Справа № 751/6507/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/689/2015
Категорія - ст. 81 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 серпня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 .

З участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6

засудженої ОСОБА_7

представника Чернігівської виправної колонії ОСОБА_8

провадження за апеляційною скаргою засудженої ОСОБА_7 на ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 3 липня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання засудженої ОСОБА_7 про звільнення умовно-достроково за ст. 81 КК України.

Обгрунтовуючи своє рішення суд послався на те, що засуджена своєю поведінкою та ставленням до праці не довела своє виправлення, хоча ОСОБА_7 має позитивну характеристику, але згідно довідки про відсоток норми виконання ставлення останньої до праці не є сумлінним.

В апеляційній скарзі засуджена ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу та застосувати до неї умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що вона має гарну характеристику, зарекомендувала себе з позитивної сторони, стала на шлях виправлення, не отримувала стягнень. Вважає, що суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні її клопотання про умовно-дострокове звільнення не врахував, що людина в місцях позбавлення волі взагалі має право не працевлаштовуватися, що передбачено ст. 118 КВК України, проте вона з першого дня перебування у виправній установі працевлаштувалась на швейне виробництво.

Заслухавши доповідь судді, засуджену ОСОБА_7 , яка просила задовольнити її апеляційну скаргу, думку прокурора та представника Чернігівської ВК - 44, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги і вважали рішення суду законним і обґрунтованим, перевіривши матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п.1 ч.3 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, а також за необережний тяжкий злочин.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 вироком Славутицького міського суду Київської області від 5 грудня 2014 року засуджена за ч.2 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі. Строк відбування покарання рахується з 21 жовтня 2014 року, тобто засуджена фактично відбула половину строку призначеного покарання.

Разом з тим, відповідно до вимог ч.2 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

У відповідності до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» від 26 квітня 2002р. умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна не відбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_7 своїм ставленням до праці не довела своє виправлення.

Так, суд приймаючи рішення про відмову в умовно-достроковому звільненні ОСОБА_7 , обґрунтовано зазначив, що засуджена, відбуваючи покарання хоча і має позитивні характеристики, але згідно довідки про відсоток норми виконання ставлення останньої до праці не є сумлінним.

Доводи засудженої, що праця це не обов`язок, а її право, на думку колегії суддів, є необґрунтованими, оскільки вона на добровільних засадах погодилася виконувати суспільно-корисні роботи і повинна сумлінно ставитися до праці, адже умовно-дострокове звільнення, згідно ч .2 ст. 81 КК України, може бути застосовано, якщо засуджений, зокрема, ставленням до праці довів своє виправлення.

За таких обставин, враховуючи те, що процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним, колегія суддів вважає, що підстав для умовно-дострокового звільнення від покарання ОСОБА_7 немає.

Порушень вимог кримінально-процесуального закону, які тягнуть скасування чи зміну судового рішення, у кримінальному провадженні не вбачається, тому ухвала суду є законною та обґрунтованою.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 408, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 3 липня 2015 року про відмову в задоволенні клопотання засудженої ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення - без змін.

Згідно ч.4 ст.532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженою в той самий строк з дня вручення копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4