Апеляційний суд Рівненської області
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
16 вересня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області у складі:
головуючого: судді ОСОБА_1
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретаря судового засідання: ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду кримінальне провадження №0000360 за апеляційними скаргами заступника прокурора Рівненської області ОСОБА_5 та засудженого ОСОБА_6 на вирок Володимирецького районного суду від 24 червня 2015року за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з повною загальною середньою освітою, працюючого слюсарем паро газового устаткування Рівненської АУС, раніше не судимого,
за участю прокурора. ОСОБА_7
обвинуваченого: ОСОБА_6
захисника ОСОБА_8

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Володимирецького районного суду від 25 червня 2015 року ОСОБА_6 засуджений за ч.1 ст.286 КК України на 3 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортним засобом строком на 1 рік.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробування з іспитовим строком 2 роки з покладенням обов`язків передбачених п.2,3,4 ст.76 КК України.
Задоволено частково цивільний позов потерпілої та стягнено з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 40 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Задоволено цивільний позов прокурора та стягнено з ОСОБА_6 на користь Рівненського військового госпіталю міністерства оборони України 1469,4 грн. витрачених на лікування потерпілої ОСОБА_9 .
Вирішено питання стосовно речових доказів у справі.
Як визнав доведеним суд, 07 травня 2014 року, приблизно о 14 год., ОСОБА_6 , в порушення пунктів 2.3 підпункту „б Правил дорожнього руху, керуючи автомобілем марки „Ford Transit, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись на вул. Горького, зі сторони вул. Соборної в напрямку вул. Вишневої, в смт. Володимирець, Рівненської області, під`їжджаючи по перехрестя вул. Горького-Вишнева, проявив неуважність до дорожньої обстановки, не виконав вимоги пункту п.16.11 Правил дорожнього руху, згідно яких на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху, проігнорував вимоги дорожнього знаку 2.1 „Дати дорогу, не зменшив швидкість руху аж до повної зупинки, виїхав на вищевказане перехрестя, де допустив зіткнення із автомобілем марки „Volkswagen Bestel, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що рухався на вул. Вишневій зі сторони вул. Поштової під керуванням ОСОБА_10 , який не мав можливості його уникнути по незалежних від нього причинах. В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля „Volkswagen Bestel, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження, які відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень за критерієм довготривалого розладу здоров`я, а транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Рівненської області ОСОБА_5 вважає вирок суду незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням Закону України про кримінальну відповідність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. В обґрунтування зазначає, що ст.75 КК України передбачено можливість звільнення від відбування основного покарання, тобто позбавлення волі. Тому, звільнивши ОСОБА_6 від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, суд допустив неправильне застосування кримінального закону, що є підставою для скасування вироку в частині призначення покарання. Просить вирок суду відносно ОСОБА_6 в частині призначення покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким засудити його за ч.1 ст.286 КК України на 3 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортним засобом на 1 рік. На підставі ст.75 КК України звільнити від відбування основного покарання з випробування з іспитовим строком 2 роки та покладенням обов`язків передбачених ч.2, 3, 4 ст.76 КК України.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок суду змінити, обрати більш м`який вид покарання без застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами та зменшити розмір стягнення на відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги мотивує тим, що суд, призначаючи йому покарання у виді позбавлення волі з позбавленням права на керування транспортними засобами не належним чином врахував матеріали справи, які пом`якшують його вину, а саме те що він судиться вперше, має на утриманні троє дітей, позитивно характеризується. Визначаючи розмір стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди, суд не врахував те, що він є єдиним годувальником у сім`ї, оскільки дружина перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трьох років.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора , яка підтримала апеляційну скаргу заступника прокурора області та просила її задовольнити в повному обсязі, пояснення обвинуваченого та його захисника які просили вирок суду змінити з підстав викладених у апеляційній скарзі, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що такі підлягають задоволенню частково з наступних підстав.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тілесні ушкодження середньої тяжкості підтверджується розглянутими в судовому засіданні доказами, яким суд дав повну та всебічну оцінку, є обґрунтованим і в апеляційних скаргах не оспорюється.
Кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч.1 ст.286 КК України є правильною.

Статтею 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини Кримінального кодексу України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.
Проте зазначених вимог закону суд першої інстанції належним чином не виконав.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_6 вчинив злочин середньої тяжкості, до кримінальної відповідальності притягується вперше, позитивно характеризується, має на утриманні троє дітей, постійне місце проживання та праці. Крім того обвинувачений, має стаж водія понад 10 років і жодного разу не притягувався до відповідальності за порушення Правил дорожнього руху, маючи на утриманні троє дітей він повинен їх возити в дитячі установи, а під час хвороби і в лікувальні заклади, крім того автомобілем він їздить на роботу.

За таких обставин колегія суддів вважає, що обвинуваченому доцільно призначити покарання у виді штрафу без позбавлення права на керування транспортними засобами.
Разом з тим, вимоги обвинуваченого та його захисника про зменшення розміру стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди не підлягають до задоволення, виходячи з наступного.
У відповідності до ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода завдана потерпілій неправомірними діями обвинуваченого полягає в тому, що внаслідок ДТП вона отримала середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження за критерієм довготривалого розладу здоров`я у виді закритого перелому грудини із зміщенням кісткових відломків. Після чого потерпіла перебувала на стаціонарному лікуванні та ще на протязі трьох місяців додатково здійснювала реабілітаційне лікування. .Під час розгляду справи у суді першої інстанції потерпіла свої позовні вимоги підтримала повністю, а також ствердила, що і надалі потребує реабілітаційного лікування.
За наведених обставин, колегія суддів вважає, що суд обґрунтовано визначив характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілої внаслідок завданої травми, тривалість часу необхідного для відновлення попереднього стану, а також матеріальний стан обвинуваченого.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст.405, 407, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Володимирецького районного суду від 24 червня 2015 року щодо обвинуваченого ОСОБА_6 в частині призначення покарання змінити.
Призначити ОСОБА_6 за ч.1 ст.286 КК України покарання у виді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 гривень, без позбавлення права на керування транспортними засобами.
В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
_____________ _____________ _____________