Ухвала іменем україни 22 жовтня 2015 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Головуючого ОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3,
з участю прокурора ОСОБА_4,
захисника ОСОБА_5,

розглянувши в судовому засіданні кримінальну справу за касаційною скаргою першого заступника прокурора Дніпропетровської області на вирок Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 03 лютого 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 03 лютого 2015 року

ОСОБА_6,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянка України, раніше не судима,

засуджена за ч. 2 ст. 364-1 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 400 (чотирьохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто в сумі 6 800 грн.

Вироком вирішено питання про речові докази.

В апеляційному порядку вирок не переглядався.

Вироком суду встановлено, що ОСОБА_6 перебувала на посаді виконуючого обов'язки голови правління ТОВ «КЗМО Ропчице» та була службовою особою, на яку покладено виконання організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій. Зокрема, на неї було покладено обов'язки та відповідальність за організацію і здійснення обчислення податків, зборів, обов'язкових платежів, своєчасну їх сплату до бюджетів, відповідно до вимог чинного законодавства України. З 01 квітня 2009 року по 10 листопада 2009 року ОСОБА_6, грубо порушуючи вимоги податкового законодавства шляхом складання та проведення по бухгалтерському та податковому обліках ТОВ «КЗМО Ропчице» завідомо неправдивих документів та внесення до офіційних документів податкової звітності підприємства завідомо неправдивих даних, не відображаючи у бухгалтерському та податковому обліках підприємства реальних результатів фінансово-господарської діяльності, ухилилась від сплати податків в особливо великих розмірах - 5 249 323 грн., які фактично не надійшли до Державного бюджету України.

Крім того, ОСОБА_6, перебуваючи на цій же посаді та виконуючи згадані функції, грубо порушуючи вимоги податкового законодавства, в кінці жовтня 2010 року ухилилась від сплати податків на суму 545 938 гривень, які фактично не надійшли до Державного бюджету України, шляхом складання та проведення по бухгалтерському та податковому обліках ТОВ «КЗМО Ропчице» завідомо неправдивих документів та внесення до офіційних документів податкової звітності підприємства завідомо неправдивих даних.

У касаційній скарзі прокурор просить вирок скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд у зв'язку з істотним порушенням кримінально-процесуального закону, неправильним застосуванням кримінального закону та невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину і особі засудженої внаслідок м'якості.

В обґрунтування доводів вказує на те, що суд, встановивши об'єкт злочину, вчинений ОСОБА_6, як встановлений порядок формування доходної частини бюджетів та коштів державних цільових фондів, неправильно кваліфікував дії засудженої за ч. 2 ст. 364-1 КК України.

Крім того, прокурор зазначає, що при призначенні покарання судом не було враховано додаткову міру покарання, яка є обов'язковою до застосування.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який частково підтримав касаційну скаргу та просив вирок скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд, захисника, яка не підтримала касаційну скаргу прокурора та просила залишити вирок суду без зіміни, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наступне.

Колегія суддів не може погодитись з твердженнями прокурора щодо неналежних висновків суду першої інстанції.

Так, згідно з вимогами ч. 1 ст. 323 КПК України 1960 року вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 334 КПК України 1960 року мотивувальна частина обвинувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, з зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини і мотивів злочину. В цій частині вироку наводяться обставини, які визначають ступінь тяжкості вчиненого злочину, та докази, на яких ґрунтується висновок суду щодо кожного підсудного, з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає інші докази.

Як убачається з вимог ч. 1 ст. 275 КПК України 1960 року, розгляд справи провадиться тільки відносно підсудних і тільки в межах пред'явленого їм обвинувачення.

Судом першої інстанції не допущено порушень вказаних вимог закону.

З матеріалів справи вбачається, що районний суд ретельно дослідив всі докази, зібрані у передбачений законом спосіб, дав їм належну оцінку, визначив юридичну кваліфікацію дій засудженої.

Так, обґрунтовуючи доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364-1 КК України, суд взяв до уваги те, що ніхто не оспорює обставини справи і докази, наявні в матеріалах справи, а також визнання вини засудженою і її каяття.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 299 КПК України 1960 року суд вправі, якщо проти цього не заперечують учасники судового розгляду, визнати недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому суд з'ясовує, чи правильно розуміють підсудний та інші учасники судового розгляду зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також роз'яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

На підставі цього кримінальна справа була розглянута в порядку ст. 299 КПК України 1960 року, тобто без дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи.

Таким чином, у процесі досудового та судового слідства були встановлені і досліджені всі обставини, з'ясування яких мало значення для правильного вирішення справи, а тому, колегія суддів погоджується з висновками суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364-1 КК України.

Доводи касаційної скарги прокурора щодо неправильної кваліфікації дій засудженої за ч. 2 ст. 364-1 КК України не заслуговують на увагу, оскільки як вбачається з постанови прокурора від 26 грудня 2014 року (а.с. 55-58, т. 8), саме прокурором в суді було змінено обвинувачення відносно ОСОБА_6 з ч. 2 ст. 364

КК України на ч. 2 ст. 364-1 КК України.

Крім того, з протоколу судового засідання вбачається, що саме прокурором було запропоновано провести судове слідство, обмежившись допитом підсудної та дослідженням документів, які характеризують ОСОБА_6

Також, під час судових дебатів прокурор підтримав обвинувачення стосовно ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364-1 КК України та просив призначити їй покарання саме за скоєння цього злочину.

Водночас, доводи касатора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність судом першої інстанції при призначенні покарання є такими, що заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Санкцією частини 2 статті 364-1 КК України, передбачено покарання у виді штрафу від чотирьохсот до дев'ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешту на строк до шести місяців, або позбавлення волі на строк від трьох до шести років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та зі спеціальною конфіскацією.

Аналіз цієї санкції з граматичного погляду свідчить про те, що за допомогою розділового сполучника «або» як такого, що вживається для з'єднання в одному переліку варіативних частин речення, перераховуються однорідні, рівноправні види покарань, з яких залежно від тяжкості порушення необхідно обрати одне, а знак «кома» лише вказує на те, що додаткове покарання у цій статті передбачене як безальтернативне та застосовується і до штрафу, і до арешту, і до позбавлення волі.

Відповідно до ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом'якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м'якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

На підставах, передбачених у частині першій цієї статті, суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов'язкове.

Таким чином, районний суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність в частині призначення покарання, унаслідок чого оскаржуваний вирок належить скасувати і направити справу на новий судовий розгляд, під час якого необхідно усунути наведені порушення, постановити законне та обґрунтоване рішення.

На підставі наведеного, керуючись . ст. 394 - 396 КПК України 1960 року, пунктами 11, 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області задовольнити частково.

Вирок Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 03 лютого 2015 року стосовно ОСОБА_6 скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3