Ухвала іменем україни 10 вересня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_7,
суддів:ОСОБА_8, ОСОБА_9,
при секретарі ОСОБА_10,
за участю прокурора ОСОБА_11,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою заступника прокурора міста Києва на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 16 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

Указаною ухвалою апеляційна скарга прокурора на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 22 грудня 2014 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 3 (три) місяці повернута, оскільки прокурор не усунув недоліки у встановлений судом строк.

У касаційній скарзі прокурор просить ухвалу апеляційного суду скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Стверджує, що його апеляційна скарга, після надання апеляційним судом строку на усунення недоліків, відповідала вимогам кримінального процесуального закону, а тому апеляційний суд безпідставно її повернув, чим позбавив права на апеляційне оскарження вироку суду, що є істотним порушенням вимог процесуального закону, у розумінні ч. 1 ст. 412 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримання касаційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.

До Оболонського районного суду міста Києва надійшло кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Цей суд за наслідками судового провадження постановив вирок, яким засудив ОСОБА_6 за вказаною нормою кримінального закону.

З матеріалів кримінального провадження убачається, що заступник прокурора міста Києва подав на вирок районного суду у передбачений законом строк апеляційну скаргу, у якій просив цей вирок скасувати у зв'язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м'якість. Прокурор зазначав у скарзі, що місцевий суд при призначенні ОСОБА_6 покарання безпідставно не застосував до останнього вимоги ст. 71 КК України. А тому просив апеляційний суд вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 185 КК України призначити покарання у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначеного за цим вироком покарання з покаранням призначеним вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2014 року, призначити покарання у вигляді 4 (чотирьох) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 02 березня 2010 року призначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців.

Апеляційний суд своєю ухвалою від 30 січня 2015 року залишив цю скаргу без руху і встановив прокурору строк у 7 днів з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків. Недоліком апеляційної скарги вказаний суд вважав те, що у ній помилково зазначені підстави для часткового скасування вироку суду першої інстанції у зв'язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, оскільки вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 02 березня 2010 року щодо ОСОБА_6 ніколи не ухвалювався. Проте в матеріалах кримінального провадження містяться дані про засудження останнього вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 02 березня 2012 року.

Крім того, у згаданій ухвалі апеляційного суду було наголошено про недотримання прокурором вимог ч. 6 ст. 396 КПК України

Протягом встановленого апеляційним судом строку для усунення недоліків прокурор подав зміни та доповнення до апеляційної скарги, у яких з тим же обґрунтуванням, що були зазначені і в апеляційній скарзі, яку апеляційний суд залишив без руху, просив скасувати вирок районного суду і постановити апеляційний суд свій вирок.

Проте, апеляційний суд 16 лютого 2015 року повернув апеляційну скаргу, вважаючи, що прокурор не усунув її недоліки, у встановлений судом строк.

Однак, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів не може погодитись з таким рішенням апеляційного суду, з огляду на таке.

Як вбачається із апеляційної скарги прокурора, яку судом було залишено без руху, дату ухвалення вироку Шевченківського районного суду м. Києва від 02 березня 2010 року щодо ОСОБА_6 прокурором було вказано відповідно до даних про особу обвинуваченого, зазначених у вироку Оболонського районного суду м. Києва від 22 грудня 2014 року щодо нього ж (т. ІІ а.к.п. 145), тоді як у матеріалах кримінального провадження містяться дані про засудження ОСОБА_6 вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 02 березня 2012 року (т. І а.к.п. 223-233).

Між тим, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що прокурор на виконання вказівки апеляційного суду, надіслав зміни та доповнення до апеляційної скарги ( у кількості необхідній для надіслання усім учасникам процесу), у яких за змістом, окрім прохальної частини, зазначив, дату ухвалення вироку Шевченківського районного суду м. Києва відповідно до матеріалів провадження - 02 березня 2012 року, при цьому навів конкретні доводи про неправильне застосування районним судом закону України про кримінальну відповідальність (п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України), що узгоджується з вимогою постановити апеляційному суду свій вирок з призначенням відповідного покарання, з огляду на ч. 1 ст. 420 та ч. 1 ст. 421 КПК України.

А тому, на думку колегії суддів, апеляційний суд передчасно повернув апеляційну скаргу прокурора.

Водночас, в оскаржуваній ухвалі апеляційного суду відсутні належні і достатні мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при її постановленні, а зазначено лише зміст ухвали апеляційного суду від 30 січня 2015 року про залишення апеляційної скарги без руху, у якій, до того ж, надано оцінку правильності застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, що повинно вирішуватись під час апеляційного розгляду кримінального провадження по суті, а не на стадії перевірки відповідності апеляційної скарги вимогам ст. 396 КПК України, та містяться загальні формулювання про те, що копія ухвали апеляційного суду від 30 січня 2015 року отримана прокуратурою міста Києва, однак станом на 16 лютого 2015 року недоліки апеляційної скарги прокурором не усунені, а тому вона підлягає поверненню.

З огляду на викладене касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала апеляційного суду - скасуванню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України у зв'язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону під час її постановлення з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції зі стадії вирішення питань, передбачених статтями 392-399 КПК України.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 438 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу заступника прокурора міста Києва задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 16 лютого 2015 року скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції зі стадії вирішення питань, передбачених статтями 392-399 КПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_7 ОСОБА_8 ОСОБА_9