АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/84/16 Справа № 205/2720/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Судді - доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000839, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12 березня 2015 року, за апеляційними скаргами прокурора прокуратури Ленінського району міста Дніпропетровська та обвинуваченої ОСОБА_6 на вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 жовтня 2015 року, ухвалений щодо
ОСОБА_6 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Карнауховка м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та проживала за адресою: АДРЕСА_2 ,
обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,
за участю: прокурора ОСОБА_7

обвинуваченої ОСОБА_6

захисника ОСОБА_8

ВСТАНОВИЛА:
В поданій апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_6 , ставить питання про скасування вироку через невідповідність призначеного судом покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особі обвинуваченої внаслідок м`якості з ухваленням нового вироку, яким ОСОБА_6 слід визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років.

В обґрунтування апеляційних вимог прокурор вказує на неврахування судом тих обставин, що обвинувачена у вчиненні злочину не розкаялась; проживала окремо від своїх неповнолітніх дітей, що свідчить про неналежне їх виховання; вчинила злочин у стані алкогольного сп`яніння, що є підставою для призначення ОСОБА_6 більш суворого покарання.

У апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_6 просить вирок скасувати, у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок суворості, та призначити більш м`яке покарання.

В обґрунтування скарги ОСОБА_6 зазначає, що її винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України є недоведеною, оскільки наміру на заподіяння ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень вона не переслідувала, а лише захищалась, так як він, у стані алкогольного сп`яніння, був схильний до застосування до неї насильства. Спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, які потягли за собою його смерть вона визнає в повному обсязі та щиро розкаюється, але просить врахувати, що завдала їх виключно з метою необхідної оборони. Також, обвинувачена вказує, що судом не взято до уваги докази, а саме: висновок судово-медичної експертизи про нанесення їй тілесних ушкоджень, показання свідка ОСОБА_10 та те, що вона раніше не судима, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, зобов`язується відшкодувати потерпілій завдані збитки.

Вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років 6 місяців.
Цим вироком стягнуто зі ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_11 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 7891,00 грн., а також на користь держави в рахунок відшкодування судових витрат 1536,00 грн. та 613,80 грн.
Судом вирішено питання щодо речових доказів.
За вироком суду, ОСОБА_6 , 11 березня 2015 року, в період часу приблизно з 17.00 до 20.00 години, знаходячись у квартирі АДРЕСА_3 , разом із своїм співмешканцем ОСОБА_9 розпивала спиртні напої у кімнаті. В ході спільного розпивання спиртних напоїв між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 виникла сварка на ґрунті особистих неприязних стосунків, під час якої ОСОБА_6 вийшла на кухню вказаної квартири.

Близько 20.00 години, того ж дня, на кухню квартири, де в той час знаходилась ОСОБА_6 , зайшов ОСОБА_9 , і в ході триваючої сварки, виниклої на ґрунті особистих неприязних стосунків, у ОСОБА_6 раптово виник намір, спрямований на заподіяння ОСОБА_9 тяжкого тілесного ушкодження.

Реалізуючи цей намір, ОСОБА_6 , близько 20.00 години, того ж дня, знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, на кухні вищевказаної квартири, під час сварки з ОСОБА_9 , взявши зі столу господарсько-побутовий ніж та утримуючи його у правій руці, в той час, як потерпілий знаходився обличчям до неї на відстані близько 1-го метру, завдала йому удар ножем в грудну клітину праворуч, заподіявши тілесне ушкодження у вигляді проникаючої колото-різаної рани грудної клітини, з ушкодженням серця, яке відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя, від якого 11 березня 2015 року, близько 21.15 години, у приміщенні КЗ «Дніпропетровська станція швидкої медичної допомоги» Дніпропетровської обласної ради» настала смерть потерпілого ОСОБА_9 .

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції прокурор підтримав апеляційну скаргу прокурора, який приймав участь у суді першої інстанції, в задоволенні апеляційної скарги обвинуваченої прохав відмовити.

Обвинувачена ОСОБА_6 пояснила, що з доводами апеляційної скарги прокурора не згодна, прохала задовольнити її скаргу, призначити більш м`яке покарання у виді семи років позбавлення волі, врахувавши обставини вчиненого злочину та обставини, які пом`якшують покарання.

Захисник вважав за необхідне в задоволенні апеляційної скарги прокурора відмовити, апеляційну скаргу обвинуваченої задовольнити, вирок скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях обвинуваченої складу інкримінованого злочину, оскільки вона, за обставин викладених у вироку, знаходилась у стані необхідної оборони.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового провадження, проаналізувавши доводи, викладені в апеляційних скаргах та в судовому засіданні, співставивши їх з наявними в провадженні матеріалами, колегія суддів приходить до такого.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Зі змісту ст. 370 КПК України вбачається, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

В статті 91 КПК України зазначено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

На переконання колегії суддів, висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України ґрунтується на зібраних у справі доказах, які були перевірені у судовому засіданні і яким суд надав належну оцінку у вироку відповідно до вимог ст. 374 КПК України.

Правильність кваліфікації дій обвинуваченої також знайшла своє повне підтвердження матеріалами кримінального провадження.

Разом з тим, докази, на які послався суд в обґрунтування своїх висновків доведеності винуватості ОСОБА_6 узгоджуються між собою, а тому повністю спростовують доводи обвинуваченої про відсутність у неї умислу на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 , які спричинили його смерть.

Так, потерпіла ОСОБА_11 пояснила, що ОСОБА_9 - її батько, проживав спільно з ОСОБА_6 , яка зловживала спиртними напоями, а також він скаржився, що ОСОБА_6 провокувала сварки, у зв`язку з чим планував піти від неї. 11 березня 2015 року, батько телефонував їй та питав, чи брала вона його паспорт.

Свідок ОСОБА_10 пояснила, що ОСОБА_6 - її дочка, яка на протязі останніх чотирьох років проживала спільно з ОСОБА_9 у квартирі АДРЕСА_3 . Дві неповнолітні дочки ОСОБА_6 проживали разом з нею- ОСОБА_10 .. З часом між її дочкою та ОСОБА_9 стали виникати сварки, і зі слів дочки знала, що ОСОБА_9 бив її. 11 березня 2015 року, близько 20.10 години прийшла ОСОБА_6 та повідомила, що ОСОБА_9 помирає. Прийшовши за місцем проживання дочки, вона побачила ОСОБА_9 , який лежав на кухні на спині, з різаною раною в області ребер. Після цього вона вийшла у двір, де дочекалась лікарів швидкої медичної допомоги, які госпіталізували ОСОБА_9 . Обставини події, яка відбулась за участю ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , дочка їй не повідомляла.

Свідок ОСОБА_12 пояснив, що 11 березня 2015 року, близько 20.30 години, від своєї матері ОСОБА_10 дізнався про те, що ОСОБА_9 госпіталізований у лікарню, близько 21.10 години, того ж дня, мати повідомила, що ОСОБА_9 помер. Про те, що відбулось між ОСОБА_9 та ОСОБА_6 , остання йому не розповіла, так як знаходилась у істеричному стані і навіть намагалася вчинити самогубство, порізавши собі вени, але її врятували.

Протоколом огляду від 12 березня 2015 року з фототаблицею до нього встановлено, що у приміщенні КЗ «Дніпропетровська станція швидкої медичної допомоги» Дніпропетровської обласної ради» виявлено труп ОСОБА_9 з різаною раною в області тулубу (т.1, а.п. 6-8).

В ході огляду місця події від 12 березня 2015 року в квартирі АДРЕСА_3 виявлені посуд, пляшки від спиртних напоїв, сліди речовини бурого кольору (т.1, а.п. 26-39). Відповідно до висновків судово-імунологічних експертиз № 392, № 393, № 394, № 431, № 432 від 31 березня 2015 року, у слідах, виявлених на місці події, наявна кров людини, і утворення цих слідів можливе від потерпілого ОСОБА_9 (т.1, а.п. 127-129, 132-134, 137-139, 142-144, 147-149). Висновком судово-дактилоскопічної експертизи № 67/01-120 від 27 березня 2015 року встановлено належність слідів пальців рук, вилучених на місці події, ОСОБА_6 та ОСОБА_9 (т.1, а.п. 152-162).

З протоколу додаткового огляду місця події від 12 березня 2015 року слідує, що ОСОБА_6 добровільно видала ніж, яким вона заподіяла тілесне ушкодження потерпілому ОСОБА_9 (т.1, а.п. 41-44) та який оглянутий 18 березня 2015 року (т.1, а.п. 164-176). За висновками судово-цитологічної експертизи № 320 від 17 квітня 2015 року та судово-цитологічної експертизи № 297 від 10 квітня 2015 року, на рукоятці вилученого ножа встановлена наявність крові людини, походження якої можливе від потерпілого ОСОБА_9 та виключається від ОСОБА_6 (т.1, а.п. 179-182, 185-188). Відповідно до висновку судово-криміналістичної експертизи № 67/02-163 від 21 квітня 2015 року, пошкодження на передній поверхні майки з трупа потерпілого могло бути утворено ножем, вилученим з місця події (т.1, а.п. 191-194).

Згідно лікарського свідоцтва про смерть № 653 від 13 березня 2015 року смерть ОСОБА_9 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.1, а.п. 12). За висновком судово-медичної експертизи № 653/134-Е від 10 квітня 2015 року, потерпілому ОСОБА_9 заподіяно тілесне ушкодження у вигляді проникаючої колото-різаної рани грудної клітини, з ушкодженням серця, яке відноситься до тяжких тілесних ушкоджень та призвело до настання його смерті (т.1, а.п. 199-200).

Обвинувачена ОСОБА_6 в судовому засіданні свою винуватість у скоєному визнала частково, не заперечувала проти завдання ОСОБА_9 удару ножем та спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, як призвели до його смерті. При цьому стверджувала, що знаходилась в стані необхідної оборони, викликаної діями потерпілого, який в стані алкогольного сп`яніння наносив їй побої та спричинив тілесні пошкодження.

В процесі проведення слідчого експерименту 20 березня 2015 року (т.1, а.п. 195-196), відеозапис якого досліджений у судовому засіданні, ОСОБА_6 , вказуючи механізм заподіяння удару ножем потерпілому, зазначила, що завдала удар ножем в ліву частину тулубу; проте, згідно вищевказаного висновку судово-медичної експертизи, з урахуванням механізму утворення і заподіяння тілесного ушкодження, причини смерті, локалізації та механізму виявленого тілесного ушкодження, направленості раньового каналу, який проникає в плевральну порожнину, йде справа-наліво, спереду-назад, дещо знизу-вгору, тілесне ушкодження на трупі у вигляді колото-різаної рани грудної порожнини з пошкодженням серця, що знаходиться на правій поверхні грудної клітини, не відповідає обставинам його заподіяння, на які вказала ОСОБА_6 .

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що необ`єктивність вказаного обвинуваченою механізму заподіяння тілесного ушкодження потерпілому свідчить про недостовірність її пояснень в цій частині.

Окрім того, колегія суддів не може погодитись з доводами обвинуваченої в тій частині, що судом не взято до уваги як доказ висновки судово-медичної експертизи про нанесення їй тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_9 .

Так, відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 1005е від 16 березня 2015 року, а також висновку судово-медичної експертизи № 1940е від 24 квітня 2015 року, які у судовому засіданні підтримав судово-медичний експерт ОСОБА_13 , у ОСОБА_6 виявлені легкі тілесні ушкодження у вигляді синців в області обличчя, черева, грудної клітини, правого стегна, а також саден в області правого та лівого передпліч, утворення яких в області обличчя, тулубу та верхніх кінцівок можливе в термін 1, 5 3 доби до моменту огляду, а в області нижніх кінцівок в термін 3-5 діб до моменту огляду (т.1, а.п. 203-204, 213-214).

Отже, суд, враховуючи, що медичний огляд ОСОБА_6 в КЗ «Дніпропетровська клінічна міська лікарня № 16» Дніпропетровської обласної ради» мав місце 13 березня 2015 року, вірно дійшов висновку, що ряд, з вказаних в вищеназваних експертних висновках, тілесних ушкоджень за своїм характером не співпадає з обставинами події, яка мала місце 11 березня 2015 року у квартирі АДРЕСА_3 , за участю обвинуваченої та потерпілого, а наявність у неї легких тілесних ушкоджень, заподіяних в процесі обопільної сварки не виключає виникнення умислу, спрямованого на заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень.

Окрім того, у вироку правильно зазначено, що за показаннями самої ж обвинуваченої, завдання їй ударів потерпілим в ході продовжуваної сварки мало місце за певний час до того, як вона завдала йому удар ножем, що, в свою чергу, також свідчить, що на момент заподіяння потерпілому тяжкого тілесного ушкодження, вже в інший проміжок часу, з його боку взагалі не було відповідного небезпечного посягання. Характер взаємовідносин обвинуваченої з потерпілим, які супроводжувались систематичними сварками, не виключаючи і схильності до застосування насильства, обставини їх сварки, яка мала місце 11 березня 2015 року після спільного вживання спиртних напоїв, в ході якої ОСОБА_6 застосувала ніж, свідчать про виникнення у неї в ході сварки на ґрунті особистих неприязних стосунків прямого умислу на заподіяння ОСОБА_9 тяжкого тілесного ушкодження.

Відповідно до ч. 2 ст. 36 КК України, кожна особа має право на необхідну оборону незалежно від можливості уникнути суспільно небезпечного посягання або звернутися за допомогою до інших осіб чи органів влади.

Виходячи із законодавчого визначення необхідної оборони у ч. 1 ст. 36 КК України, її сутність полягає у правомірному заподіянні шкоди особі, яка здійснює суспільно небезпечне посягання, особою яка реалізує право на захист інтересів, що охороняються законом. Визначальним для поняття необхідної оборони є правомірність захисту і протиправність посягання. Дії по зупиненню суспільно небезпечного посягання вважається правомірними, якщо вони зумовлені потребою негайного відвернення чи припинення посягання. Протиправність у кримінально-правовому розумінні є однією з ознак злочину поряд із суспільною небезпечністю, караністю, винністю і суб`єктом.

Суд першої інстанції, мотивуючи відсутність підстав для застосування щодо ОСОБА_6 положень ст. 36 КК України, цілком правомірно зазначив у вироку, що у даному випадку не відбулося такого посягання з боку потерпілого, яке б викликало у обвинуваченої невідкладну необхідність у заподіянні ОСОБА_9 удару ножем і спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, як призвели до його смерті та було необхідним для негайного відвернення чи припинення посягання. Також, суд, аналізуючи позицію обвинуваченої, в порівнянні з зібраними доказами, оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення та вірно розцінив її як обраний засіб захисту з метою пом`якшення кримінальної відповідальності за вчинене діяння.

Аналізуючи доводи сторони захисту в цій частині, колегія суддів, вважає їх необґрунтованими і такими, що не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та відхиляє їх, оскільки вищенаведені обставини провадження не дають підстав для висновку про наявність суспільно небезпечного посягання з боку потерпілого, яке б виправдало заподіяння тяжкої шкоди його здоров`ю, що спричинило смерть.

Доводи обвинуваченої в тій частині, що суд не врахував показання свідка - її матері ОСОБА_10 є також необґрунтованими, оскільки цей свідок допитаний під час судового розгляду та її показанням судом дана належна оцінка як доказу в сукупності з іншими зібраними доказами у кримінальному провадженні.

Щодо доводів сторони обвинувачення та сторони захисту про вид та розмір покарання, яке призначено ОСОБА_6 судом першої інстанції, колегія суддів дішла такого висновку.

Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Згідно з вимогами ст. 65 КК України суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_6 , суд врахував як ступень суспільної небезпеки вчиненого нею злочину, який відноситься до категорії тяжких, так і особу винної, яка за місцем проживання характеризується посередньо, раніше до кримінальної відповідальності не притягалась, а також наслідки злочину та відношення обвинуваченої до вчиненого і наявність обставини, що обтяжує покарання - скоєння злочину у стані алкогольного сп`яніння, та обґрунтовано дійшов висновку, що менш суворий вид покарання за вчинений злочин, ніж позбавлення волі з реальним його відбуттям, буде недостатнім для виправлення обвинуваченої та попередження нових злочинів.

Разом з цим, призначаючи ОСОБА_14 зазначене у вироку покарання, суд хоча й послався на обставини вчиненого нею злочину та дані щодо особи обвинуваченої, однак врахував їх не в повній мірі, що дає підстави суду апеляційної інстанції, враховуючи обставини, які впливають на висновки суду щодо призначення покарання обвинувачений у кримінальному провадженні, вважати призначене покарання таким, яке не є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нових злочинів, тобто є явно несправедливим через свою суворість.

Отже, з урахуванням мети покарання, особи винної та обставин провадження, колегія суддів дійшла висновку про зменшення розміру основного виду призначеного обвинуваченій покарання, тим самим змінивши вирок в частині призначеного покарання, у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 408 КПК України, ч. 2 ст. 409 КПК України, ст. 414 КПК України, призначивши покарання ОСОБА_14 у виді позбавлення волі з реальним його відбуттям, однак у меншому розмірі.

В той же час, доводи прокурора про невідповідність призначеного судом покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особі обвинуваченої внаслідок м`якості з підстав наведених в апеляційній скарзі, колегія суддів розцінює як необґрунтовані та такі, що не підлягають задоволенню.

Даних, які б свідчили, що у кримінальному провадженні допущено істотне порушення норм кримінального процесуального закону, які б тягли за собою безумовне скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора прокуратури Ленінського району міста Дніпропетровська залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 жовтня 2015 року щодоОСОБА_6 в частині призначеного покарання змінити.

Вважати ОСОБА_6 засудженою за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років 6 (шість) місяців.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвалу може бути оскаржено і на неї може бути подана касаційна скарга у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення, а засудженою, яка тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення їй копії судового рішення.
Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області:
___________________ _____________________ _____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4