Справа № 11-11/12 Головуючий у І інстанції Костенко О.Ф.
Провадження № 11/2590/11/2012
Категорія - ст. 186 ч. 2 КК України Доповідач Оседач М. М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2012 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_1

суддів Демченка О.В., Шахової О.Г.

при секретарі - Середа В.С.

з участю прокурора - Левченка А.В.

потерпілого - ОСОБА_2

захисника адвоката ОСОБА_3

засудженого - ОСОБА_4

розглянула

у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові кримінальну справу за апеляцією захисника - адвоката ОСОБА_3 в інтересах засудженого ОСОБА_4 на вирок Бахмацького районного суду Чернігівської області від 4 березня 2011 року, яким

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_3, проживє без реєстрації в смт. Парафіївка, вул. Корнія Андрусенка, 38, Ічнянського району Чернігівської області, громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_4, неодружений, працюючий інспектором охорони у приватному підприємстві „ЕльбаІнвест, в силу ст. 89 КК України не судимий,

- засуджений за ст. 186 ч. 2 КК України до 4 років позбавлення волі.

Постановлено судом стягнути із засудженого ОСОБА_4 309 грн. 60 коп. судових витрат, за проведення товарознавчої експертизи, на користь держави.

Вироком суду ОСОБА_4 визнаний винним і засуджений за те, що 5 листопада 2010 року, близько 20 години, знаходячись в стані алкогольного спяніння, перебуваючи на вул. Олехівка в с. Красне, Бахмацького району Чернігівської області, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоровя потерпілого, яке виразилось у заподіянні побоїв ОСОБА_2, незаконно, відкрито, викрав у останнього мобільний телефон „Нокія-1200, вартістю 94 грн. 92 коп. із сім-карткою „Київстар, вартістю 25 грн., на рахунку якої було 5 грн., чим завдав потерпілому матеріальної шкоди на загальну суму 124 грн. 92 коп.

Не погоджуючись з даним вироком суду, захисник - адвокат ОСОБА_3 в інтересах засудженого ОСОБА_4 подав апеляцію, в якій просить вирок суду змінити та перекваліфікувати дії останнього з ч. 2 ст. 186 КК України на ч. 1 ст. 186 КК України та призначити покарання в межах санкції даної статті. В підтвердження доводів апеляції посилається на незаконність вироку суду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування кримінального закону, однобічність та неповноту досудового та судового слідства, невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого. Вважає, що на сумнівних показаннях потерпілого ОСОБА_2 та свідків ОСОБА_5 і ОСОБА_6, які перебувають у змові проти ОСОБА_4 з приводу неприязних стосунків побудовано обвинувачення та вирок суду. На думку сторони захисту матеріалами справи не доведено, що саме ОСОБА_4 спричинив тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_2 та заволодів його мобільним телефоном.

Колегією суддів по справі було призначене повне судове слідство в ході якого допитано засудженого, потерпілого, свідків та досліджено матеріали справи.

Заслухавши доповідача, пояснення засудженого на підтримання поданої апеляції свого захисника, захисника який підтримав свою апеляцію і просив її задовольнити з наведених в ній підстав, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляції сторони захисту засудженого та просив їх залишити без задоволення, а вирок суду без змін, перевіривши матеріали справи в повному обсязі, обговоривши доводи поданої апеляції та провівши по справі повне судове слідство, колегія суддів,

В С Т А Н О В И Л А:

5 листопада 2010 року, близько 20 години, ОСОБА_4 знаходячись в стані алкогольного спяніння, перебуваючи на вул. Олехівка в с. Красне, Бахмацького району Чернігівської області, відкрито заволодів мобільним телефоном „Нокія-1200, вартістю 94 грн. 92 коп. із сім-карткою „Київстар, вартістю 25 грн., на рахунку якої було 5 грн., які належали потерпілому ОСОБА_2, чим заподіяв останньому матеріальну шкоду на загальну суму 124 грн. 92 коп.

Як на досудовому слідстві так і в засіданні суду першої та апеляційної інстанцій засуджений ОСОБА_4 категорично заперечував свою причетність у відкритому викраденні мобільного телефону належного потерпілому ОСОБА_2, вказуючи про те, що дійсно, 5 листопада 2011 року у вечірній час в с. Красне Бахмацького району між ним та ОСОБА_2, який є бувшим співмешканцем його матері, на грунті неприязних стосунків, мав місце конфлікт, але без заподіяння ним останньому будь яких тілесних ушкоджень. Стверджував при цьому в категоричній формі, що ніяким телефоном, який би належав ОСОБА_2 він не заволодівав, вважаючи, що останній міг його позбутись по своїй необережності чи з яких інших причин.

Проте незважаючи на невизнання вини засудженим ОСОБА_4 у відкритому викраденні майна належного потерпілому ОСОБА_2, його вина підтверджується показаннями потерпілого, свідків та іншими зібраними по справі доказами.

Зокрема, будучи допитаним в судовому засіданні апеляційної інстанції потерпілий ОСОБА_2 показав, що 5 листопада 2010 року, близько 21 години, він разом із своєю співмешканкою ОСОБА_5 йшов додому та присвічував дорогу ліхтариком, який був в нього у мобільному телефоні, а в цей час несподівано до них підійшов ОСОБА_4 і вихватив у нього з рук мобільний телефон та поклав собі в кишеню, вдарив кулаком в обличчя від якого той впав і почав наносити йому чисельні удари ногами в область грудей, після чого з місця скоєння злочину зник.

Допитана в судовому засіданні апеляційної інстанції свідок ОСОБА_5, яка була очевидцем даної події, також підтвердила, що 5 листопада 2010 року, близько 21 години, ОСОБА_4 вихватив з рук ОСОБА_2 мобільний телефон, після чого почав наносити йому чисельні удари руками та ногами.

Свідок ОСОБА_6 пояснював, що 6 листопада 2010 року він зустрів ОСОБА_2, який розповів, що ОСОБА_4 його побив та заволодів мобільним телефоном. Йдучи на роботу в той же день, він знайшов мобільний телефон, яким користувався до моменту вилучення працівниками міліції.

Згідно протоколу виїмки від 6 грудня 2010 року, в господарстві ОСОБА_6 в с. Красне, Бахмацького району на вул. Олехівка 55 був вилучений телефон марки „Нокія-1200 із сім-карткою оператора „Київстар (а.с. 20).

Із досліджених у судовому засіданні показань свідка ОСОБА_7 слідує, що 5 листопада 2010 року, близько 21 години, до неї прийшли її син ОСОБА_2 зі співмешканкою ОСОБА_8, які були в брудному мокрому одязі, і зі слів останніх, їй стало відомо, що ОСОБА_4 відібрав мобільний телефон у ОСОБА_2 та застосував до нього фізичне насильство.

Свідок ОСОБА_9, покази якої були оголошені в судовому засіданні, підтвердила що вона довідалась від ОСОБА_2 та ОСОБА_5 про те, що ОСОБА_4 відібрав мобільний телефон у ОСОБА_2 та застосував до нього фізичне насильство.

Крім того, під час проведення очних ставок в ході досудового слідства потерпілий ОСОБА_2 та свідок ОСОБА_5 упевнено вказували на ОСОБА_4 як на особу, яка заволоділа мобільним телефоном ОСОБА_2 (а.с. 41, 54-55).

Твердження в апеляції сторони захисту засудженого про те, що його підзахисний не заволодів мобільним телефоном, який належав потерпілому спростовуються вище викладеними, дослідженими в суді першої та апеляційної інстанцій доказами, які узгоджуються між собою та повністю спростовують доводи апеляції щодо непричетності ОСОБА_4 у відкритому викраденні мобільного телефону належного потерпілому.

Та обставина, що мобільний телефон був вилучений через певний проміжок часу у ОСОБА_6, про що зазначає автор апеляції і може, на його думку, свідчити про обставини, за яких мобільний телефон вийшов з володіння потерпілого з його вини, не може бути взятою до уваги, оскільки колегія суддів знаходить доведеною про причетність до заволодіння майном ОСОБА_2 саме ОСОБА_4 з вищенаведених підстав, а саме факт виявлення телефону в іншому місці не несе ніяких юридичних наслідків. При цьому слід зазначити, що грабіж носить закінчений склад злочину саме з моменту заволодіння майном потерпілого, а подальші дії щодо розпорядження цим майном не мають ніякого значення. Колегія суддів вважає, що після заволодіння телефоном засуджений мав всі можливості розпорядитись ним на свій розсуд, в т.ч. і залишити в громадському місці.

Одночасно з такими висновками, колегія суддів вважає, що в діях засудженого відсутня така кваліфікуюча ознака грабежу як застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров'я потерпілого, вона не ґрунтується на матеріалах даної справи і не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні апеляційної інстанції.

Як в органів досудового слідства, так і суду першої інстанції не було будь яких обєктивних фактичних даних вважати, що ОСОБА_2 з боку ОСОБА_4 були заподіяні тілесні ушкодження. Такі висновки ґрунтувались лише на показах самого потерпілого та свідків свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_7, до яких слід критично відноситись, оскільки ОСОБА_7 є мати потерпілого, а ОСОБА_5 є його співмешканкою, а тому дані особи є зацікавленими у вирішенні справи.

Будучи неодноразово допитаним як в ході досудового слідства так і в судовому засіданні суду першої та апеляційної інстанцій свідок ОСОБА_6 вказував, що ОСОБА_2 на наступний день йому розповідав про обставини побиття ОСОБА_4, про те, будь-яких тілесних ушкоджень у останнього не бачив.

Із оголошених в судовому засіданні показів свідка ОСОБА_10, вбачається, що вона працює фельдшером в Краснянській амбулаторії і упевнено вказувала, що на протязі 2010 року ОСОБА_2 не звертався для надання йому медичної допомоги з приводу отримання тілесних ушкоджень, що також підтвердив і сам засуджений в суді першої інстанції.

Крім того, слід взяти до уваги, що потерпілий на самому початку досудового слідства надав розписку, в якій відмовився від направлення до судово медичної установи для визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, отриманих ним в результаті протиправних дій ОСОБА_4, не мотивуючи підстав для такої відмови. Не міг же він повідомити про мотиви такої своєї бездіяльності і в суді апеляційної інстанції.

Таким чином, всі ці обставини в їх сукупності дають підстави суду вважати, що з боку ОСОБА_4 не було не було застосоване фізичне насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоровя потерпілого з метою заволодіння його майном, а тому колегія суддів вважає, що дії засудженого потребують кваліфікації за ч. 1 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна, у звязку з чим вирок суду підлягає зміні.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання ОСОБА_4, колегія суддів у відповідності з вимогами ст. 65 КК України враховує ступень тяжкості вчиненого злочину, характер цього діяння, особу засудженого, його негативну характеристику за місцем реєстрації, обставину, що обтяжує покарання вчинення злочину перебуваючи в стані алкогольного спяніння та відсутність помякшуючих обставин і те, що хоча він в силу ст. 89 КК України вважається не судимим, але в минулому притягувався до кримінальної відповідальності за скоєння корисного злочину і вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді позбавлення волі в мінімальних межах санкції статті, виходячи із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Істотних порушень норм кримінально-процесуального закону при розслідуванні справи та її розгляді в суді, які були б підставою для скасування постановленого щодо засудженого судового рішення не встановлено.

Керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляцію захисника - адвоката ОСОБА_3 в інтересах засудженого ОСОБА_4 задовольнити.

Вирок Бахмацького районного суду Чернігівської області від 4 березня 2011 року щодо ОСОБА_4 змінити.

ОСОБА_4 визнати винним за ч. 1 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у вигляді одного року одного місяця та одного дня позбавлення волі.

Зарахувати в строк відбування покарання перебування ОСОБА_4 під вартою з 21 грудня 2010 року та перебування його в ІТТ Бахмацького РВУМВС за підозрою в скоєнні злочину в період часу з 11 по 19 листопада 2010 року.

Звільнити ОСОБА_4 з під варти негайно в залі суду по відбуттю строку покарання.

В іншій частині цей же вирок залишити без змін.

СУДДІ:

О.В. ОСОБА_11 ОСОБА_12 Шахова