Святошинський районний суд м. Києва
ун. № 2608/7451/12
пр. № 1/759/50/13
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2013 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Жмудь В.О.,

за участю секретаря Мікулінської Н.М, Липовенко Т.В.,

прокурора Швеця Т.О.,

захисника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Сарни, Рівненської обл., українця, громадянина України, реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_1, освіта вища, який одружений, має на утриманні малолітню дитину - дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2, раніше не судимий,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 365 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Підсудний ОСОБА_3, будучи призначеним наказом № 230/0 від 30.06.1999 на посаду оперуповноваженого ВКР Ленінградського РУ ГУ МВС України в м. Києві, тобто будучи посадовою особою - представником влади, до посадових обов'язків якого відповідно до ст. 2 Закону України «Про міліцію» входило забезпечення особистої безпеки громадян, а також захист їх прав, свобод та законних інтересів, вчинив злочин за наступних обставин.

Так, підсудний ОСОБА_3 18.04.2000 в приміщенні Ленінградського РУ ГУ МВС України в м. Києві, яке розташоване за адресою: м. Київ, пр. Перемоги, 109, в період часу з 18 год. 30 хв. до 20 год. 30 хв. бив ОСОБА_5 руками по обличчю, вухах та голові, після чого помістив останнього до камери для адмінзатриманих.

Наступного дня, тобто 19.04.2000, приблизно о 19 год. 00 хв. ОСОБА_3 забрав ОСОБА_5 з камери для адмінзатриманих та завів його до кабінету № 205 Ленінградського РУ ГУ МВС України в м. Києві, де почав бити його папкою по голові, а також руками і ногами по різних частинах тіла, що тривало близько 20-25 хв. Після чого ОСОБА_3 завів ОСОБА_5 у свій службовий кабінет № 213, де поклав ОСОБА_5 на підлогу животом, завів руки за спину та надів на них наручники. Потім він заломив ноги ОСОБА_5 за спину та просунув носки ніг за руки, після чого почав бити останнього руками по тулубу, спині та боках, потім посадив його на стілець і наніс йому удари рукою по обличчю.

Після цього, у ніч з 19.04.2000 на 20.04.2000 ОСОБА_3 завів ОСОБА_5 у чергову частину Ленінградського РУ ГУ МВС України в м. Києві, а саме слідчий кабінет, де приблизно до 2-3 год. ночі продовжував побиття останнього. При цьому, ОСОБА_3 одягнув ОСОБА_5 на руки наручники і став бити останнього кулаками по обличчю, потім почав бити руками та ногами у різні частини тіла (тулуб, голову). Після того, як ОСОБА_5 впав на підлогу, ОСОБА_3 почав бити його ногами по боках, животу та спині, потім сів на ОСОБА_5 та продовжив його бити кулаками по боках та ребрах.

Згідно із висновком судово-медичної експертизи № 1015/е ОСОБА_5 були спричинені такі тілесні ушкодження: підшкірні крововиливи в області грудної клітини зліва на рівні V-VI ребер по середньо-ключичній лінії, в області передніх остей підподихових костей; переломи VІІ-VIІІ ребер справа по біля хребетній лінії; закрита травма живота; розрив нижнього полюса селезінки; гематома в області брижейки попереково-ободкової кишки, гемоперітонеум. При цьому, тілесні ушкодження у виді закритої травми живота; розриву нижнього полюса селезінки; гематоми в області брижейки попереково-ободкової кишки, гемоперітонеуму відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя.

Допитаний в судовому засіданні підсудний ОСОБА_3 свою вину в інкримінованому йому складі злочину, передбаченого ч. 3 ст. 365 КК України, не визнав та показав, що він дійсно у 2000 році працював у Ленінградському РУ ГУ МВС України в м. Києві на посаді оперуповноваженого ВКР. 18.04.2000 він, за вказівкою начальника ВКР ОСОБА_6, затримав ОСОБА_5 за підозрою у вчиненні злочину у АДРЕСА_1 та доставив його до Ленінградського РУ ГУ МВС України в м. Києві, де склав на нього протокол про адміністративне правопорушення. 19.04.2000 приблизно о 11 год. 00 хв. він повіз ОСОБА_5 до суду для прийняття рішення по складеному ним протоколу про адміністративне правопорушення, однак даний протокол було направлено на додаткову перевірку. Цього ж дня, він склав, ще один протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_5 та помістив останнього до камери адмінзатриманих. О 19 год. 00 хв. він забрав ОСОБА_5 з камери до свого службового кабінету та провів з ним бесіду, під час якої останній написав явку з повинною. При цьому, ані психічного, ані фізичного тиску він на ОСОБА_5 не чинив. Приблизно о 20 год. 00 хв. до кабінету зайшов начальник ВКР ОСОБА_6 та, прочитавши явку з повинною, написану ОСОБА_5, сказав, що підстав для подальшого затримання останнього немає і його треба відпускати додому. Після цього, приблизно о 21-22 год. 00 хв. він завів ОСОБА_5 до каб. 115, та сказав йому, щоб той почекав його 15-20 хв., після чого вони разом підуть додому. Однак коли він через вказаний час повернувся до каб. 115, то ОСОБА_5 вже не було. Пізніше він дізнався, що ОСОБА_5 перебуває у лікарні. Вважає, що після того, як ОСОБА_5 покинув райвідділ, його побили його ж знайомі. Крім того, показав, що його слова, сказані батьку ОСОБА_5 18.04.2000 біля райвідділу, про те, що він бив його сина по голові та вухах, були невдалим жартом. Під час слухання в суді першої інстанції кримінальної справи стосовно нього у 2011 році, він під тиском прокуратури повністю визнав свою вину та відшкодував, завдану шкоду ОСОБА_5

Не зважаючи на те, що підсудний ОСОБА_3 свою вину в інкримінованому йому складі злочину, передбаченого ч. 3 ст. 365 КК України, не визнав, його вина в повному обсязі доведена та підтверджується як показаннями потерпілих, свідків, так і зібраними під час досудового слідства та ретельно перевіреними та дослідженими під час судового слідства доказами:

- показаннями потерпілого ОСОБА_5, який в судовому засіданні підтвердив свої показання, які він давав під час досудового слідства, та показав, що він був затриманий працівниками міліції 18.04.2000 приблизно о 18 год. 00 хв. за місцем свого проживання та доставлений до Ленінградського РУ ГУ МВС України в м. Києві, де на нього ОСОБА_3 склав протокол про адміністративне правопорушення та помістив до камери адмінзатриманих. На наступний день він повіз його до суду для розгляду даного протоколу, однак суддя сказала, що затримувати його на три доби немає підстав. Після цього, ОСОБА_3 повіз його назад до райвідділу, де знову склав стосовно нього протокол про адміністративне правопорушення та помістив його до камери адмінзатриманих. Цього ж дня, 19.04.2000, приблизно о 20-21 год. 00 хв. ОСОБА_3 забрав його з камери адмінзатриманих та повів до свого кабінету, де почав знущатися з нього, застосовувати тортури, після яких він написав явку з повинною у вчиненні злочину, до якого не був причетний. Знущання тривали до 02-03 год. 00 хв. ночі 20.04.2000, після цього він відвів його до чергової частини, однак до камери його не помістили, приблизно до 07 год. 00 хв. він сидів біля камери у важкому стані. Його прохання про виклик швидкої медичної допомоги залишилось черговим поза увагою. Приблизно о 07 год. 00 хв. стан його здоров'я погіршився і коли черговий відлучився він вийшов з райвідділу, зупинив автомобіль, водій якого відвіз його до лікарні. У лікарні він сказав, що його побив працівник міліції. Також показав, що ОСОБА_3 почав знущатися з нього ще в суді 19.04.2000 року (т.1 а.с. 78-80, т. 3 а.с. 51-52);

- показаннями потерпілої ОСОБА_7, яка в судовому засіданні підтвердила свої показання, які вона давала під час досудового слідства, та показала, що 18.04.2000 до них додому прийшли працівники міліції, які були одягнені у цивільний одяг, за її сином - ОСОБА_5, однак останнього не було вдома. Через деякий час до неї прийшла сусідка і сказала, що її сина забрали до райвідділу. Коли вона цього ж дня разом з чоловіком прийшла до райвідділу, то ОСОБА_3 не дав їм побачити сина і сказав, що бив його по вухах. 20.04.2000 від своєї дочки вона дізналася, що її син перебуває у лікарні (т. 1 а.с. 91, т. 3 а.с. 52);

- показаннями свідка ОСОБА_8, який в судовому засіданні підтвердив свої показання, які він давав під час досудового слідства, та показав, що 18.04.2000 його сина - ОСОБА_5 було затримано працівниками міліції та доставлено до Ленінградського РУ ГУ МВС України в м. Києві. Коли він разом з дружиною ввечері прийшли до райвідділу, то ОСОБА_3 та сказав їм, що бив його сина по голові та вухах. 19.04.2000 приблизно о 17 год. 00 хв. він знову приходив до райвідділу, де йому повідомили, що сина ввечері відпустять. Він прочекав приблизно до 22 год. 00 хв., але так і не дочекавшись сина, пішов додому. Приблизно о 07 год. 30 хв. 20.04.2000 син зателефонував додому та повідомив, що він знаходиться у лікарні (т. 1 а.с. 93-94, 97, т. 3 а.с. 214-215);

- показаннями свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11, які в судовому засіданні підтвердили свої показання, які вони давали під час досудового слідства, а саме факт затримання працівниками міліції ОСОБА_5 18.04.2000 (т. 1 а.с. 102, 103, 105, т. 3 а.с. 95, т. 4 а.с. 103-104, 112-113);

- показаннями свідка ОСОБА_12, яка в судовому засіданні підтвердила свої показання, які вона давала під час досудового слідства, а саме факт побиття ОСОБА_5 20.04.2000, а також те, що ОСОБА_5 говорив, що його побили працівники міліції у райвідділі Ленінградського РУ ГУ МВС України в м. Києві (т. 1 а.с. 99, т. 3 а.с. 95-96);

- оголошеним в судовому засіданні протоколом допиту свідка ОСОБА_13 від 30.06.2000, згідно з яким він в ніч з 19.04.2000 на 20.04.2000 перебував у камері адмінзатриманих у Ленінградському РУ ГУ МВС України в м. Києві та бачив як ОСОБА_5 повз камери повели до кабінету. Через деякий час він почув крики, які доносилися з кабінету, де був ОСОБА_5 Після цього, він ще кілька разів бачив ОСОБА_5, який сидів біля камер (т. 1 а.с. 86-87);

- повідомленням лікаря швидкої медичної допомоги ОСОБА_24 від 20.04.2000 про те, що до лікарні № 17 був доставлений ОСОБА_5 з діагнозом закрита травма черева, закрита травма грудей, ЗЧМТ, який побитий працівниками міліції за адресою: м. Київ, пр. Перемоги, 109 (т. 1 а.с. 56);

- копією довідки та довідкою Київської міської клінічної лікарні № 17 від 20.04.2000 та 28.04.2000 щодо стану здоров'я ОСОБА_5 (т. 1 а.с. 7);

- ксерокопією книги доставлених за 19.04.2000, з якої вбачається, що ОСОБА_5 був поміщений до камери адмінзатриманих о 15 год. 00 хв. та був отриманий о/у ОСОБА_3 19.04.2000 о 19 год. 00 хв. (т. 1 а.с. 26-27);

- протоколом очної ставки від 15.06.2000, проведеної між ОСОБА_3 та ОСОБА_5, під час якої ОСОБА_5 повністю підтримав свої показання щодо його побиття ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 81-83);

- протоколом відтворення місця та обставин події від 27.06.2000, згідно з яким ОСОБА_5 на місці, а саме в Ленінградському РУ ГУ МВС України в м. Києві, що по пр. Перемоги, 109 в м. Києві, відтворив обставини події (т.1 а.с. 84-85);

- протоколом очної ставки від 30.06.2000, проведеної між ОСОБА_5 та ОСОБА_13, які підтримали свої показання, які вони давали під час допиту (т. 1 а.с. 88);

- протоколом очної ставки від 21.06.2000, проведеної між ОСОБА_3 та ОСОБА_7, під час якої ОСОБА_7 повністю підтримала свої показання, які вона давала під час допиту 21.06.2000 (т. 1 а.с. 92);

- протоколом очної ставки від 15.06.2000, проведеної між ОСОБА_3 та ОСОБА_8, під час якої ОСОБА_8 повністю підтримав свої показання, які він давав під час допиту 14.06.2000 (т. 1 а.с. 95-96);

- протоколом очної ставки від 27.06.2000, проведеної між ОСОБА_15 та ОСОБА_5, під час якої ОСОБА_5 повністю підтримав свої показання, які він давав під час свого допиту (т. 1 а.с. 131);

- протоколом очної ставки від 29.06.2000, проведеної між ОСОБА_16 та ОСОБА_5, під час якої ОСОБА_5 повністю підтримав свої показання, які він давав під час свого допиту (т. 1 а.с. 133-134);

- протоколом очної ставки від 01.07.2000, проведеної між ОСОБА_17 та ОСОБА_5, під час якої ОСОБА_5 повністю підтримав свої показання, які він давав під час свого допиту (т. 1 а.с. 136);

- протоколами виїмки від 26.06.2000, згідно з якими було вилучено протоколи про порушення ст. 173 КУпАП від 19.04.2000 та 18.04.2000, складені стосовно ОСОБА_5 (т. 1 а.с. 139-143, 149-156);

- протоколом огляду від 03.07.2000 (т. 1 а.с. 157);

- копією карти виїзду швидкої медичної допомоги № 336/24 від 20.04.2000 (т. 1 а.с. 160);

- копією виписки із історії хвороби № 338 від 28.04.2000 хворого ОСОБА_5 (т. 1 а.с. 162);

- висновком експерта № 1015/е від 26.06.2000, згідно з яким ОСОБА_5 були спричинені такі тілесні ушкодження: підшкірні крововиливи в області грудної клітини зліва на рівні V-VI ребер по середньо-ключичній лінії, в області передніх остей підподихових костей; переломи VІІ-VIІІ ребер справа по біля хребетній лінії; закрита травма живота; розрив нижнього полюса селезінки; гематома в області брижейки попереково-ободкової кишки, гемоперітонеум. При цьому, тілесні ушкодження у виді закритої травми живота; розриву нижнього полюса селезінки; гематоми в області брижейки попереково-ободкової кишки, гемоперітонеуму відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя (т. 1 а.с. 166-167).

Разом з цим, показання свідків ОСОБА_6, ОСОБА_25., ОСОБА_15, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_16, ОСОБА_19, ОСОБА_20, надані ними як під час досудового слідства, так і під час судового слідства, а також оголошені в судовому засіданні пояснення свідка ОСОБА_21 від 21.04.2000 та 28.04.2000, судом не беруться до уваги, оскільки вказані свідки є колишніми працівниками міліції, працювали разом із підсудним ОСОБА_3 у Ленінградському РУ ГУ МВС України в м. Києві, а відтак, не відповідають обставинам справи. Також суд розцінює показання вказаних осіб як спробу допомогти підсудному ОСОБА_3 ухилитися від кримінальної відповідальності та покарання (т. 1 а.с. 37, 39, 40-43, 63, 64-65, 125, 126-127, 128, 129, 130, 132, 135, т. 3 а.с. 96-97, 181-182, 215-218, 236-237, т. 4 а.с. 6, 83-84).

Також суд не бере до уваги показання ОСОБА_3, надані ним під час досудового та судового слідства, оскільки розцінює їх як спробу ухилитися від кримінальної відповідальності та покарання.

Таким чином, ретельно дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вина підсудного ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому складу злочину повністю доведена.

Дії підсудного ОСОБА_3 за ч. 3 ст. 365 КК України, як перевищення службових повноважень, тобто умисне вчинення службовою особою дій, які явно виходять за межі наданих їй прав чи повноважень, якщо вони завдали істотної шкоди охоронюваним законом правам, інтересам окремих громадян, та якщо вони спричинили тяжкі наслідки, кваліфіковано вірно.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 66 КК України обставиною, яка пом'якшує покарання підсудного ОСОБА_3, є добровільне відшкодування завданого ним збитку.

Відповідно до ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання підсудного ОСОБА_3, судом не встановлено.

При призначенні виду і міри покарання підсудному ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, те що злочини згідно із ст. 12 КК України є тяжким злочином (ч. 3 ст. 365 КК України); обставину, що пом'якшує його покарання, та відсутність обставин, що обтяжують його покарання; дані про особу підсудного, а саме: його вік, позитивні характеристики з місця проживання та роботи, відсутність судимостей, наявність на утриманні малолітньої дитини - дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, та матері ОСОБА_22 - інваліда 1 групи, те, що він одружений, працює неофіційно, постійно удосконалює свої професійні якості, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, а також те, що злочин вчинений ним у 2000 році, тобто понад 10 років тому, та вважає за можливе призначити підсудному ОСОБА_3 покарання за ч. 3 ст. 365 КК України із застосуванням вимог ст. 69 КК України.

При цьому, та обставина, що вчинений підсудним ОСОБА_3 злочин, передбачений ч. 3 ст. 365 КК України, згідно із ст. 12 КК України є тяжким злочином, враховуючи наведене вище, не є безумовною перешкодою для призначення йому за ч. 3 ст. 365 КК України покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини третьої вказаної статті КК України, та без призначення додаткового покарання у виді штрафу.

Таким чином, на підставі викладеного, суд приходить до висновку, що покарання підсудному ОСОБА_3 слід призначити у виді позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України, звільнення від відбування покарання з випробуванням, поклавши на нього обов'язки, передбачені ст. 76 КК України, оскільки, на думку суду, саме таке покарання є справедливим, а також необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Також відповідно до ст. 54 КК України суд вважає за необхідне позбавити підсудного ОСОБА_3 спеціального звання -лейтенанта міліції, присвоєного йому згідно наказу ГУ МВС України в м. Києві від 30.06.1999 № 230о/с (т. 1 а.с. 171).

Щодо цивільного позову ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, то суд вважає за доцільне відмовити у його задоволенні, оскільки підсудний ОСОБА_3 повністю відшкодував завдану ним шкоду, про що свідчать наявні у матеріалах справи розписки потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_23 (т. 2 а.с. 137, 138).

Питання про речові докази по справі необхідно вирішити відповідно до вимог ст. 81 КПК України (Т. 1 а.с. 158).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 81, 321-324, 330 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 365 КК України, та призначити йому покарання із застосуванням вимог ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки з позбавленням права обіймати атестовані посади у правоохоронних органах на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування покарання з випробовуванням, з іспитовим строком на 1 (один) рік.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 такі обов'язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_3 до вступу вироку в законну силу залишити попередню - підписку про невиїзд з постійного місця проживання.

Зарахувати у строк відбуття покарання ОСОБА_3 строк перебування його під вартою з 13.09.2011 по 14.09.2011 року.

Позбавити ОСОБА_3 спеціального звання -лейтенант міліції.

Речовий доказ по справі: протокол про порушення ст. 173 КУпАП від 18.04.2000, складений на гр. ОСОБА_5, 1977 року народження, який прилучений до матеріалів кримінальної справи, - залишити у матеріалах кримінальної справи.

У задоволенні цивільного позову ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди в розмірі 5536 грн. 54 коп. відмовити.

Апеляція на вирок суду може бути подана протягом п'ятнадцяти діб з моменту його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через Святошинський районний суд м. Києва.

Суддя Жмудь В.О.