Справа № 359/5108/14-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/927/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 34 25.08.2015

УХВАЛА
Іменем України
25 серпня 2015 року м. Київ.
Колегія суддів судової палати з розгляду
кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі:
головуючого: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання: ОСОБА_5
прокурора: ОСОБА_6
обвинуваченого: ОСОБА_7
захисника: ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого на вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 червня 2015 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України; -

в с т а н о в и л а:
Вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 червня 2015 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, з вищою освітою, пенсіонера, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за ч.1 ст. 286 КК України до покарання у виді стягнення штрафу в доход держави у розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на час винесення вироку складає 5100 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

На підставі п. «г» ст. 1, ст. 9 Закону України «Про амністію у 2014 році» ОСОБА_7 звільнено від основного та додаткового покарання за цим вироком у зв`язку з застосуванням по відношенню до нього акту амністії.

Цивільний позов ОСОБА_9 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 заподіяну матеріальну шкоду в розмірі 7032,42 грн. та моральну шкоду в розмірі 15000 грн. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів.

Згідно із вироком, кримінальне правопорушення обвинуваченим було вчинено за наступних обставин.

12.04.2014 року, біля 22 год., водій ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем MITSUBISHI LANCER, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по автошляху від с. Проців Бориспільського району до автодороги Бортничі Ревне - Рогозів, в напрямку до автодороги Бортничі Ревне - Рогозів.

Під час руху ОСОБА_7 проявив злочинну недбалість, не діяв таким чином, щоб не загрожувати життю та здоров`ю громадян, чим порушив вимоги п. 1.5 ПДР України, проявив неуважність та безпечність, чим порушив вимоги п. 2.3 б) ПДР України. Виїжджаючи на головну дорогу, не надав переваги в русі транспортному засобу, який рухався по ній, чим порушив вимоги дорожнього знаку 2.1 розділу 33 ПДР України, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем ВАЗ 211440, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_10 , який рухався по автошляху Бортничі Ревне Рогозів, в напрямку с. Рогозів.

В результаті ДТП пасажир автомобіля ВАЗ 211440 ОСОБА_9 , згідно висновку експерта № 79Е від 30.05.2014 року, отримала тілесні ушкодження у вигляді перелому 5-8 ребер праворуч, які за своїм характером тягнуть тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 день, і за цією ознакою відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Таким чином водій ОСОБА_7 грубо порушив вимоги п.п. 1.3, 1.4, 1.5, 2.3 б), п.2.1 розділу 33 ПДР України.

Грубі порушення водієм ОСОБА_7 вимог п.п. 1.3, 1.4, 1.5, 10.1, 10.2 ПДР України знаходяться в причинному зв`язку з ДТП на наслідками, що настали спричинення середньої тяжкості ушкоджень ОСОБА_9 .

В апеляційній скарзі засуджений зазначає, що вирок суду першої інстанції в частині задоволення цивільного позову та стягнення з нього матеріальної та моральної шкоди є незаконним та несправедливим внаслідок необґрунтованості, невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та неправильного застосування закону України про відповідальність за завдану шкоду.

Так, суд при прийняті рішення не врахував, що автомобіль, яким він керував є застрахованим і відповідальність особи, яка ним керує також застрахована. Тому, на його думку саме страхова компанія, яка застрахувала цивільно-правову відповідальність фактичного користувача автотранспортного засобу MITSUBISHI LANCER, реєстраційний номер НОМЕР_1 має нести відповідальність в межах закону та умов страхового полісу.

Також, апелянт зазначає, що з матеріалів кримінального провадження вбачається, що потерпілої при звернення з цивільним позовом не дотримані вимоги ЦК України і Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що свідчить про невірно обраний нею спосіб захисту свого порушеного права.

Тому, на думку обвинуваченого, стягнення з нього матеріальної і моральної шкоди, порушує встановлений законом порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки та зі страхуванням цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а також порушує права страхової компанії яка не була залучена до провадження в якості співвідповідача та була позбавлена можливості приймати участь у процесі та захищати свої права.

В зв`язку з цим апелянт просить вирок суду першої інстанції в частині цивільного позову скасувати та постановити рішення, яким цивільний позов залишити без розгляду.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:

обвинуваченого та його захисника, які апеляційну скаргу обвинуваченого підтримали та просили її задовольнити;

прокурора, який проти апеляційної скарги обвинуваченого заперечував, просив відмовити в її задоволенні;

перевіривши матеріали справи, вислухавши учасників судового розгляду в дебатах та обвинуваченого з останнім словом, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах поданих апеляційних скарг, а тому оскільки фактичні обставини справи, кваліфікація вчиненого кримінального правопорушення та призначене судом обвинуваченому покарання не оспорюються, колегія суддів погоджуючись з кваліфікацією дій обвинуваченого за ч.1 ст. 286 КК України та призначеним обвинуваченому покаранням, перевіряє даний вирок суду першої інстанції в частині задоволення цивільного позову потерпілої.

Відповідно до положень ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Потерпіла обрала спосіб захисту свого порушеного права шляхом пред`явлення позову до винної особи обвинуваченого ОСОБА_7 та юридичної особи ПАТ «НВК Екотехнологія», на праві власності якої перебуває автомобіль MITSUBISHI LANCER, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, позивачка ОСОБА_9 пред`явила цивільний позов до ОСОБА_7 та ЗАТ «НВК ЕКОТЕХНОЛОГІЯ» про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 7032,42 грн. та моральної шкоди в розмірі 200000 грн., заподіяної джерелом підвищеної небезпеки під час ДТП та просила стягнути завдану шкоду з відповідачів солідарно (т.1 а.с. 183-188).

Відповідно до ст. 1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Пунктами 6, 4 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» визначено, що особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позики тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (п. 2.2 ПДР України).

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, автомобіль MITSUBISHI LANCER, реєстраційний номер НОМЕР_1 був переданий власником ПАТ «НВП Екотехнологія» ОСОБА_7 у строкове володіння та користування на підставі договору оренди № 02/14 від 31.03.2014 року.

Відповідно до п. 7.2.7 зазначеного договору оренди орендар зобов`язується усувати наслідки аварії та пошкоджень автомобіля, що виникли під час його експлуатації (т.2 а.с. 4-10).

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що в задоволенні цивільного позову в частині стягнення з ЗАТ «НВК Екотехнологія» на користь потерпілої майнової та моральної шкоди слід відмовити, оскільки ОСОБА_7 на підставі договору оренди користувався транспортним засобом і тому саме він повинен нести відповідальність за завдання шкоди.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, автомобіль MITSUBISHI LANCER, реєстраційний номер НОМЕР_1 , відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/7060997 від 05.11.2013 року застрахований в ПАТ «УПСК» (т.1 а.с. 114-116).

Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при пред`явленні позовних вимог про відшкодування шкоди життю, здоров`ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому ст. 33 ЦПК України, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред`явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі.

Оскільки положеннями ст. 128 КПК України передбачено право потерпілої обрати спосіб захисту свого порушеного права шляхом пред`явлення позову до винної особи, яким вона і скористалася, при цьому позов до страхової компанії потерпілою не заявлявся, а питання залучення до участі у справі страхової організації є правом, а не обов`язком суду, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо незаконного стягнення з нього на користь потерпілої матеріальної та моральної шкоди не знайшли свого підтвердження під час розгляду апеляційної скарги.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 червня 2015 року щодо ОСОБА_7 відповідає вимогам закону, у зв`язку із чим залишає цей вирок без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого - без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 407, 424, 426 КПК України колегія суддів;-

у х в а л и л а :
Вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 червня 2015 року щодо ОСОБА_7 , залишити без зміни.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

СУДДІ ОСОБА_2
ОСОБА_3
ОСОБА_4