АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарях судового засіданняОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні 26 жовтня 2015 року матеріали кримінального провадження № 0001764 за апеляційними скаргами прокурора відділу прокуратури міста Києва ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 02 квітня 2015 року щодо

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Мала Виска, Кіровоградської області, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживав на АДРЕСА_2 , раніше судимий: вироками Маловисківського районного суду Кіровоградської області: від 23 жовтня 2013 року - за ч.ч. 1, 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 1 рік; від 10 грудня 2013 року - за ч. 2 ст. 185 КК України - на 4 роки позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки; ухвалою того ж суду від 03 лютого 2014 року на підставі ст. 71 КК України частково приєднано не відбуту частину покарання за попереднім вироком та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 1 місяць і на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки,

обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 259 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:
прокурораОСОБА_9
захисника обвинуваченогоОСОБА_7 ОСОБА_8

ВСТАНОВИЛА:

Вказаним вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 259 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки 6 (шість) місяців.
На підставі ст. 71 КК України до покарання за вказаним вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 10 грудня 2013 року та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців

Згідно з вироком суду, ОСОБА_8 визнаний винуватим у тому, що він 10 вересня 2015 року приблизно о 11 годині 30 хвилин знаходячись у невстановленому досудовому слідстві місці за адресою: м. Київ, просп. Возз`єднання, маючи на меті пожартувати, використовуючи мобільний телефон, зателефонував на спецлінію «102» та завідома неправдиво повідомив про підготовку вибуху на станції метро «Дарниця».

Не погоджуючись з вироком суду його оскаржили в апеляційному порядку прокурор відділу прокуратури міста Києва ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_7 і інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 .
При цьому, прокурор просить скасувати вирок суду першої інстанції повністю та постановити новий, яким визнати ОСОБА_8 винним за ч. 1 ст. 259 КК України та призначити йому покарання у виді 2 (два) роки 6 (шість) місяців позбавлення волі, та застосувати до нього ст. 71 КК України приєднати до покарання за даним вироком частково не відбуту частину покарання за вироками Маловисківським районним судом Кіровоградської області від 23 жовтня 2013 року, 10 грудня 2013 року та ухвалою Маловисківським районного суду Кіровоградської області від 03 лютого 2014 року, остаточно просить визначити покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі, зі зміною у вироку вступної, мотивувальної та резолютивної частин та викладенням їх у іншій редакції. Зокрема, апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено п.4 ст.374 КПК України, а саме вступній частині вироку зазначено місце проживання обвинуваченого, хоча з показів свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 вбачається, що за вказаною адресою ОСОБА_8 не проживає і його місце проживання не встановлено, тому до останнього був застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою. Крім цього, прокурор зазначає, що судом невірно визначено процесуальний статус ОСОБА_12 , оскільки його показання у вироку були зазначений в статусі свідка, а не експерт, який проводив у складі комісії експертів судово-психіатричну експертизу психічного стану обвинуваченого. Також, вказує на те, що за вироком Дніпровського районного суду не приєднано невідбуту частину покарання за вироком Маловисківським районним судом Кіровоградської області від 23 жовтня 2013 року та ухвалою того ж суду від 03 лютого 2014 року. Крім того, вказує, що судом в оскаржувальному вироку у мотивувальній частині було безпідставно змінено формулювання обвинувачення, а саме час вчинення злочину, крім цього, в резолютивній частині вироку було вирішено питання знищення речового доказу мобільного телефону «Nokia 5228», який належить законному володільцю ОСОБА_13 і має бути йому повернений.

В апеляційній скарзі захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 міститься прохання про скасування вироку районного суду із закриттям даного кримінального провадження. Так, в апеляційній скарзі захисник посилається на те, що його підзахисний спочатку не визнавав своєї вини у вчиненні злочину, а на останньому слові через психологічний вплив на нього зі сторони присутніх в залі суду визнав, підтвердивши обставини час та місце вчинення злочину, не зважаючи на те, що прямих доказів винуватості його стороною обвинувачення надано не було, а допитані свідки в судовому засіданні дали покази, які свідчать про невинуватість ОСОБА_8 .

Заслухавши суддю доповідача, пояснення прокурора, який вважав за необхідне апеляційну скаргу сторони обвинувачення задовольнити, а апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, доводи захисника, який просив апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення та пом`якшити покарання його підзахисному, доводи обвинуваченого щодо не погіршення його становища, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги як прокурора відділу прокуратури міста Києва так і захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 підлягають частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. А саме, рішення має бути ухвалене згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, з наведенням належних і допустимих мотивів.

За змістом ч. 2 ст. 318 КПК участь сторін кримінального провадження у судовому засіданні є обов`язковою. Загальним правилом судового розгляду справи є те, що згідно з діючим кримінальним процесуальним законодавством явка обвинуваченого у судове засідання є обов`язковою. Обвинувачений, щодо якого застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, має бути своєчасно доставленим до суду конвоєм.

Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, при встановленні яких суд апеляційної інстанції повинен скасувати вирок або ухвалу суду першої інстанції і призначити новий розгляд у суді першої інстанції, є проведення судового розгляду за відсутності учасників судового провадження, в тому числі і обвинуваченого, участь якого є обов`язковою у судовому провадженні, на що прямо вказується в п. 3 ч. 2 ст. 412 КПК України.

Проте, як вбачається з матеріалів кримінального провадження суд першої інстанції 01 квітня 2015 року змінив запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 з домашнього арешту на тримання під вартою та вийшов в нардчу кімнату для ухвалення вироку, який було проголошено з 11 год. 26 хв. до 11 год. 34 хв. 02 квітня 2015 року без участі обвинуваченого, оскільки питання про його доставку в судове засідання судом не вирішувалось, а відеоконференція із обвинуваченим планувалась лише на 15 год. того ж дня. (т.1 а.п. 188 -201, 208)

При цьому, всупереч вимогам ст. 376 КПК України обвинуваченому ОСОБА_8 після проголошення вироку не було роз`яснено передбачених ч. 3 вказаної статті прав і не вручено йому негайно копії вироку.

Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, при встановленні яких суд апеляційної інстанції повинен скасувати вирок або ухвалу суду першої інстанції і призначити новий розгляд у суді першої інстанції, є проведення судового розгляду за відсутності учасників судового провадження, в тому числі і обвинуваченого, участь якого є обов`язковою у судовому провадженні, на що прямо вказується в п. 3 ч. 2 ст. 412 КПК України.

Разом з тим, під час судового розгляду даного кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав лише в останньому слові. При цьому судом судовий розгляд не було поновлено і не з`ясовано в обвинуваченого конкретні обставини вчинення ним кримінального правопорушення, зокрема і в чому саме він визнає свою винуватість.

Крім того, ч. 1 ст. 337 КПК України визначає, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам ст. ст. 91, 291 КПК України і містити, зокрема, формулювання обвинувачення, яке згідно з п. 13 ст. 3 КПК України є твердженням про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 259 КК України містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення та правову кваліфікацію вчиненого.

Формулювання обвинувачення в обвинувальному акті, яке б відповідало вимогам кримінального процесуального закону, не викладено, що позбавляє суд можливості призначити кримінальне провадження до судового розгляду та ухвалити законне та обґрунтоване рішення у провадженні.

За таких обставин, апеляційні скарги прокурора та захисника підлягають частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції скасуванню, як незаконний та необґрунтований, в зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції. З огляду на це колегія суддів вважає за можливе оцінку доводам наведеним в апеляційних скаргах не давати, оскільки вони підлягають ретельному дослідженню і врахуванню при новому розгляді в суді першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 02 квітня 2015 року у кримінальному провадженні № 0001764щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, яке передбачене ч. 1 ст. 259 КК України - скасувати.

Призначити новий розгляд кримінального провадження № 0001764 щодо ОСОБА_8 у Дніпровському районному суді м. Києва.

Обраний обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишити без змін, та продовжити тримання ОСОБА_8 під вартою на 30 діб до 24 листопада 2015 року включно.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа №11-кп/796/1125/2015 Категорія: ч. 1 ст. 259 КК України Головуючий у першій інстанції ОСОБА_14 Доповідач: ОСОБА_1