В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26.10.2015 Справа №607/14904/15-к

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0001847 про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Тернополя, громадянки України, із середньою освітою, заміжньої, зареєстрованої в АДРЕСА_1 , фактично проживаючої в АДРЕСА_2 , в силу ст.89 КК України такої, що раніше не судимої,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_4 , потерпілої ОСОБА_5 , обвинуваченої ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:
Так, 06 липня 2015 року близько 11 год. в обвинуваченої ОСОБА_6 , яка перебувала по місцю проживання потерпілої ОСОБА_5 у квартирі АДРЕСА_3 , де доглядала на час відсутності даної потерпілої за малолітньою дитиною останньої за її проханням, виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, а саме грошових коштів ОСОБА_5 , реалізовуючи який, обвинувачена тоді ж і там же, зайшовши в дитячу кімнату у даній квартирі, де, переконавшись в тому, що за нею ніхто не спостерігає та, що її дії не будуть поміченими сторонніми особами, шляхом вільного доступу, із шафи-купе у даній кімнаті таємно викрала належні ОСОБА_5 грошові кошти, зокрема, із лівої зовнішньої кишені спортивної куртки, яка там знаходилась 1 200 грн. та 200 грн. з полиці шафи позаду парфумів, після чого із викраденим майном з місця вчинення даного кримінального правопорушення втекла, чим спричинила вищенаведеній потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 1 400 грн.

Допитана під час судового розгляду обвинувачена ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України визнала повністю за обставин, що наведені в обвинувальному акті, щиро розкаялась та пояснила, що дійсно 06 липня 2015 року близько 09 год. вона прийшла по місцю проживання раніше знайомої потерпілої ОСОБА_5 у квартирі АДРЕСА_3 , де доглядала на час відсутності даної потерпілої за малолітньою дитиною останньої за її проханням. Так, тоді, коли вона, обвинувачена, перебувала там в той період часу, коли ще ОСОБА_5 тільки-но збиралась виходити, то помітила те, як остання брала грошові кошти із шафи-купе у дитячій кімнаті. Дочекавшись того моменту, допоки потерпіла вийшла із квартири та залишившись там фактично наодинці з малолітньою дитиною, у неї, обвинуваченої, близько 11 год. виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення грошових коштів ОСОБА_5 , для чого вона, обвинувачена, тоді ж і там же, зайшла в дитячу кімнату у даній квартирі, де, переконавшись в тому, що за нею ніхто не спостерігає та, що її дії не будуть поміченими сторонніми особами, шляхом вільного доступу, із шафи-купе у даній кімнаті таємно викрала належні ОСОБА_5 грошові кошти, зокрема, із лівої зовнішньої кишені спортивної куртки, яка там знаходилась 1 200 грн. та 200 грн. з полиці шафи позаду парфумів, після чого, по приходу потерпілої ОСОБА_5 додому, із викраденими грошовими коштами, вона, ОСОБА_3 , з місця вчинення даного кримінального правопорушення пішла, нічого не повідомляючи потерпілій. Про вчинене вона, обвинувачена, на даний час сильно шкодує та добровільно повністю відшкодувала заподіяні потерпілій збитки.

Обвинувачена ОСОБА_3 , визнавши свою винуватість у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, за обставин, викладених у обвинувальному акті, повністю погодилась зі всіма зібраними в процесі досудового розслідування доказами, що її підтверджують, відмовилась від їх дослідження під час судового розгляду.

Суд, з`ясувавши думку учасників судового розгляду щодо визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню та порядку їх дослідження, згідно ч.3 ст.349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, з`ясувавши при цьому, чи правильно розуміють обвинувачена та інші учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку.

Таким чином, суд приходить до переконання про доведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікує її дії за ч.1 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_3 суд, відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відносяться до злочинів середньої тяжкості, особу винної, її молодий вік, позитивну характеристику за місцем проживання, однак також і того, що ОСОБА_3 раніше притягувалась до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічних кримінальних правопорушень, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, зокрема, до обставин, що пом`якшують покарання, суд відносить повне визнання обвинуваченою вини, щире каяття, активне сприяння в розкритті злочину та повне добровільне відшкодування заподіяних злочином збитків.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про необхідність призначити обвинуваченій покарання в межах санкції статті обвинувачення, а саме у виді позбавлення волі на певний строк.

Водночас, з урахуванням пом`якшуючих покарання обвинуваченої ОСОБА_3 обставин, відсутності обтяжуючих його, з урахуванням думки потерпілої, яка претензій матеріального чи морального характеру до обвинуваченої не має та просила суворо не карати останню, тієї обставини, що обвинувачена в силу ст.89 КК України є такою, що раніше не судима, суд вважає за можливе на підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного судом покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку та з метою забезпечення належної поведінки обвинуваченої у період його дії на неї слід покласти передбачені п.п. 2-4 ст.76 КК України обов`язки, оскільки, за вищенаведеного, виправлення та перевиховання вказаної обвинуваченої можливі без реального відбування призначеного судом покарання, що буде необхідним і достатнім для досягнення вказаної мети покарання.

При цьому, речовий доказ у кримінальному провадженні, а саме зошит потерпілої ОСОБА_5 у клітинку на 10 арк., що знаходиться на зберіганні останньої необхідно залишити у її розпорядженні.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_3 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України та призначити їй за даним кримінальним правопорушенням покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік.

Згідно п.п. 2-4 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки:

-не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;

-повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання;

-періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Речовий доказ у кримінальному провадженні, а саме зошит потерпілої ОСОБА_5 у клітинку на 10 арк., що знаходиться на зберіганні останньої залишити у її розпорядженні.

Апеляція на вирок може бути подана до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом тридцяти діб з моменту його проголошення.

Копії вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Головуючий ОСОБА_1