СВАЛЯВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 306/503/15-к
Провадження № 1-кп/306/64/15
Рядок статзвіту № 3

У Х В А Л А
09 грудня 2015 року м.Свалява
Свалявський районний суд Закарпатської області у складі:
головуючої-судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
з участю сторін кримінального провадження
прокурора - ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
В С Т А Н О В И В :
В провадженні Свалявського районного суду Закарпатської області знаходиться зазначене кримінальне провадження.
Ухвалою Свалявського районного суду Закарпатської області від 25 листопада 2015 року обвинуваченому ОСОБА_7 було продовжено строк тримання під вартою до 09.12.2015 року.
У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , оскільки строк тримання під вартою визначений останньому закінчується.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 залишив дане клопотання на розсуд суду, обвинувачений ОСОБА_7 у судовому засіданні просив звільнити його з під варти.
Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Згідно правових позицій Європейського суду з прав людини, викладеними за розглянутими справами: «Шалімов проти України», «Боротюк проти України», «Харченко проти України», слідує, що:
- відповідно до п. 3 ст. 5 Конвенції по закінченню деякого часу саме тільки наявність обґрунтованої підозри перестає бути підставою для тримання під вартою, та судові органи повинні вказати інші підстави для продовження тримання під вартою. До того ж такі підстави мають бути чітко вказані судами;
?продовження утримання під вартою може бути виправданим по тій чи іншій справі лише при наявності специфічних ознак того, що цього вимагають справжні вимоги публічного інтересу, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, мають перевагу над правилом поваги до особистої свободи;
- особа, обвинувачувана у правопорушенні, повинна бути звільнена, якщо держава не доведе існування «відповідних і достатніх» підстав для подальшого утримання під вартою. Щоб дотримати ці вимоги, судові органи мають дослідити всі факти «за» і «проти» існування реального суспільного інтересу, який, при належному обліку принципу презумпції невинності, виправдовує відступ від вимоги забезпечення поваги до особистої свободи, і викласти ці міркування у своїх рішеннях, за якими вони відмовляють у задоволенні клопотання про звільнення ;
?існування обґрунтованої підозри у вчиненні тяжкого злочину спочатку може виправдовувати утримання під вартою, ... але ... тяжкість звинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів утримання під вартою».
Згідно ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу. Оскільки будь - яких фактичних даних, які свідчать про те, що обвинувачений, не утримуючись під вартою буде ухилятися від явки до суду, або продовжить злочинну діяльність, державним обвинуваченням суду не надано, посилання здійснені тільки на попередні старі ризики та обставини; по справі допитані потерпіла, свідки, обвинувачений має постійне місце проживання, обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, але лише тяжкість вчиненого злочину не може бути підставою для подальшого утримання ОСОБА_7 під вартою, тому суд вважає, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України відсутні, як і підстави для подальшого тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою.
Тому суд дійшов висновку про зміну ОСОБА_7 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт з забороною залишати житло тільки в нічний час.
На підставі викладеного, керуючись ст. 331 КПК України, суд,-
У Х В А Л И В :
У клопотанні прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку триманні під вартою відмовити.
Змінити обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою на домашній арешт.
Покласти на ОСОБА_7 наступні обов`язки:
- заборонити залишати будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в якому він проживає з 18-00 год. до 07-00 год. щодня, крім випадків необхідності прибуття за викликом до суду, у зв`язку із розглядом кримінального провадження;
-прибувати по першому виклику до суду на визначений судом час;
-носити застосований електронний засіб.
Виконання вказаної ухвали покласти на начальника Свалявського відділення поліції Мукачівського відділу поліції ГУНП України в Закарпатській області.
Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до ч.5 ст. 181 КПК України, працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за поведінкою обвинуваченого мають право з`являтись в житло, під арештом в якому обвинувачений перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на обвинуваченого зобов`язань.
Встановити строк дії запобіжного заходу до 05 лютого 2016 року до 14.00 год.
Головуюча ОСОБА_1
Судді ОСОБА_2
ОСОБА_3