Ухвала іменем україни 12 жовтня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_4.,

суддів ОСОБА_5., ОСОБА_6,

розглянувши в судовому засіданні касаційну скаргу прокурора на ухвалу Апеляційного суду Київської області від 27 квітня 2015 року щодо ОСОБА_1.

Вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 лютого 2015 року

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, раніше не судимого,

визнано винуватим у пред'явленому обвинуваченні та призначено покарання:

- за ч.1 ст.289 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки;

- за ч.2 ст.289 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років, без конфіскації майна.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено ОСОБА_1 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, без конфіскації майна.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки та покладено на нього обов'язки, передбачені п.п.2, 3, 4 ч.1 ст.76 КК України, а саме: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, періодично з'являтись для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 в доход держави 835 грн 38 к за проведення експертиз.

Питання про долю речових доказів вирішено у порядку ст.100 КПК України.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 27 квітня 2015 року, вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 лютого 2015 року щодо ОСОБА_1 залишено без зміни.

Судами ухвалено визнати винуватим ОСОБА_1 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.289, ч.2 ст.289 КК України за таких обставин.

Як визнав встановленим суд, 17 грудня 2014 року о 03 год 15 хв, ОСОБА_1, перебуваючи біля будинку АДРЕСА_1 в м. Біла Церква Київської області, незаконно заволодів транспортним засобом, а саме: автомобілем НОМЕР_1, який належить потерпілому ОСОБА_2, чим завдав останньому матеріальної шкоди на загальну суму 37 876 грн 76 к.

Крім того, 21 грудня 2014 року о 11 год 30 хв, ОСОБА_1, перебуваючи біля будинку АДРЕСА_2 в м. Біла Церква Київської області, повторно незаконно заволодів транспортним засобом, а саме: автомобілем «Mazda 626» реєстраційний номер НОМЕР_2 який належить потерпілому ОСОБА_3, чим завдав матеріальної шкоди на загальну суму 38373 грн 35 к.

У касаційній скарзі прокурор просить ухвалу суду апеляційної інстанції щодо ОСОБА_1 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції у зв'язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а також ставить питання про поновлення строку на касаційне оскарження.

В обґрунтування наведеного прокурор вказує на те, що ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам ст.419 КПК України, оскільки апеляційний суд не перевірив належним чином та не спростував доводи апеляційної скарги прокурора.

Обґрунтовуючи клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження зазначеного судового рішення, прокурор вказує, що ухвала ВССУ від 23 червня 2015 року на адресу прокуратури надійшла та була зареєстрована 06 липня 2015 року. 18 липня 2015 року після усунення недоліків на адресу ВССУ була повторно направлена касаційна скарга, а тому п'ятнадцятиденний строк на усунення недоліків не було пропущено.

Перевіривши касаційну скаргу та долучені до неї копії вироку суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції, колегія суддів вважає, за можливе визнати причини пропуску на касаційне оскарження поважними та поновити цей строк, а також у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Так, відповідно до вимог п.2 ч.2 ст.428 КПК України, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень, а також інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Згідно вимог ст.438 КПК України предметом перегляду справи в касаційному порядку можуть бути істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Допитаний в судовому засіданні засуджений ОСОБА_1 вину у вчиненні незаконного заволодіння транспортним засобом та повторного незаконного заволодіння транспортним засобом визнав, надав пояснення про обставини вчинених кримінальних правопорушень.

Розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції за обвинуваченням ОСОБА_1 був проведений відповідно до вимог ст.349 КПК України.

На підставі пояснень засудженого, суд першої інстанції дійшов висновку щодо доведеності винуватості ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, кваліфікував його дії за ч.1 ст.289, ч.2 ст.289 КК України та призначив покарання.

Доведеність вини засудженого ОСОБА_1 та кваліфікація його дій за ч.1 ст.289, ч.2 ст.289 КК України у касаційній скарзі прокурора не оспорюється.

Як вбачається з наданих суду касаційної інстанції копій судових рішень, при призначенні засудженому ОСОБА_1 покарання, суд згідно із вимогами ст.65 КК України в достатній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про особу засудженого, який раніше судимий, має позитивну характеристику з місця проживання, пом'якшуючі обставини, а саме: щире каяття, сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданих збитків, відсутність обтяжуючих обставин.

Призначене ОСОБА_1 покарання, на думку колегії суддів, відповідає вимогам, передбаченим статтею 65 КК України, є необхідним та достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Доводи прокурора про істотне, на його думку, порушення вимог кримінального процесуального закону під час ухвалення рішення суду апеляційної інстанції, є безпідставними і не знайшли свого підтвердження під час перевірки судових рішень.

Посилання у апеляційній скарзі прокурора на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м'якості, були предметом ретельної перевірки суду апеляційної інстанції, який визнав їх необґрунтованими, навівши відповідні мотиви та прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для їх задоволення. З цим висновком погоджується і колегія суддів.

Зміст ухвали суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст.419 КПК України.

Підстав для скасування судового рішення з мотивів викладених у касаційній скарзі прокурора колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону, які були б підставами для зміни чи скасування судових рішень, колегією суддів не встановлено.

Виходячи з наведеного, з урахуванням доводів, викладених у касаційній скарзі і з наданих копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, у зв'язку із чим у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора слід відмовити на підставі п.2 ч.2 ст.428 КПК України.

Керуючись ч.2 ст. 428 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

Поновити прокурору строк на оскарження ухвали Апеляційного суду Київської області від 27 квітня 2015 року щодо ОСОБА_1.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Апеляційного суду Київської області від 27 квітня 2015 року щодо ОСОБА_1.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

__________________ ___________________ ___________________

ОСОБА_5 ОСОБА_4 ОСОБА_6