Дата документу Справа № 1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №317/1935/14-к Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
№ провадження 11-сс/778/238/14 Доповідач 2 інстанція ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2014 р. м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6

адвоката ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріал за апеляційною скаргою прокурора, який приймав участь у суді першої інстанції на ухвалу слідчого судді Запорізького районного суду Запорізької області від 13 травня 2014 року, якою в задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного

ТЕПЛОВА ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Запоріжжя, українця, громадянина України, який має повну середню освіту, неодруженого, не працевлаштованого, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого - відмовлено.

Обрано стосовно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у виді домашнього арешту, без використання електронних засобів контролю, з перебуванням останнього за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , строком на два місяці.

Заборонено підозрюваному ОСОБА_8 , залишати своє місце проживання за адресою АДРЕСА_1 цілодобово.

Покладено на підозрюваного ОСОБА_8 наступні обов`язки: у зазначений час не залишати місця проживання без дозволу слідчого, прокурора, суду; з`являтися за викликами до службової особи на визначений нею час; повідомляти слідчого, прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місце проживання та роботи.

Зазначені обов`язки діють два місяці до 12 липня 2014 року включно.

ОСОБА_8 звільнено з під варти негайно з зали суду.

Як вказано в ухвалі суду, із матеріалів кримінального провадження наданого слідчим вбачається, що 15 квітня 2012 року, приблизно о 18 годині 00 хвилин, ОСОБА_8 і ОСОБА_10 , під час спільного розпивання алкогольних напоїв за адресою: АДРЕСА_1 , згадали про те, що за декілька днів напередодні у їхньої матері - ОСОБА_11 за невідомих обставин зник мобільний телефон. В розмові між собою, на підставі пояснень ОСОБА_11 , ОСОБА_8 та ОСОБА_10 прийшли до висновку про те, що мобільний телефон було викрадено ОСОБА_12 та вирішили розібратися в крадіжці і покарати винного. При цьому, вони не були очевидцями крадіжки та не мали дійсних даних про обставини зникнення мобільного телефону ОСОБА_11 . Також вони достеменно усвідомлювали, що не мають повноважень правоохоронних та судових органів і розуміли, що покарання ними винних осіб буде суперечити чинному законодавству України.

Далі, діючи без розриву у часі, умисно, з мотивів явної неповаги до суспільства, безпідставно, привласнивши собі функції правоохоронних органів, заздалегідь розуміючи відсутність достатніх даних про обставини зникнення мобільного телефону ОСОБА_11 , ОСОБА_8 і ОСОБА_10 прибули до будинку за адресою: АДРЕСА_3 , в якому мешкали ОСОБА_13 та ОСОБА_14 та почали від останнього вимагати вказати на місце мешкання ОСОБА_12 .

Побачивши, що ОСОБА_8 та ОСОБА_10 агресивно налаштовані, об`єктивно усвідомлюючи, що в разі його відмови виконати вимоги останніх, до нього можуть бути застосовані заходи фізичного впливу, ОСОБА_14 погодився вказати місце проживання ОСОБА_12 .

Після цього, приблизно о 18 годині 15 хвилин ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , у супроводі ОСОБА_14 прибули до території нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_4 , куди ОСОБА_14 увійшов за попередньо отриманим дозволом від ОСОБА_12 . Разом із цим, побачивши, що територія зазначеної будівлі огороджена парканом, охороняється собакою та має всі ознаки володіння особи, ОСОБА_8 та ОСОБА_10 не отримавши дозволу на входження до цього володіння і, користуючись тим, що двері до приміщення цієї будівлі не були зачинені, без дозволу господаря будівлі або інших уповноважених на це осіб, увійшли до приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 , тим самим незаконно проникли до іншого володіння особи, яке належить ОСОБА_15 .

Увійшовши до приміщення будівлі за вищевказаною адресою, без розриву у часі, ОСОБА_8 , розуміючи, що не має достатніх даних стверджувати про те, що мобільний телефон ОСОБА_11 зник внаслідок злочину, який вчинив ОСОБА_12 , діючи з хуліганських спонукань, з особливою зухвалістю, за попередньою змовою з ОСОБА_10 , з метою змусити ОСОБА_12 зізнатися у вчиненні крадіжки, усвідомлюючи свою фізичну перевагу над потерпілим, почав наносити численні удари руками і ногами по різним частинам тіла та по голові ОСОБА_12 . При цьому, під час побиття, ОСОБА_8 спільно з ОСОБА_10 вимагали від потерпілого зізнатися у вчиненні крадіжки мобільного телефону, а на відповідь ОСОБА_12 про те, що до цієї крадіжки він не причетний, виказували образи і погрози вбивством на його адресу, використовуючи нецензурну лайку.

Протиправні дії ОСОБА_8 і ОСОБА_10 відбувалися на протязі тривалого часу - приблизно на протязі 40 хвилин, вперто не припинялися і супроводжувалися оглядом приміщення з метою пошуку викраденого мобільного телефону ОСОБА_11 .

Під час огляду приміщення, ОСОБА_10 побачив, що в приміщенні, у якому вони знаходилися, також перебуває ОСОБА_16 , який спав на ліжку. Діючи зі спільним попереднім умислом, спрямованим на з`ясування обставин крадіжки мобільного телефону та покарання винних у цьому осіб, ОСОБА_10 почав наносити удари по тілу ОСОБА_16 , з`ясовуючи при цьому винного у крадіжці мобільного телефону, місце, де може знаходитися мобільний телефон. При цьому, присутній у приміщенні будівлі ОСОБА_14 намагався завадити діям ОСОБА_10 щодо побиття ОСОБА_16 , намагаючись відтягнути ОСОБА_10 від потерпілого. У відповідь на це ОСОБА_10 , наніс удар рукою в обличчя ОСОБА_14 , виказуючи при цьому вимогу не заважати протиправним діям його та ОСОБА_8 та продовжив бити спочатку ОСОБА_16 , а потім ОСОБА_12 .

Протиправні дії ОСОБА_8 і ОСОБА_10 в частині побиття присутніх у приміщенні осіб були припинені після того, як ОСОБА_12 , від ударів, які йому були нанесені, впав на підлогу та втратив свідомість. Після цього, ОСОБА_8 та ОСОБА_10 припинили наносити удари та наказали ОСОБА_16 принести води, щоб облити ОСОБА_12 , чим привести його до тями, що й було зроблено.

Розуміючи, що ОСОБА_12 не зізнається у вчиненні злочину і мета, спрямована на з`ясування обставин крадіжки та покарання винних осіб, не може бути досягнута без втручання очевидців зникнення мобільного телефону, приблизно о 19 годині 30 хвилин цього ж дня, ОСОБА_8 і ОСОБА_10 виказали вимогу ОСОБА_12 прослідувати разом з ними до ОСОБА_13 для подальшого з`ясування обставин. ОСОБА_12 , не маючи можливості відмовитися прослідувати разом з ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , вочевидь вимушено підкорився їхній вимозі, при цьому він розумів, що в іншому разі його побиття буде продовжено. Такий висновок обґрунтовувався застосуванням протиправного насильства щодо нього, внаслідок чого йому було заподіяно фізичний біль, а присутнім під час хуліганських дій особам заподіяні тілесні ушкодження, зокрема ОСОБА_14 у вигляді закритого переламу кісток носу без зміщення кісткових фрагментів, крововилив з набряком м`яких тканин в області носа, які у сукупності кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, які потягли за собою короткочасний розлад здоров`я і ОСОБА_16 у вигляді крововиливу з набряком м`яких тканин в області лівої ушної раковини, крововиливу на верхньому віці правого ока, садна в лівій заушній області, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Таким чином ОСОБА_8 за попередньою змовою з ОСОБА_10 своїми діями створили перепони вільному пересуванню потерпілого ОСОБА_12 та позбавили його можливості вільно і на свій розсуд керувати своїми діями та пересуватися за власним бажанням.

Далі, приблизно о 19 годині 40 хвилин 15 квітня 2012 року, ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_14 прибули до будинку за адресою: АДРЕСА_3 , де ОСОБА_8 та ОСОБА_10 наказали ОСОБА_12 сісти у крісло для подальшого з`ясування обставин, тобто продовжили примусові заходи за попередньою змовою між собою, спрямовані на утримання останнього і позбавлення його можливості чинити дії на свій розсуд, зокрема, покинути приміщення будинку, до якого його привели та місце, на якому йому наказали сидіти.

Після цього, ОСОБА_8 і ОСОБА_10 , продовжуючи свій спільний хуліганський умисел, спрямований на з`ясування обставин крадіжки мобільного телефону ОСОБА_11 та покарання винних у цьому осіб, почали розпитувати у присутніх у будинку ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_12 обставини зникнення викраденого майна. Отримавши відповідь від ОСОБА_13 і ОСОБА_14 про те, що крадіжку мобільного телефону ОСОБА_11 міг вчинити виключно ОСОБА_12 , ОСОБА_8 та ОСОБА_10 спільно продовжили наносити йому удари руками і ногами по різним частинам тіла, вимагаючи зізнатися у вчиненні крадіжки. При цьому потерпілий ОСОБА_12 жодного супротиву ОСОБА_8 та ОСОБА_10 не чинив. На відповідь потерпілого про те, що він не причетний до крадіжки, ОСОБА_8 та ОСОБА_10 продовжували наносити йому удари, погрожували вбивством та ображали нецензурною лайкою. Такі дії тривали на протязі тривалого часу - приблизно 30 хвилин та вперто не припинялися. Побиття ОСОБА_12 у будинку за вказаною адресою було припинено лише після запевнення ОСОБА_13 про відшкодування нею вартості зниклого мобільного телефону. Не отримавши від ОСОБА_12 зізнання у вчиненні ним крадіжки мобільного телефону, брати ОСОБА_8 та ОСОБА_10 наказали потерпілому вийти з будинку та йти разом з ними.

Вийшовши з будинку, ОСОБА_8 і ОСОБА_10 разом із ОСОБА_12 прослідували до ґрунтової дороги, яка веде до кладовища у селі Степному Запорізького району Запорізької області, де, вважаючи, що ніхто інший крім останнього не міг вчинити крадіжку мобільного телефону ОСОБА_11 , маючи на меті покарати його за такі дії, а також за невизнання своєї провини, уникаючи очевидців такої розправи. Перебуваючи на ґрунтовій дорозі, яка веде до кладовища у селі Степному Запорізького району Запорізької області, приблизно о 20 годині 10 хвилин, цього ж дня, ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , діючи з єдиним спільним умислом, якого прагнули досягти удвох, бажаючи спричинити тілесні ушкодження, не передбачаючи того, що від цього може наступити смерть потерпілого, хоча повинні були і могли передбачити такі наслідки, повалили ОСОБА_12 на землю та продовжили наносити йому удари ногами по тілу, в тому числі в область черевної порожнини, чим спричинили потерпілому синець та крововилив в м`яких тканинах на передній черевній стінці у нижньому краї правої реберної дуги, глибокий древовидний розрив на діафрагмальній поверхні печінки, крововилив у ложа жовчного міхура, крововилив у воріт правої нирки, в жировій її капсулі, у нижнього полюса, а також синець і крововилив на фоні його, уздовж хребта в поперековому відділі, внаслідок чого від закритої травми черева, яка супроводжувалася розривом печінки з подальшою внутрішньочеревною кровотечею, що обумовила крововтрату, настала смерть потерпілого на місці злочину. Побачивши, що ОСОБА_12 від нанесеного комплексу ударів продовжував лежати на землі та не міг підвестися, ОСОБА_8 та ОСОБА_10 припинили свої протиправні дії, досягнувши бажаного результату.

Крім того, 15 квітня 2012 року, приблизно о 22 годині 00 хвилин, ОСОБА_8 , діючи умисно, з хуліганських спонукань та мотивів явної неповаги до суспільства, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, використовуючи для конфлікту нікчемний мотив, а саме прагнення покарати винних осіб за надуману образу його матері ОСОБА_11 , що виразилася у викраденні належного їй мобільного телефону, прибув до будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , в якому мешкає ОСОБА_13 та ОСОБА_14 . При цьому, мобільний телефон ОСОБА_11 зник напередодні, за невстановлених обставин, під час її перебування саме в цьому будинку, внаслідок чого ОСОБА_8 звинувачував мешканців цього будинку в образі матері.

Увійшовши до будинку АДРЕСА_3 , ОСОБА_8 став звинувачувати ОСОБА_13 та ОСОБА_14 в образі своєї матері. На відповідь ОСОБА_13 про намір відшкодувати вартість втраченого мобільного телефону, ОСОБА_8 заявив, що його не цікавить відшкодування збитків, а він має намір покарати винних в образі матері осіб. При цьому, ОСОБА_8 виказував звинувачення та образи на адресу ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , заявляючи, що вони винні у тому, що телефон зник саме в їхньому будинку, незалежно від їх причетності до крадіжки. Після таких виказувань ОСОБА_8 побачив, що в будинку за вказаною адресою перебувають сторонні особи, а саме ОСОБА_17 і ОСОБА_18 , та без будь-яких на те причин почав рухатися до ОСОБА_17 . Остання, не розуміючи намірів ОСОБА_8 , побачивши його агресивний емоційний стан, намагалася сховатися від нього в іншій кімнаті зазначеного будинку. Діючи безпідставно, з хуліганських мотивів, проявляючи особливу зухвалість, ОСОБА_8 підійшов до ОСОБА_17 та наніс їй декілька ударів руками по тілу та по обличчю, спричинивши їй тілесні ушкодження у вигляді крововиливів в області лівого передпліччя, в області правого стегна, крововиливу на білковій оболонці правого очного яблука, у зовнішнього його кута, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Після таких дій ОСОБА_8 попрямував у бік ОСОБА_18 . Побачивши, що ОСОБА_8 безпричинно чіпляється до сторонніх осіб, ОСОБА_13 попрохала його не чіпати ОСОБА_18 , пояснивши, що той є інвалідом. З`ясувавши, що інвалідність ОСОБА_18 отримав через хворобу, внаслідок якої той не відчуває правої руки, ОСОБА_8 почав над ним глумитися та наносити удари по правій руці, а також по обличчю та нижнім кінцівкам, спричинивши йому тілесні ушкодження у вигляді крововиливу в нижньому віці правого ока, садна в проекції нижнього кута правої лопатки, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження. Свої дії він супроводжував образами потерпілого та заявами про те, що інвалідність не заважає останньому захищатися, тим самим знущався над хворою особою.

Після цього, діючи без розриву у часі, ОСОБА_8 безпричинно, з особливою зухвалістю, без жодних пояснень, підійшов до ОСОБА_14 і наніс йому декілька ударів руками по тілу спричинивши тілесне ушкодження у вигляді крововиливу з набряком м`яких тканин в області лівої ушної раковини, яке кваліфікуються як легке тілесне ушкодження.

Дії ОСОБА_8 тривали на протязі тривалого часу - приблизно 1 години, вперто не припинялися та порушили спокій громадян, які відпочивали у будинку. Крім того, внаслідок таких дій ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_14 були спричинені легкі тілесні ушкодження та фізичний біль.

На теперішній час, у скоєнні злочинів передбачених ч. 3 ст. 296, ч.1 ст. 162, ч.3 ст. 146, ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 296 КК України обґрунтовано підозрюється ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1

Ухвалою слідчого судді Запорізького районного суду Запоріжжя від 12 лютого 2014 року в задоволенні клопотання відмовлено з тих підстав, що викладені в клопотанні слідчого ризики, передбачені ст. 177 КПК України не обґрунтовані та не підтверджені, тобто ОСОБА_8 має постійне місце проживання, має стійкі соціальні зв`язки, всі невідкладні слідчі дії виконані.

В апеляції прокурор, який приймав участь у розгляді справи в суді першої інстанції, просить скасувати вказану ухвалу, як незаконну, та обрати відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Заслухавши доповідь судді по справі, доводи прокурора, який підтримав апеляцію, підозрюваного ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_7 які заперечували проти апеляції прокурора, перевіривши доводи апеляції, судова колегія вважає, що апеляція не підлягає задоволенню за таких підстав.

Залишаючи клопотання слідчого без задоволення, слідчий суддя мотивував своє рішення посиланням на те, що під час розгляду клопотання не встановлено наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, крім того, обгрунтовано врахував, надану адвокатом ОСОБА_8 характеристику з місця фактичного проживання ОСОБА_8 , за якою у нього є стійкі соціальні зв`язки, він проживав без реєстрації в будинку своєї матері ОСОБА_11 з 2002 року, жодних скарг до сільської Ради від односельців не надходило, має цивільну дружину та опікується її дитиною, з якими проживають у матері ОСОБА_8 . Довідка-характеристика зі слідчого ізолятора-10 не надає характеристику особистостним якостям ОСОБА_8 , а свідчить про наявність у нього стягнень, які виникли в квітні 2014 року, після двох років перебування під вартою.

Слідчий суддя також врахував пояснення слідчого СУ про те, що з клопотанням було вирішено звернутися, оскільки спливає строк проведення розслідування, а не у зв`язку з тим, що дійсно існують ризики відносно ОСОБА_8 .

Слідчий суддя зазначав в ухвалі також і те, що згідно підозри ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення яке відповідно до ст.12 КК України віднесено до категорії злочинів тяжких.

Але, зібрані по справі матеріали та докази, матеріали які характеризують ОСОБА_8 свідчать про те, що особа має постійне місце проживання, має стійки соціальні зв`язки, на час розгляду клопотання за словами слідчого СУ всі невідкладні слідчі дії виконані, особа знаходилася під вартою два роки, а тому враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 , вагомість наявних доказів вчинення правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим, враховуючи його вік, стан здоров`я, слідчий суддя обгрунтовано дійшов до висновку про застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_8 у вигляді домашнього арешту і тому обгрунтовано відмовив в задоволенні клопотання.

За таких обставин судове рішення по цій справі відповідає вимогам кримінального процесуального закону і матеріалам справи, тому підстав для його скасування або зміни судова колегія не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи у суді першої інстанції залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Запорізького районного суду Запорізької області від 13 травня 2014 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту строком на два місяці до 12 липня 2014 року до підозрюваного ОСОБА_8 залишити без змін.

Головуючий

Судді