У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.11.2015 року м. Бар
Барський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву потерпілої у справі про перегляд судового рішення від 24.07.2013 року у справі № 201/1795/12 за нововиявленими обставинами, -

ВСТАНОВИВ:

Потерпіла ОСОБА_4 звернулася до суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Барського районного суду від 24.07.2013 року, яким засуджено ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 286 КК України.

Заява мотивована тим, що під час розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування завданої ДТП шкоди була проведена додаткова комісійна судово-медична експертиза № 163к від 20.05.2015 року, згідно висновку якої отримані ОСОБА_4 тілесні ушкодження під час дорожньо-транспортної пригоди 14.05.2011 року належать до тяжких тілесних ушкоджень. Вказаним висновком експертна комісія підтвердила висновки викладені у висновку експерта № 36-к від 14.03-18.04.2013 року та у висновку експерта № 78-к від 20.06.2014 року та доповнила їх даними про травматичне походження патології правого колінного суглобу ОСОБА_4 . Вирок Барського районного суду від 24.07.2013 року, яким засуджено ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 286 КК України, ґрунтувався на висновку судово-медичної експертизи № 36-к від 18.04.2013року, згідно якого всі отримані ОСОБА_4 тілесні ушкодження спричинені дією тупих твердих предметів під час дорожньо-транспортної пригоди під час наїзду автомобілем на пішохода 14.05.2011року і належать до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, як за ознакою тривалого розладу здоров`я так і за ознакою стійкої загальної втрати працездатності. Тому, ОСОБА_4 просила суд скасувати вирок суду та ухвалити новий, яким кваліфікувати дії ОСОБА_5 за ч.2 ст. 286 КК України.

В судовому засіданні представник потерпілого адвокат ОСОБА_6 заяву підтримав повністю та наполягав на її задоволенні.

Представник засудженого адвокат ОСОБА_7 вважає, що підстави для задоволення заяви відсутні.

Прокурор заперечував проти задоволення заяви.

Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали кримінальної справи № 201/1795/12, суд приходить до наступного висновку.

Вироком Барського районного суду від 24.07.2013 року засуджено ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 286 КК України до двох років обмеження волі, без позбавлення права керування транспортним засобом та звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з двохрічним іспитовим строком, протягом якого зобов`язано його повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирок ґрунтувався на висновку судово-медичної експертизи № 36-к від 18.04.2013року, згідно якого всі отримані ОСОБА_4 тілесні ушкодження спричинені дією тупих твердих предметів під час дорожньо-транспортної пригоди під час наїзду автомобілем на пішохода 14.05.2011року і належать до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, як за ознакою тривалого розладу здоров`я так і за ознакою стійкої загальної втрати працездатності.

Під час розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування завданої ДТП шкоди була проведена додаткова комісійна судово-медична експертиза № 163к від 20.05.2015 року, згідно висновку якої отримані ОСОБА_4 тілесні ушкодження під час дорожньо-транспортної пригоди 14.05.2011 року належать до тяжких тілесних ушкоджень.

Однак, нововиявленими обставинами, виходячи із вимог ст. 459 КПК України, визнаються: 1) штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок; 2) зловживання слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду під час кримінального провадження; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути; 4) визнання Конституційним Судом України неконституційності закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом; 5) інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

Підстав для врахування положень ч. 5 ст. 461 КПК України не немає, оскільки додаткова комісійна судово-медична експертиза № 163к була проведена 20.05.2015 року, а тому на час ухвалення вироку 24.07.2013 року висновок вказаної експертизи не існував і не міг бути відомим суду.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13 червня 2007 року "Про незалежність судової влади"регламентовано, що судові рішення вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом.

З ч. 2 ст. 8 та ч. 5 ст. 9 КПК України слідує, що принцип верховенства права у кримінальному провадженні та кримінальне процесуальне законодавство України застосовуються з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Салов проти України» від 06.09.2005року, одним із основних аспектів принципу верховенства права є принцип правової впевненості, який передбачає, що коли рішення суду стало остаточним, воно не може бути піддано сумніву будь-яким іншим рішенням суду.

Вирок суду від 24.07.2013 року є чинним та виконаним.

Заява ОСОБА_4 не містить належного обґрунтування з посиланням на обставини, що підтверджують наявність нововиявлених обставин, не містить новиявлених обставин, відомостей про обставини, що могли вплинути на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою, під час судового розгляду, будь-яких інших обґрунтованих обставин, які, у контексті ст. 459 КПК України, є нововиявленими, тобто за своєю суттю являється сумнівною, а наявність останніх (сумнівів) не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть "випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту" (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21.07.2011 року).

Керуючись ст.467 КПК України, суд
УХВАЛИВ:

Залишити заяву ОСОБА_4 про перегляд судового рішення вироку Барського районного суду від 24.07.2013 року, яким засуджено ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 286 КК України, за нововиявленими обставинами без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Вінницької області протягом 7 діб з дня її проголошення.

Суддя: