Ухвала

іменем україни

22 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_7,
суддів: при секретарі за участю прокурораОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000066, за обвинуваченням

ОСОБА_6,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, раніше судимого 28.11.2014 року Южним міським судом Одеської області за ч. 1 ст. 164 КК України до 80 годин громадських робіт,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України,

в с т а н о в и л а:

Вироком Южного міського суду Одеської області від 6 квітня 2015 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 389 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік 6 місяців та покладенням певних обов'язків передбачених ст. 76 КК України.

Вироком Апеляційного суду Одеської області від 7 липня 2015 року вирок районного суду щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання скасовано. Постановлено вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 2 ст. 389 КК України до покарання у виді одного місяця арешту.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, повністю приєднано ОСОБА_6 до даного покарання невідбуте ним покарання за вироком Южного міського суду Одеської області від 28.11.2014 року у виді 80 годин громадських робіт, що відповідно до положень ст. 72 КК України становить 10 днів арешту, та остаточно призначено покарання у виді 1 місяця 10 днів арешту.

В решті вирок районного суду залишено без зміни.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить змінити вирок апеляційної інстанцій в частині призначеного покарання, та призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України. Вважає, що у суду є достатньо підстав для зменшення міри призначеного йому покарання. Крім того вважає, що судом першої та апеляційної інстанції було порушеного його право на захист оскільки у нього був відсутній захисник.

Як убачається з вироку суду, ОСОБА_6 засуджено за те, що він ігноруючи покладений на нього вироком Южного міського суду Одеської області від 28.11.2014 року обов'язок по відбуттю покарання у виді 80 годин громадських робіт, з яким він був ознайомлений, порушив умови та порядок відбуття даного покарання та умисно, без поважних причин, не з'явився в період з 23 січня 2015 року по 10 лютого 2015 року для відпрацювання громадських робіт в КП «Міський жилово-комунальний центр» м. Южне, куди 22 січня 2015 року він у Южному міському підрозділі КВІ Приморського МВ УДПтСУ Одеської області отримав направлення для відбування громадський робіт, не відпрацював жодної години, чим умисно ухилився від відбування покарання, хоча йому 22 січня 2015 року були роз'яснені права та обов'язки пов'язані з відбуванням призначеного покарання.

Заслухавши доповідь суді, думку прокурора ОСОБА_11, яка не підтримала касаційну скаргу та просила залишити її без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, висновок апеляційного суду про доведеність винуватості ОСОБА_6, у вчиненні злочину, за який його засуджено та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 389 КК України у касаційній скарзі не оскаржується.

Що ж стосується доводів касаційної скарги засудженого про порушення щодо нього загальних засад призначення покарання, то вони, на думку колегії суддів, є безпідставними.

Як убачається з вироку апеляційного суду, кримінальна справа розглядалась за апеляцією прокурора, в якій порушувалось питання про скасування вироку суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 у зв'язку з неправильним застосуванням судом першої інстанції кримінального закону та невідповідністю призначеного судом першої інстанції покарання засудженому внаслідок м'якості.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України, апеляційний суд скасовує вирок суду першої інстанції і постановляє свій в разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості злочину та особі засудженого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею Кримінального кодексу, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим як внаслідок м'якості, так і суворості.

Так, апеляційний суд правильно зазначив про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків та повністю приєднав до призначеного ОСОБА_6 покарання районним судом, покарання невідбуте засудженим призначене вироком Южного міського суду Одеської області від 28.11.2014 року у виді 80 годин громадських робіт, що відповідно до положень ст. 72 КК України становить 10 днів арешту, та остаточно призначено покарання у виді 1 місяця 10 днів арешту.

Як убачається, щодо призначеного судом першої інстанції із застосуванням ст. 75 КК України покарання засудженому, то апеляційний суд визнав його м'яким, таким, що не відповідає характеру і ступеню тяжкості вчиненого злочину, та задовольнив апеляцію прокурора в цій частині. Крім того апеляційний суд зазначив, що суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_6 не застосував закон, який підлягав застосуванню, а саме, ст. 71 КК України, оскільки засуджений не відбув покарання за попереднім вироком та скоїв новий злочин.

Обґрунтовуючи свій висновок щодо призначення ОСОБА_6 покарання на підставі ст.ст. 71, 72 КК України, колегія суддів апеляційного суду виходила з того, що призначене засудженому реальне покарання відповідає характеру і ступеню тяжкості злочину, всім обставинам справи і є необхідним для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, як це передбачено ст. 65 КК України.

Підстав вважати призначене ОСОБА_6 покарання явно несправедливим через його суворість, про що зазначає засуджений у касаційній скарзі, не вбачається, як і не вбачається обставин для пом'якшення покарання.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_6 про порушення його права на захист, на думку колегії суддів, не заслуговують на увагу та спростовуються матеріалами кримінального провадження. Так, з реєстру матеріалів досудового розслідування та проведення процесуальних дій 24 лютого 2015 року ОСОБА_6 було ознайомлено з правом на захист. Разом з тим, ОСОБА_6 не заявляв клопотань про призначення йому захисника. Крім того засуджений ОСОБА_6 не заявляв такі клопотання і під час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанції.

Вирок апеляційного суду відповідає вимогам ст. 420 КПК України.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити судам повно та всебічно розглянути дане кримінальне провадження і постановити законне та обґрунтоване рішення, колегією суддів по справі не виявлено.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Апеляційного суду Одеської області від 7 липня 2015 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

_________________ ________________ ________________

ОСОБА_7 ОСОБА_9 ОСОБА_8