гСправа № 187/910/15-к Провадження №1-кп/0187/163/15
ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙСУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 жовтня 2015 року Петриківський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши в смт. Петриківка у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальну справу №187/910/15-к (кримінальне провадження № 0000239) відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; місце народження с. Лобойківка, Петриківського району, Дніпропетровської області; громадянина України; місце проживання та реєстрації: АДРЕСА_1 ; працює охоронцем у ТОВ СГП "Чумаки"; освіта середня; одруженого; на підставі ст. 89 КК України раніше не судимий;

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого частиною 1 статті 122 Кримінального кодексу України,-

за участю сторін: прокурора ОСОБА_4 , потерпілої (цивільний позивач) ОСОБА_5 , представника потерпілої ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , обвинуваченого (цивільний відповідач) ОСОБА_3 ;

Встановив:

20.04.2015 близько 18 години ОСОБА_3 (далі Кім) знаходячись на авто дорозі "Т 04-12" сполученням "Дніпродзержинськ-Петриківка-Магдалинівка", навпроти магазину "Мінімаркет", який розташований за адресою: вул. Калініна в смт. Петриківка, Петриківського району Дніпропетровської області, під час сварки, яка виникла на ґрунті особистих неприязних стосунків між ним, ОСОБА_8 та ОСОБА_5 , маючи намір спрямований на умисне заподіяння тілесних ушкоджень, умисно наніс останній, один удар кулаком правої руки в обличчя, чим заподіяв тілесні ушкодження у вигляді косого перелому лобного паростка лівої виличної кістки, гематоми і синця м`яких тканин обличчя, лівостороннього гемосинусита, які відносяться до категорії середньої ступені тяжкості тілесних ушкоджень, так як спричинили тривалий розлад здоров`я - більш як 21 день.

Допитаний в судовому засіданні Кім свою вину в інкримінованому йому злочині фактично не визнав, при цьому факт нанесення удару не заперечував, однак вказав, що умислу в нанесенні тілесних ушкоджень потерпілій не було, це випадковість, яка сталася через напад ОСОБА_9 та потерпілої. Пояснив, що 20.04.2015 повертався додому з військомату, прямуючи з автовокзалу до автомобіля дружини ОСОБА_10 , який знаходився по вул. Калініна в смт. Петриківка біля аптеки на перехресті. Переходячи автодорогу в недозволеному місці, почув писк коліс та побачив, що перед ним за метр від нього зупинився автомобіль. Із автомобіля вийшов водій, та з криками підійшов до нього і раптово наніс удар, від якого він впав. Вскочивши, одразу дав здачу, водій впав на асфальт. В цей час із автомобіля вийшла жінка, яка підняла чоловіка та разом з ним направилися в його бік. Жінку він бити не хотів. Однак коли вони в двох підійшли, потерпіла чіплялась за футболку, нагнувшись він побачив світлі шорти чоловіка, та захотів ще раз вдарити його, однак випадково наніс удар жінці. Удар наніс в обличчя. Побачивши, що вона впала, зрозумів, що це погано, злякався та втік. Вказав, що розумів, що чоловік та жінка були старші від нього та відніс їх до категорії похилого віку.

Цивільний позов визнав частково, а саме в частині 1040,44 грн. Вказав, що також буде сплачувати присуджену суму судом. Попросив вибачення у потерпілої.

Незважаючи на не визнання своєї вини обвинуваченим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, його провина повністю підтверджується сукупністю досліджених та оцінених судом у судовому засіданні наступних доказів.

Потерпіла ОСОБА_5 , 1961 року народження, пенсіонер, пояснила, що 20.04.2015 разом з чоловіком ОСОБА_8 , який був за кермом автомобіля, поверталися додому. Проїжджаючи по вул. Калініна в смт. Петриківка перед автомобілем вискочив, як потім з`ясувалося ОСОБА_11 . Різко загальмувавши, чоловік зробив зауваження ОСОБА_11 , який відреагував нецензурною лайкою. Чоловік вийшов та між ними зав`язалася потасовка. Під час якої вони почали наносити удари один одному. Після того як від удару нанесеного ОСОБА_11 її чоловік упав на спину на асфальт, вона вийшла з автомобіля. Чоловік сказав, що його не потрібно піднімати. Вона розвернулася в бік обвинуваченого, який в цей момент наніс їй один удар кулаком правої руки в обличчя під ліве око, ближче до скроні. Від чого, вона в пала на асфальт та на короткий термін втратила свідомість. Коли прийшла до тями у неї з рота та носа текла кров, а її піднімала якась жінка. Чоловік в цей час погнався за ОСОБА_12 . Будучи вже вдома у неї знову відкрилася кровотеча, у зв`язку з чим вона вимушена була звернутися до лікарні. Лікування проходить, як безпосередньо в лікарнях так і вдома. Через погане перенесення наркозу вимушена відмовитися від операції. Значні кошти витратила на придбання ліків. Підтвердила, що обвинувачений надав їй 1 000 грн. в рахунок відшкодування шкоди.

Свідок ОСОБА_8 , підтвердив покази потерпілої, пояснив, що ОСОБА_11 вибіг перед автомобілем. Зробивши йому зауваження, той відповів нецензурною лайкою. Він вийшов з автомобіля та наніс ОСОБА_13 удар, внаслідок чого між ними зав`язалася потасовка. Коли від удару обвинуваченого він упав на асфальт, із автомобіля вийшла дружина, та намагалася допомогти підвестися. Однак, він сказав, що сам підніметься. Коли дружина піднялася, щоб припинити подальшу бійку, розвернувшись у бік обвинуваченого та зробивши крок, останній одразу наніс їй удар, від чого його дружина впала на асфальт. У подальшому вони звернулися до лікарні. Свідок зауважив, що в руках у потерпілої нічого не було.

Свідок ОСОБА_14 , пояснив, що 20.04.2015 він працював разом із ОСОБА_15 по вулиці Калініна в смт. Петриківка. Через деякий час почув, як різко загальмував автомобіль, а потім крики. Виглянувши на дорогу побачив як водій вдарив обвинуваченого, а через декілька хвилин вискочила потерпіла та направилася до них. Потерпіла їх розбороняла. Щоб потерпіла наносила удари він не бачив. Далі не дивився так як повернувся до своєї роботи.

Свідок ОСОБА_15 підтвердив, що 20.04.2015 він працював разом із ОСОБА_14 . До них підійшов раніше не знайомий йому гр. ОСОБА_11 та попрохав цигарки. Через деякий час почув, як різко загальмував автомобіль. Виглянувши на дорогу побачив як на дорозі стоїть автомобіль, а попереду нього - Кім. Бачив, як з автомобіля вийшов водій. Що відбувалося далі не знає, так як повернувся до своєї роботи. Все, що сталося потім знає тільки зі слів інших осіб.

Свідок ОСОБА_10 , суду пояснила, що є дружиною обвинуваченого. 20.04.2015 підтвердила, що на дорозі виникла бійка між її чоловіком та ОСОБА_8 . Вказала, що обвинувачений хотів нанести удар ОСОБА_8 , однак той ухилився і удар прийшовся у потерпілу. Обвинувачений наніс один удар в обличчя потерпілій, після отриманого удару у останньої на обличчі відбулося посиніння шкіри. При цьому удари потерпіла обвинуваченому не наносила, але хватала за футболку.

Свідок ОСОБА_16 , пояснила, що є донькою потерпілої та ОСОБА_8 20.04.2015 під час бесіди з матір`ю, їй стало відомо про сварку та бійку, яка сталася по вул. Калініна в смт. Петриківка. Коли вона приїхала додому, у матері із носа та рота текла кров, у зв`язку з чим вони звернулися до лікарні. Обличчя було підпухше. У лікарні засвідчили високий тиск. Після вказаних подій мати постійно вживала заспокійливе та обезболююче. На вулицю без окулярів мати не виходила. Звичний спосіб життя змінився. Також була свідком відвідування матір`ю лікарні імені ОСОБА_17 , де їй сказали на необхідність робити операцію через неправильний прикус зубів. Підтвердила, що вона декілька разів купувала матері необхідні ліки.

Свідок ОСОБА_18 , пояснив, що він є тестем обвинуваченого та батьком свідка ОСОБА_10 . Безпосередньо свідком подій 20.04.2015 не був. Вказав, що разом з дочкою їздив до сім`ї потерпілої залагодити конфлікт. Однак через завищену суму відшкодування вони не змогли дійти згоди щодо примирення.

Винність обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення також повністю підтверджується долученими прокурором доказами, а саме:

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 20.04.2015, згідно яким ОСОБА_5 просила прийняти міри до невідомого чоловіка, який близько 18:00 години в смт. Петриківка наніс їй тілесні ушкодження;

- довідкою КЗ "Петриківська ЦРЛ" ДОР" від 20.04.2015, згідно якої потерпілій поставлено діагноз - забій і підшкірна гематома в області лівої виличної кістки;

- висновком експерта від 06.05.2015 № 82, згідно яким у потерпілої виявлені тілесні ушкодження, які відносяться до категорії середньої ступені тяжкості, у вигляді косого перелому лобного паростка лівої виличної кістки, гематоми і синця м`яких тканин обличчя, лівостороннього гемосинусита. Дані тілесні ушкодження могло бути спричинене 20.04.2015, при дії тупим предметом з обмеженою контактуючою поверхнею (яким може бути і кулак людини);

- протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 27.05.2015 за участі потерпілої та свідка ОСОБА_8 відповідно, згідно яких останні серед пред`явлених фотознімків на фотокартці із зображенням обвинуваченого впізнали особу, яка 20.04.2015 нанесла тілесні ушкодження ОСОБА_5 ;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 11.06.2015 з фото таблицями до нього, за участі потерпілої, згідно яким остання спочатку розповіла, а потім показала, як 20.04.2015 між її чоловіком ОСОБА_8 та ОСОБА_11 виникла сварка, під час якої вони почали наносити удари один одному. Після того як від удару нанесеного ОСОБА_11 її чоловік упав на спину на асфальт, вона вийшла з автомобіля та почала рухатися в напрямку обвинуваченого і в цей момент ОСОБА_11 без попередження наніс їй один удар кулаком правої руки в обличчя під ліве око, ближче до скроні. Від чого, вона в пала на асфальт та на короткий термін втратила свідомість. Коли прийшла до тями у неї з рота та носа текла кров, а її піднімала якась жінка. Чоловік в цей час погнався за ОСОБА_12 . Більше їх ніхто тілесних ушкоджень не наносив;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 11.06.2015 з фото таблицями до нього, за участі свідка ОСОБА_8 , згідно яким останній спочатку розповів, а потім показав, як 20.04.2015 між ним та ОСОБА_11 виникла сварка. Після того як ОСОБА_11 наніс йому удар ногою він упав на спину. В цей час із автомобіля вийшла його дружина та приблизилася до ОСОБА_11 , який одразу наніс їй один удар кулаком правої руки в обличчя під ліве око, ближче до скроні. Від чого, вона в пала на асфальт. Коли не зміг наздогнати обвинуваченого, повернувся назад. У дружини з рота та носа текла кров, а її піднімала якась жінка. Більше потерпілій ніхто тілесних ушкоджень не наносив;

- висновком експерта №61-Е від 16.06.2015, згідно яким дані отримані при судово-медичній експертизі потерпілої, не суперечать даним отриманим при проведенні слідчих експериментів за участі потерпілої та свідка ОСОБА_8 ;

Також, згідно ч.2 ст. 88 КПК України, суд вважає допустимим докази, що містять відомості про притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 122 КК України 19.06.2007 та 07.04.2010, оскільки вказане дає підстави вважати, що обвинувачений не міг помилитися щодо обставин, за яких він вчинив інкриміноване йому правопорушення.

Доводи сторони захисту, що в даному разі обвинувачений діяв в межах необхідної оборони та завдання тілесних ушкоджень потерпілій, як випадковість, суд оцінює критично, так як вказані обставини є взаємовиключними. Окрім того, зазначені доводи спростовуються дослідженими судом доказами. Як зазначив сам обвинувачений ним адекватно оцінено фізичний стан потерпілої та ОСОБА_8 . Про наявність будь-яких предметів в руках потерпілої та ОСОБА_8 обвинувачений не повідомив. Окрім цього, так само обвинувачений вказав, що із тілесних ушкоджень, які отримано ним, це трохи напухла губа, що не є співрозмірним з тілесними ушкодженнями отриманих потерпілою. Що в свою чергу не може свідчити про наявність факту протиправних дій з боку потерпілої. При цьому як встановлено судом, свідок ОСОБА_14 охарактеризував дії потерпілої, як розбороняючи, а не агресивні. Також суд враховує, що обвинувачений фізично розвинений, проходив військову службу, по відношенню до потерпілої, є молодшим від неї на 25 років, а отже мав значну перевагу над потерпілою.

Так само не може бути прийняті до уваги свідчення свідка ОСОБА_10 , яка є дружиною обвинуваченого, стосовно того, що потерпіла разом зі своїм чоловіком нападали на обвинуваченого, який захищався від них, оскільки вказане спростовується дослідженими судом доказами.

Свідчення свідка ОСОБА_10 проте, що потерпіла хватала обвинуваченого за футболку, а отже обвинувачений зазнав нападу з її боку, з урахуванням досліджених доказів суд оцінює критично, оскільки свідок ОСОБА_14 вказав, що потерпіла розбороняла свого чоловіка та обвинуваченого, а отже неможливо встановити поза розумним сумнівом, що потерпіла мала намір завдати шкоду за межами своїх розбороняючи дій.

Суд бере до уваги покази свідка ОСОБА_14 , оскільки вони узгоджуються з обставинами справи, іншими доказами у справі, а саме: свідченнями потерпілої, свідка ОСОБА_8 , протоколами проведення слідчого експерименту, висновками експерта №82 та №61-Е.

Не можуть бути прийняти до уваги доводи захисника, що винуватцем вказаних подій був чоловік потерпілої дії якого слід кваліфікувати за ст. 126 КК України, так як винність ОСОБА_11 в умисному середньої тяжкості тілесному ушкодженні ОСОБА_5 , підтверджується дослідженими судом доказами. Констатація винуватості інших осіб, окрім обвинуваченого у справі, в межах пред`явленого обвинувачення не допускається.

Доводи сторони захисту про недопустимість доказу постанови про призначення судово-медичної експертизи від 06.05.2015, як підставу проведення експертизи, та як наслідок неможливість врахування висновку експерта №82, є необґрунтованими, так як вказана постанова містить очевидну описку.

Враховуючи повноту досліджених доказів, суд вважає за необхідним розцінити покази обвинуваченого ОСОБА_11 щодо невизнання своєї вини у вчиненому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.1 ст. 122 КК України, як спосіб захисту та бажання уникнути відповідальності за скоєння середньої тяжкості кримінального правопорушення та пов`язаних з цим цивільно-правових наслідків; та як такі, що спростовуються дослідженими судом доказами.

Таким чином, суд приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_11 в умисному заподіянні тілесних ушкоджень середньої тяжкості потерпілій ОСОБА_5 , тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України.

При призначенні покарання ОСОБА_11 , враховуючи дані його особистості, характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого, а саме, що він працює, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, за місцем роботи - як добре знаючий спеціаліст своєї галузі, до роботи відноситься добросовісно, в період часу з 03.04.2014 по 17.04.2015 проходив військову службу, на підставі ст. 89 КК України раніше не судимий, вчинив злочин, який в силу ст. 12 КК України, є злочином середньої тяжкості, проте попросив вибачення у потерпілої, відшкодував останній шкоду в розмірі 1 000 грн., що визнається судом обставиною, що пом`якшує покарання і частково зменшує ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Обставини, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання в межах пред`явленого обвинувачення судом не встановлено. Обтяжуюча обставина визначена прокурором - вчинення злочину у формі рецидиву, не може бути взята судом до уваги, оскільки попередні судимості були погашені після закінчення встановлених у законі строків згідно зі ст. 89 КК України, а від так рецидив злочину виключається.

Основним законом держави, визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (ст. 3 Конституції України).

З огляду на викладене, з урахуванням обставин справи, вислухавши думки прокурора про призначення покарання у виді виправних робіт, потерпілої - про призначення покарання у виді двох років позбавлення волі, та сторони захисту - про мінімізацію покарання, суд вважає необхідним призначити покарання в межах санкції статті закону, встановленої Особливою частиною КК України за вчинений злочин у виді позбавлення волі реально. Підстав для призначення покарання нижче від найнижчої межі встановленої санкцією статті, чи звільнення обвинуваченого від покарання, чи його відбування, судом не встановлено.

Суд приходить до висновку, що вказане покарання з огляду на обставини справи, є достатнім та необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження вчиненню нових злочинів.

Суд зауважує, що хоча ст. 75 КК України передбачає можливість звільнення від відбування покарання з випробуванням при призначенні основного покарання як позбавлення волі за умови визначення його на строк не більше п`яти років, однак призначення такого покарання саме по собі не вирішує питання про можливість звільнення від відбування покарання з випробуванням. Як зазначено вище, достатніх для цього підстав судовим розглядом не встановлено.

Розглядаючи заявлений по справі цивільний позов, суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Окрім цього виходячи з положень ст. 23 ч.1 цього Кодексу особа має право також на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Зміст моральної шкоди розкривається зокрема в частині другій вказаної статті.

З огляду на обставини справи, доведеність вини обвинуваченого, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог ОСОБА_5 .

Так цивільним позивачем заявлено претензії матеріального характеру, пов`язаних з витратами на паливо та лікування у розмірі 3 638,56 грн., однак вимоги в цій частині, з урахуванням часткового визнання позову цивільним відповідачем, обґрунтовані лише на суму 2 638,56 грн., що підтверджується матеріалами справи, та зокрема виписками із медичної документації, медичними довідками, епікризом диспансерного хворого, чеками на придбання ліків (а.с. 35-43). В іншій частині вимоги, в порушення приписів статей 10 і 60 ЦПК України, є недоведеними. Оскільки саме по собі констатація таких витрат, за відсутності належних та допустимих доказів не підтверджує понесення витрат у визначеному розміри, зокрема відповідні розрахунки цивільним позивачем не надано.

Враховуючи те, що обвинуваченим визнано позов в частині відшкодування витрат на придбання ліків та перерахування потерпілій 1 000 грн., розмір матеріальної шкоди визнаний судом обґрунтованим підлягає зменшенню на фактичну суму сплачену обвинуваченим.

Доводи представника цивільного відповідача про необґрунтоване використання ліків, які не мають відношення до лікування отриманих травм, суд оцінює критично, так як нанесення тілесних ушкоджень безперечно призвели до зміни стану здоров`я потерпілої, з`явилися відчуття болю, лікуванню потребувало не тільки місця удару, так і лікування супутніх виниклих захворювань та загострених хронічних захворювань.

В обґрунтування цивільного позову в частині стягнення моральної шкоди, потерпілою зазначено, що безпосередньо в момент вчинення відносно неї злочину, вона відчула гострий біль, від якого втратила свідомість. Аналогічний гострий біль супроводжував її і в подальшому, після отримання травми, так як характер спричинених ушкоджень, постійно створював больовий ефект навіть від незначних доторкань чи спроб зміни міміки на обличчі. Цивільний позивач зазначила, що умисне спричинення тілесного ушкодження з боку цивільного відповідача було пов`язане з раптовим та сильним ударом в область її обличчя, що викликало гострий фізичний біль, та як наслідок, на досить тривалий час (майже три місяці) фактично викликало знівечення обличчя гематомою. Тривалий час після травми, цивільний позивач вимушена переносити сильний фізичний біль, викликаний значними тілесними ушкодженнями, та при цьому на досить тривалий період часу втратила можливість повноцінно поводитися в побуті, спілкуватися зі знайомими та ріднею, що викликало в неї душевні хвилювання. Характер спричинених тілесних ушкоджень на її обличчі, згідно неодноразових рекомендацій лікарів, потребував додаткового хірургічного втручання, з приводу чого цивільний позивач, побоюючись за своє здоров`я, вимушена відмовитися, так як у зв`язку з специфікою власного організму негативно переносить наркоз і мала побоювання, що додаткове хірургічне втручання може призвести до більш тяжких наслідків та викличе нові захворювання. Вимушена відмова від хірургічного втручання змусила переносити постійні хвилювання та побоювання за власне здоров`я та життя, що призводило до періодичного виникнення замкнутості, нетривалих депресивних станів, та викликало переживання у близької рідні.

Суд констатує, що цивільний позивач, безумовно, зазнала моральної шкоди; крім незручностей, вона відчувала стурбованість і тривогу через зміну стану здоров`я та звичного способу життя, а також побоювання щодо відновлення свого здоров`я через неможливість застосування певних видів лікування.

Зазначена шкода не підлягає точному обрахунку. Вказане відповідає встановленим критеріям оцінки моральної шкоди, визначеним Європейським судом з прав людини (справа Лопес Остра проти Іспанії 1994).

З огляду на обставини справи, враховуючи доведеність вини обвинуваченого, індивідуальні особливості потерпілої, обставини вчинення злочину, майновий стан цивільного відповідача, виходячи з принципів справедливості та розумності, суд приходить до висновку про задоволення пред`явлених вимог про відшкодування моральної шкоди в розмірі 20 000 грн. В іншій частині вимоги є необґрунтовано надмірними.

Розподіл процесуальних витрат за цивільним позовом здійснити відповідно до ч.5 ст. 128 КПК України, ст. 88 ЦПК України та Закону України "Про судовий збір" (в редакції, що діяла на момент подання позову), а саме оскільки цивільного позивача звільнено від сплати судового збору, такий збір стягується з цивільного відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної частини, тобто в розмірі 243,60 грн. (мінімальна ставка). Доказів про наявність підстав для звільнення цивільного відповідача від сплати судового збору, стороною захисту з урахуванням вимог ст.ст. 22, 26 КПК України не надано, а матеріали справи таких не містять.

Речові докази та процесуальні витрати по справі відсутні.

Керуючись статтями 368-370, 377 Кримінального процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 122 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі з поміщенням до кримінально-виконавчої установи закритого типу.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту фактичного затримання.

Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 1 638 (тисяча шістсот тридцять вісім) грн. 56 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 20 000 (двадцять тисяч) грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині позову ОСОБА_5 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір в розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп. Реквізити для сплати судового збору: код ЄДРПОУ суду 26371366; Р/Р 0225; КБК 22030001; отримувач УДКСУ у Петриківському районі Дніпропетровської області; ОКПО 37320300; МФО 805012; банк отримувач ГУ ДКСУ у Дніпропетровській області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляції через Петриківський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1