднання їх до справи, що в послідуючому і не дало можливість усунути зазначені сумніви в суді.
На думку колегії суддів, вказані докази в своїй сукупності підтверджують правильність висновків суду та спростовують доводи апеляційної скарги прокурора, про доведеність вчинення ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 122 КК України.
За таких обставин, доведеність вини ОСОБА_7 та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 125 та ч. 1 ст. 129 КК України у колегії суддів сумнівів не викликає.
З врахуванням цих обставин, покарання засудженому ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 125 та ч. 1 ст. 129 КК України призначено з дотриманням положень ст. 65 КК України та на законних підставах звільнено його від відбуття призначених покарань у зв`язку з закінченням строків давності.
Істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону, які давали б підстави для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.
Керуючись ст.ст. 365, 366, 379 КПК України, колегія суддів, -
Апеляцію прокурора, який брав участь у справі залишити без задоволення, а вирок Богунського районного суду м. Житомира від 18 грудня 2015 року щодо ОСОБА_7 без змін.
Судді: