Справа № 738/1612/15-к
№ провадження 1-в/738/406/2015
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2015 року м. Мена

Менський районний суд Чернiгiвської областi в складi:

головуючого суддi ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
представника установи виконання покарань ОСОБА_3
засудженого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засiданнi в м. Мена Менського району Чернігівської області в режимі відеоконференції заяву засудженого ОСОБА_4 до Менської виправної колонії №91 Управління Державної пенітенціарної служби України в Чернігівській області про скасування рішень комісії при Менській ВК -91 з питань застосування до засуджених пільг від 30 червня2015 року та 30 вересня 2015 року про відмову у застосуванні до засудженого пільги, передбаченої статтями 100, 101 КВК України; зобов`язати Менську виправну колонію №91 створити названу комісію , повторно розглянути його заяви та застосувати до засудженого положення ст. 100, 101 КВК України , та перевести до колонії з мінімальним рівнем безпеки , для подальшого відбування покарання,

В С Т А Н О В И В:
Засуджений ОСОБА_4 звернувся до Менського районного суду з заявою до Менської виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України (№91) в Чернігівській області про скасування рішень комісій при Менській ВК -91 з питань застосування до засуджених пільг від 30 червня2015 року та 30 вересня 2015 року про відмову у застосуванні до засудженого пільги, передбаченої статтями 100, 101 КВК України; зобов`язати Менську виправну колонію №91 створити названу комісію , повторно розглянути його заяви та застосувати до засудженого положення ст. 100, 101 КВК України про зміну умов тримання засудженого, шляхом переведення до установи іншого рівня безпеки з менш суворими умовами тримання.

Заяву мотивовано тим, що відбув більше 1/2 частини призначеного строку покарання, характеризується позитивно, має право на застосування пільги, передбаченої ст. 101 КВК України. 30 вересня2015 року рішенням комісії при Менській ВК -91 з питань застосування до засуджених пільг, йому відмовлено у переведенні для подальшого відбування покарання до колонії з мінімальним рівнем безпеки на невідбутий строк покарання. Вважає, що рішення комісії є необґрунтованим, так як стягнень не має, добросовісно відноситься до праці. Просить суд задовольнити його заяву, відмінити рішення від 30 червня2015 року та 30 вересня 2015 року при Менській ВК -91 з питань застосування до засуджених пільг передбачених статтями 100, 101 КВК України, перевести до колонії з мінімальним рівнем безпеки, для подальшого відбування покарання.

Відповідно до ст. 336 КПК України судове засідання здійснювалось в режимі відеоконференції під час трансляції з Менської виправної колонії Управління ДПтС України у Чернігівській області № 91.

Засуджений ОСОБА_4 посилаючись на обставини викладені в заяві просив її задовольнити, посилаючись на вимоги ст. 55 Конституції України, зазначивши, що рішення комісії є незаконним, підлягає скасуванню. Просить застосувати до нього ст. 100, 101 КВК України, прийняти рішення про переведення до колонії з мінімальним рівнем безпеки, для подальшого відбування покарання.

Представник установи виконання покарань заперечує проти задоволення заяви засудженого. Адміністрація установи вважає, що засуджений потребує подальшого контролю за його поведінкою та особистістю.
Заслухавши думку представника установи виконання покарання, засудженого, дослідивши матеріали клопотання та вивчивши матеріали особової справи, суд приходить до наступного висновку.

Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу застосування ст.ст.100, 101 Кримінально-виконавчого кодексу України.

Статтею 7 КВК України визначені основи правового статусу засуджених. Цією статтею визначено , що держава поважає і охороняє права, свободи і законні інтереси засуджених, забезпечує необхідні умови для їх виправлення і ресоціалізації, соціальну і правову захищеність та їх особисту безпеку. Засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду. Правовий статус засуджених визначається законами України, а також цим Кодексом, виходячи із порядку і умов виконання та відбування конкретного виду покарання.

Статтею 8 Кодексу визначено, що засуджені мають право, зокрема, звертатися відповідно до законодавства з пропозиціями, заявами і скаргами до адміністрації органів і установ виконання покарань, їх вищестоящих органів, до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, Європейського суду з прав людини, а також інших відповідних органів міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна, до уповноважених осіб таких міжнародних організацій, суду, органів прокуратури, інших органів державної влади, органів місцевого самоврядування та об`єднань. Відповідні заяви подаються у двох примірниках, один з яких з відміткою про отримання залишається у засудженого.

Згідно http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_930/ed_2015_05_14/pravo1/T031129.html?pravo=1 - 930 ст. 86 КВК України вид колонії, в якій засуджені до позбавлення волі відбувають покарання, визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань.
Положеннями ст. 537 КПК України визначено перелік питань, що вирішуються судом під час виконання вироків, які, здебільшого, стосуються початку відбування покарання, зміни його порядку і умов, закінчення, інші питання про будь - які сумніви і протиріччя, що можуть виникнути під час виконання вироку.
Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд має право вирішувати інші питання про всякого роду сумніви та протиріччя, що виникають при виконання вироку.

Питання щодо зміни умов тримання засуджених та їх переведення врегульовано ст.ст. 100, 101 КВК України. Зокрема, положеннями ч. 3 ст. 100 КВК України визначено, що зміна умов тримання засудженого шляхом переведення його до виправної колонії іншого рівня безпеки здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, за поданням адміністрації виправної колонії, погодженим з начальником управління (відділу) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, в Автономній Республіці Крим, області, місті Києві та Київській області.
Згідно з п. 3.1 розділу ІІІ «Інструкції про порядок розподілу, направлення та переведення для відбування покарань осіб, засуджених до позбавлення волі», затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 08 лютого 2012 року № 222/5, зміна умов тримання засудженого шляхом його переведення до виправної колонії іншого рівня безпеки здійснюється Апеляційною комісією за поданням адміністрації виправної колонії, погодженим з начальником територіального органу ДПтС України. За результатами розгляду Апеляційною комісією ДПтС України видається відповідний дозвіл на переведення в межах регіону чи персональний наряд на переведення.
Згідно з положеннями п.п. 6.1, 6.3, 6.4, 6.5, 6.8 розділу VI «Інструкції про роботу відділів (груп, секторів, старших інспекторів) контролю за виконанням судових рішень установ виконання покарань та слідчих ізоляторів», затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 08 червня 2012 року № 847/5, для розгляду питання про подання до Апеляційної комісії матеріалів щодо переведення засуджених на підставах, встановлених частинами першою і третьою статті 101, в установі створюється комісія у такому складі: голова комісії - начальник установи; члени комісії - заступники начальника установи, начальник оперативного підрозділу, начальник медичної частини та начальник підрозділу, який є секретарем комісії. На засудженого, щодо якого комісією прийнято рішення про переведення , матеріали надсилаються на розгляд Апеляційної комісії.
Жодним із вищевказаних нормативно-правових актів не визначено можливість та порядок оскарження рішення комісії при установі у випадку відмови засудженому у поданні до Апеляційної комісії матеріалів щодо переведення до виправної колонії іншого рівня безпеки.
Водночас, за приписами ст.ст. 8, 55 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Реалізація цього права забезпечується у відповідному виді судочинства і в порядку, визначеному процесуальним законом.
Відповідно до статті 4 Кримінально-виконавчого кодексу України підставою виконання і відбування покарання є вирок суду, який набрав законної сили, інші рішення суду, а також Закон України про амністію та акт помилування.

Питання, пов`язані з розподілом, направленням та переведенням для відбування покарання осіб, засуджених до позбавлення волі на певний строк та довічного позбавлення волі, до установ виконання покарань регламентуються статтями 64, 65 Кримінального кодексу України та статтями 11, 18, 19, 86, 87, 92, 93, 101, 138, 140, 147 Кримінально-виконавчого кодексу України.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 засуджений вироком Харківського районного суду Харківської області від 28 грудня 2012 року , частково зміненого в частини призначення додаткової міри покарання вироком Апеляційного суду Харківської області від 24 грудня 2012 року , за ч.2 ст. 187 , п.9 ч.2 ст. 115 , 70, 71,72 КК України до 15 років 6 міс. позбавлення волі з конфіскацією всього майна що є його власністю.( Т.1 а.с. 27-45 особової справи )

Строк відбування покарання рахується з 04 листопада 2006 року.
З матеріалів особової справи засудженого ОСОБА_4 вбачається, що рішенням комісій Менської виправної колонії №91 від 30 червня 2015 року та 30 вересня 2015 року засудженому відмовлено в застосуванні ст. 100, 101 КВК України, так як не стає на шлях виправлення, не заслуговує на застосування до нього переведення для відбування покарання до колонії з мінімальним рівнем безпеки на невідбутий строк покарання ( т.2 аркуші особової справи 218 , 233 ).

Із характеристики ОСОБА_4 від 30.09.2015 року слідує, що він допускає епізодичні та незначні порушення режиму відбування покарання . Потребує подальшого контролю за його поведінкою та особистістю з боку представників адміністрації ( т.2 а.с. 235-236 особової справи).

Відповідно до Закону України «Про прокуратуру» прокуратура здійснює нагляд за додержанням законів в органах і установах виконання покарань при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян. Письмові вказівки прокурора щодо додержання встановлених законодавством порядку і умов тримання осіб у місцях, зазначених у частині першій цієї статті, а також письмові вказівки прокурора, надані іншим органам, які виконують судові рішення у кримінальних справах, є обов`язковими і підлягають негайному виконанню (ст. 22 КВК України). Із досліджених матеріалів особової справи засудженого відсутні дані, що засуджений ОСОБА_4 з цих питань звертався до прокуратури.
Відповідно до положень ст. 23 КВК України, за діяльністю органів і установ виконання покарань здійснюється відомчий контроль вищестоящими органами управління і посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань.

Відповідно до ст. 100 КВК України, зміна умов тримання засуджених до позбавлення волі, здійснюється залежно від поведінки засудженого і ставлення до праці, в разі її наявності, та навчання умови відбування покарання змінюються в межах однієї колонії або шляхом переведення до колонії іншого виду. Зміна умов тримання в межах однієї колонії здійснюється за клопотанням начальника відділення соціально-психологічної служби постановою начальника колонії. У випадках, якщо така постанова передбачає переведення засудженого у більш суворі умови тримання або збільшує обсяг встановлених правообмежень, вона обов`язково погоджується із спостережною комісією. Зміна умов тримання засудженого шляхом переведення його до виправної колонії іншого рівня безпеки здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, за поданням адміністрації виправної колонії, погодженим з начальником управління (відділу) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, в Автономній Республіці Крим, області, місті Києві та Київській області. У випадках, якщо таке подання передбачає переведення засудженого у більш суворі умови тримання або збільшує обсяг встановлених правообмежень, воно обов`язково погоджується із спостережною комісією.

Відповідно до пункту 1.2 «Інструкції про порядок розподілу, направлення та переведення для відбування покарання осіб, засуджених до позбавлення волі», затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 08 лютого 2012 року № 222/5, розподіл, направлення та переведення для відбування покарання осіб, засуджених до позбавлення волі на певний строк та довічного позбавлення волі, здійснюються регіональними комісіями з питань розподілу, направлення та переведення для відбування покарання осіб, засуджених до позбавлення волі, що утворюються в територіальних органах Державної пенітенціарної служби України, та Апеляційною комісією Державної пенітенціарної служби України з питань розподілу, направлення та переведення для відбування покарання осіб, засуджених до позбавлення волі, що утворюється в Державній пенітенціарній службі України.

Пунктами 2.1, 3.1 «Інструкції про порядок розподілу, направлення та переведення для відбування покарання осіб, засуджених до позбавлення волі», затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 08 лютого 2012 року № 222/5 визначено, що розподіл і направлення для відбування покарання осіб, засуджених до позбавлення волі на певний строк та довічного позбавлення волі, із слідчих ізоляторів до установ виконання покарань здійснюються регіональними комісіями безпосередньо у СІЗО. Зміна умов тримання засудженого шляхом переведення його до виправної колонії іншого рівня безпеки здійснюється Апеляційною комісією за поданням адміністрації виправної колонії, погодженим з начальником територіального органу ДПтС України, а переведення засуджених, які досягли вісімнадцятирічного віку, із виховної колонії до виправної колонії мінімального рівня безпеки із загальними умовами тримання - за рішенням педагогічної ради і поданням адміністрації виховної колонії, погодженим зі службою у справах дітей. У випадках, якщо подання передбачає переведення засудженого у більш суворі умови тримання або збільшує обсяг встановлених правообмежень, воно обов`язково погоджується зі спостережною комісією. За результатами розгляду Апеляційною комісією ДПтС України територіальному органу управління видається відповідний дозвіл на переведення в межах регіону чи персональний наряд на переведення.

Згідно з пунктом 3 «Положення про Апеляційну комісію Державної пенітенціарної служби України з питань розподілу, направлення та переведення для відбування покарання осіб, засуджених до позбавлення волі», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 08 лютого 2012 року № 222/5, основними завданнями Апеляційної комісії є, розгляд звернень громадян, державних або громадських установ та організацій з питань визначення рівня безпеки виправної колонії, скарг засуджених до позбавлення волі, їхніх захисників, законних представників на рішення Регіональних комісій, переглянуті в порядку, передбаченому пунктом 8 Положення про Регіональну комісію з питань розподілу, направлення та переведення для відбування покарання осіб, засуджених до позбавлення волі;розгляд питань щодо переведення засуджених з однієї установи до іншої згідно з вимогами частини другої статті 93 та статей 100, 101, 147 Кримінально-виконавчого кодексу України; здійснення контролю за дотриманням вимог законодавства України та нормативно-правових актів ДПтС України регіональними комісіями з питань розподілу, направлення та переведення для відбування покарання осіб, засуджених до позбавлення волі (далі - Регіональна комісія); підготовка вказівок, роз`яснень та методичних рекомендацій з питань діяльності Регіональних комісій щодо визначення рівнів безпеки виправних колоній особам, засудженим до позбавлення волі, їх розподілу та переведення.
Пунктом 10 «Положення про Апеляційну комісію Державної пенітенціарної служби України з питань розподілу, направлення та переведення для відбування покарання осіб, засуджених до позбавлення волі», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 08 лютого 2012 року № 222/5, визначено, що скарги на рішення Апеляційної комісії подаються на розгляд Голові Державної пенітенціарної служби України.
Відповідно до пункту 8 «Положення про Регіональну комісію з питань розподілу, направлення та переведення для відбування покарання осіб, засуджених до позбавлення волі», затвердженого вищевказаним Наказом, рішення Регіональної комісії може бути оскаржене начальнику територіального органу ДПтС України. За результатами розгляду скарги начальник територіального органу управління залишає рішення Регіональної комісії без змін або скасовує його та направляє на повторний розгляд.

Таким чином, зазначені вимоги у заяві засудженого ОСОБА_4 , відповідно до чинного законодавства, віднесено до компетенції органів з питань виконання покарань, за таких обставин, суд дійшов висновку, що заява засудженого задоволенню не підлягає.

Спеціального порядку оскарження рішень комісії установи виконання покарань та їхніх посадових осіб у сфері примусового виконання вироків у суді, не містить ні Кримінальний процесуальний кодекс України, ні Кримінально-виконавчий кодекс України.

Перелічені вище вимоги діючих законодавчих актів, встановлюють обмеження відповідно до ст. 7 КВК України , щодо оскарження дій та скасування рішення комісії при Менській ВК -91 Управління Державної пенітенціарної служби України в Чернігівській області з питань застосування до засуджених пільг.

Як вбачається з вказаної норм процесуального Закону, питання оскарження рішень комісії установи виконання покарань, ухвалених у результаті розгляду питання про наявність підстав для внесення до Апеляційної комісії матеріалів щодо переведення засуджених на підставі ч. 1 ст. 101 КВК України, законодавцем не віднесено до компетенції суду.
З досліджених матеріалів особової справи засудженого, пояснень у судовому засідання представника Менської ВК № 91 слідує, що поведінка засудженого ОСОБА_4 не є сумлінною, що свідчить про його не виправлення, а тому він не заслуговує на застосування пільги, передбаченої ст. 100, 101 КВК України.

Відповідно до ч. 5 ст. 539 КПК України за наслідками розгляду клопотання ( подання) суд постановляє ухвалу , яка може бути оскаржена в апеляційному порядку.

На пiдставi викладеного, керуючись ст. 22, ст. 23, ст. 86, ст. 100, 101 КВК України, ст. 537, ст. 539 КПК України, «Інструкцією про порядок розподілу, направлення та переведення для відбування покарання осіб, засуджених до позбавлення волі, затвердженою наказом Міністерства юстиції Україні № 222/5 від 08.02.2012 року», «Положенням про Регіональну комісію з питань розподілу, направлення та переведення для відбування покарання осіб, засуджених до позбавлення волі», «Положенням про Апеляційну комісію Державної пенітенціарної служби України з питань розподілу, направлення та переведення для відбування покарання осіб, засуджених до позбавлення волі», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 08 лютого 2012 року №222/5, суд
У Х В А Л И В:
В задоволенні заяви засудженого ОСОБА_4 до Менської виправної колонії №91 Управління Державної пенітенціарної служби України в Чернігівській області про скасування рішень комісій при Менській ВК -91 з питань застосування до засуджених пільг від 30 червня 2015 року та 30 вересня 2015 про відмову у застосуванні до засудженого пільги, передбаченої статтями 100, 101 КВК України; зобов`язати Менську виправну колонію № 91 створити названу комісію , повторно розглянути його заяви та застосувати до засудженого положення ст. 100, 101 КВК України , та перевести до колонії з мінімальним рівнем безпеки , для подальшого відбування покарання - відмовити.
Ухвала суду може бути оскаржена до Апеляцiйного суду Чернігівської області протягом 7 днів з дня її проголошення.

Суддя: ОСОБА_1