Справа № 461/1845/15-к
Провадження № 1-кс/461/1127/15
14.02.2015 слідчий суддя Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , його захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в залі суду клопотання слідчого ВРОВС та ЗУОГЗО СУ ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_6 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Угля, Тячівського р-ну, Закарпатської обл., українцю, громадянину України, не одруженому, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючому за адресою: АДРЕСА_2 , -
слідчий ВРОВС та ЗУОГЗО СУ ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_6 за погодженням із старшим прокурором відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях прокуратури Львівської області ОСОБА_3 звернувся в суд з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_4 .
В судовому засіданні слідчий та прокурор підтримали внесене клопотання з підстав, викладених у ньому та просили таке задоволити.
В судовому засіданні підозрюваний та його захисник заперечили проти задоволення клопотання, просили обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Розглянувши клопотання, заслухавши думки учасників процесу, приходжу до наступного висновку.
Відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує вимоги п.п.3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого (підозрюваного) від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
Наявність підозри в тому, що особа вчинила тяжкий злочин, є, звичайно, таким чинником, що належить до суті питання, однак сама по собі така підозра не може бути виправданням довготривалого тримання особи під вартою (рішення ЄСПЛ Калашников проти Росії від 15 липня 2002 року).
Слідчий суддя при вирішенні клопотання враховує особу підозрюваного ОСОБА_4 , а саме те, що такий підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, тобто у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному із проникненням в житло, що є тяжким корисливим злочином проти власності, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі до 6 років; поведінку під час затримання, а саме те, що ОСОБА_4 , перебуваючи в автомобілі Volkswagen Passat д.н.з. НОМЕР_1 , намагався уникнути переслідування правоохоронних органів та вчинив дії, що зумовили застосування працівниками міліції вогнепальної зброї для затримання автомобіля, в якому він перебував, що свідчить про можливість переховування його від органу досудового розслідування та суду та про можливість незаконно впливати на потерпілих, свідків, інших підозрюваних у даному провадженні; ОСОБА_4 не є особою похилого віку, даних, які б перешкоджали його утриманню в слідчому ізоляторі не встановлено, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, приходжу до висновку, що клопотання підлягає до задоволення, а підозрюваному слід обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Відповідно до абз.1 ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення підозрюваним, обвинуваченим обов`язків передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбаченої ч.4 цієї статті.
Згідно з ч.5 ст.182 КПК України, у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів мінімальної заробітної плати відповідно.
Таким чином, на підставі ч.3 ст.183 КПК України та ч.5 ст.184 КПК України, проходжу до висновку про необхідність визначення розміру застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.
Враховуючи особу підозрюваного, а саме те, що такий одружений, має на утриманні малолітню дитину, його майновий стан, його поведінку під час затримання, а саме намагання уникнути переслідування правоохоронних органів, та вчинення дій, що зумовили застосування працівниками міліції вогнепальної зброї для затримання автомобіля, в якому він перебував, що суд визнає виключним випадком, а також те, що розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього, приходжу до висновку, що достатньою для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього КПК України обов`язків буде застава у розмірі 180 розмірів мінімальних заробітних плат, що становить 219240,00 грн.
Абзацом 2 ч.3 ст.183 КПК України встановлено, що в ухвалі судді зазначаються, які обов`язки з передбачених ст.194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання.
На підставі вказаного, вважаю необхідним визначити, передбачені ст.194 КПК України, обов`язки підозрюваному у випадку внесення ним або іншою фізичною чи юридичною особою (заставодавцем) визначеної цією ухвалою застави.
На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 176-178, 183, 193, 194, 196 КПК України, слідчий суддя
клопотання слідчого ВРОВС та ЗУОГЗО СУ ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_7 задоволити частково.
Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Угля, Тячівського р-ну, Закарпатської обл., українця, громадянина України, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном на 60 діб із утриманням в СІЗО УДПтС України у Львівській області.
На підставі ч.3 ст.183 КПК України визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обов`язків підозрюваним ОСОБА_4 у розмірі 180 розмірів мінімальних заробітних плат, що становить 219240,00 грн.
Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 наступні обов`язки:
- прибувати до слідчого ВРОВС ЗУОГ та ЗО СУ ГУ МВСУ у Львівській області ОСОБА_6 або іншого слідчого, в провадженні якого перебуватиме провадження, прокурора та суду за першим викликом;
- не відлучатись із населеного пункту, де він проживає, без дозволу слідчого, прокурора та суду;
- повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання та роботи;
- здати на зберігання до відповідного органу державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Роз`яснити підозрюваному його обов`язки та наслідки їх невиконання.
Контроль за виконанням даної ухвали покласти на слідчого ВРОВС та ЗУОГЗО СУ ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_6 .
Строк дії ухвали шістдесят днів з моменту винесення, тобто до 13 квітня 2015 року.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Львівської області на протязі п`яти діб з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1