Олевський районний суд Житомирської області
Справа № 287/420/15-к

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 листопада 2015 року м. Олевськ
Олевський районний суд Житомирської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі судових засідань Олевського районного суду кримінальне провадження № 0000330 по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків у матеріалах кримінального провадження відсутній, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, одруженого, на утриманні має троє малолітніх дітей, працюючого робітником по обслуговуванню дитячого садочку АДРЕСА_2 , не інваліда, не депутата, не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

з участю сторін

кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4
представника потерпілої ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_3
В С Т А Н О В И В :
08 червня 2015 року, об 09 годині 00 хвилин ОСОБА_3 , керуючи власним автомобілем марки «Volkswagen», моделі «Golf», державний номерний знак НОМЕР_2 , який знаходився в технічно справному стані, перевозячи як пасажира доньку ОСОБА_6 , і рухаючись по автодорозі, сполученням с.Артинськ - м.Олевськ Житомирської області, в напрямку м.Олевська Житомирської області, де поблизу с.Тепениця Олевського району, в порушення вимог Правил Дорожнього Руху України, затверджених Постановою КМУ № 1306 від 10.10.2001 року, а саме: п.2.3 «б», який зобов`язує водія бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; п.10.1 який зобов`язує водія перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; п.12.1, що зобов`язує водія під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним не переконавшись, що це буде безпечним, виїхав на ліве по ходу руху узбіччя, а в подальшому у кювет, де керований ОСОБА_3 , транспортний засіб перекинувся.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобілямарки «Volkswagen», моделі «Golf», державний номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_6 , отримала тілесні ушкодження у вигляді: численних ран та саден обличчя; синців в навколо очних ділянках; відкритого багатоуламкового перелому кісток склепіння черепа справа; гострої епідуральної гематоми; забою головного мозку важкого ступеню з лівостороннім геміпарезом; набряку головного мозку, які були небезпечними для життя в момент виникнення, і які згідно до висновку експерта № 146 від 16.09.2015 року відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень.
Порушення вимог п.п.2.3 «б»; 10.1; 12.1 Правил дорожнього руху України, водієм ОСОБА_3 , знаходяться в прямому причинному зв`язку з виникненням зазначеної дорожньо-транспортної пригоди і її наслідками.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 , після роз`яснення йому судом суті обвинувачення, свою провину у вчиненому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.2 ст.286 КК України визнав повністю. В ході судового розгляду кримінального провадження надав суду показання, які є послідовними, і повністю підтверджують обставини вчинення злочину, що викладені в обвинувальному акті, погодився на скорочений порядок судового розгляду, без дослідження будь-яких доказів, крім його особистого допиту та допиту представника потерпілої щодо тих обставин, які ніким, у тому числі і ним не оспорюються та вивчення матеріалів кримінального провадження, які характеризують його особу, пояснивши, що рішення його є добровільним, наслідки, передбачені ч.3 ст.349 КПК України йому зрозумілі. Сам особисто він проводив оплату за лікування потерпілої ОСОБА_6 . У вчиненому щиро кається. Просить суд не застосовувати до нього суворого виду та міри кримінального покарання і надати можливість виправитися без ізоляції від суспільства. Не позбавляти права керування транспортними засобами, оскільки транспортний засіб у нього є основним засобом пересування до місця роботи, а також засобом доставки потерпілої ОСОБА_6 , до лікувального закладу, остання є його рідною донькою і на даний час продовжує лікування.
Представник потерпілої ОСОБА_6 , - ОСОБА_5 , у судовому засіданні надала пояснення про те, що вона перебуває у шлюбі з обвинуваченим ОСОБА_3 . Вони мають спільну дитину ОСОБА_6 . Оскільки вона є дружиною обвинуваченого, то в силу ст.63 Конституції України відмовляється надавати пояснення щодо члена своєї сім`ї, а саме свого чоловіка ОСОБА_3 . Будь-яких претензій до останнього не має. Наслідки, передбачені ч.3 ст.349 КПК України їй зрозумілі. Також просить суд не застосовувати до ОСОБА_3 , суворого виду та міри кримінального покарання і надати можливість йому виправитися без ізоляції від суспільства. Не позбавляти права керування транспортними засобами, так як транспортний засіб у неї та ОСОБА_3 , є основним засобом пересування до місця роботи останнього та засобом доставки їхньої доньки - потерпілої ОСОБА_6 , до лікувального закладу, яка на даний час продовжує лікування.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 , повністю визнав свою винність у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та у відповідності до ч.3 ст.349 КПК України при дослідженні доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченим та іншими учасниками судового провадження змісту цих обставин, встановивши чи не має сумніву у добровільності їх позицій, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити фактичні обставини справи в апеляційному порядку, суд користуючись правом, наданим ч.3 ст.349 КПК України і відсутністю заперечень учасників судового провадження, вважає достатнім обмежитись допитом обвинуваченого, потерпілої та дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_3 .
Показання обвинуваченого ОСОБА_3 , надані ним під час судового розгляду про обставини вчинення вищезазначеного кримінального правопорушення з визнанням у повному обсязі своєї винності у висунутому обвинуваченні, з точки зору належності, допустимості, суд вважає достовірними та об`єктивними, оскільки вони є логічними, детальними, послідовними та достатніми в сукупності з іншими зібраними доказами, з точки зору взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Таким чином, суд допитавши обвинуваченого, потерпілу та дослідивши матеріали, що характеризують особу обвинуваченого, в їх сукупності, вважає, що винність обвинуваченого ОСОБА_3 , у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України при обставинах, викладених в обвинувальному акті, повністю доведеною.
Дії обвинуваченого ОСОБА_3 , суд кваліфікує за ч.2 ст.286 КК України, оскільки він своїми необережними діями, які виразилися в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілій ОСОБА_6 , тяжкі тілесні ушкодження.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 ,у відповідності до ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого.
Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відповідно до ст.66 КК України, судом визнаються, як щире каяття у вчиненому злочині.
Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.
Відповідно до п.6 Постанови пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» роз`яснено, що відповідно до ч.2 ст.67 КК України суд, установивши наявність зазначених у пунктах 2, 6, 7, 9, 10, 12 ч.1 цієї статті обтяжуючих обставин, зобов`язаний навести їх у вироку та врахувати при призначенні покарання. Обставини, передбачені пунктами 1, 3, 4, 5, 8, 11, 13 ч.1 ст.67 КК України, суд залежно від конкретних обставин справи (зокрема, за відсутності зв`язку якоїсь із названих у цих пунктах обставин зі злочином) вправі не визнати обтяжуючими, навівши у вироку відповідні мотиви.
Як зазначено у обвинувальному акті (а.с.4), органом досудового слідства СВ Олевського РВ УМВС України в Житомирській області було встановлено обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст.67 КК України, як вчинення злочину щодо малолітньої особи, що підпадає під п.6 ч.1 ст.67 КК України, як обставина, яка обтяжує покарання.
Однак, суд у відповідності до ч.2 ст.67 КК України не визнає цю обставину такою, що обтяжує покарання, оскільки, вона не пов`язана із вчиненим необережним злочином, не обумовлювала його вчинення, не спровокувала та не сприяла його вчиненню, оскільки зазначений злочин не було вчинено безпосередньо (саме) щодо малолітнього, який перебуває в стані, обумовленому об`єктивними чи суб`єктивними чинниками і внаслідок якого потерпілий не здатний уникнути злочинного посягання або чинити опір злочинцю.

Відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого та має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженим, так і іншими особами.
За роз`ясненнями, що містяться в п.п. 20, 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» при призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, але й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб, а також обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, та особу винного. У кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст.286 і ст.287 КК необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.
Разом з тим визначаючи міру і вид покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує також і те, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, вчинив кримінальне правопорушення, яке є необережним, має постійне місце роботи і проживання, по місцю проживання та роботи характеризується позитивно, його вік та його ставлення до вчиненого, має на утриманні троє малолітніх дітей 2009, 2012, 2015 років народження, його сім`я є багатодітною, повного визнання своєї провини у вчиненні кримінального правопорушення в судовому засіданні, про що свідчить не байдужість ОСОБА_3 , стосовно вчиненого та наслідків від вчиненого кримінального правопорушення, думку потерпілої, яка просить суд не застосовувати до ОСОБА_3 , суровий вид і міру кримінального покарання, пов`язаного з позбавленням волі та з врахуванням вказаних вище пом`якшуючих обставин, разом із конкретними обставинами справи, відсутністю обтяжуючих обставин, що свідчить про те, що ОСОБА_3 , як особа не являє собою підвищено суспільно-небезпечною особою, що істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого, з врахуванням особи винного, суд приходить до висновку про можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 , ст.75 КК України і на підставі викладеного обрання до нього кримінального покарання, пов`язаного з позбавленням волі в мінімальних межах санкції частини статті, за якою він притягується до кримінальної відповідальності та на підставі ст.75 КК України звільнення від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк та поклавши на нього передбачені ч.1 п.п.2,3,4 ст.76 КК України обов`язки.
При вирішенні питання про призначення додаткового покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд враховує думку прокурора, який просить не застосовувати до обвинуваченого додаткове покарання стосовно позбавлення його такого права, що підтримано також і представником потерпілої та самим обвинуваченим, враховуючи особу обвинуваченого, право суду на обрання додаткового покарання, передбаченого санкцією частини статті, суд приходить до висновку щодо недоцільності застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами.
Зазначений вид і міра кримінального покарання на думку суду є справедливою, необхідною і цілком достатньою для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визначено, що кожна особа має право на справедливий суд.
Цивільний позов по кримінальному провадженню не заявлено.
Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. З огляду на зазначене, із обвинуваченого ОСОБА_3 , підлягають стягненню витрати на користь держави за проведення експертиз, в розмірі 613.80 грн.
Долю речових доказів вирішити згідно ч.9 ст.100 КПК України.
Заходи забезпечення кримінального провадження до обвинуваченого не обиралися.

На підставі наведеного та, керуючись ст.63 Конституції України, ст.ст.100, 118, 122, 124, 314-318, 349, 368, 370, 373, 374, 375, 376, 392, 393, 395 КПК України, ст.ст.50, 51, 63, 65-67, 75, 76, ч.2 ст.286 КК України, суд -

У Х В А Л И В:
Визнати винуватим ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, і призначити йому покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді трьох років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням із встановленням йому одного року іспитового строку, поклавши на засудженого передбачені ст.76 КК України обов`язки:

- не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції;

- повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи;

- періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.
Після набранням вироком законної сили речові докази по кримінальному провадженню, а саме: автомобіль, марки «Volkswagen», моделі «Golf», державний номерний знак НОМЕР_2 , який передано на відповідальне зберігання ОСОБА_3 , АДРЕСА_1 повернути останньому.

Матеріали кримінального провадження № 0000330 залишити при обвинувальному акті, з подальшим їх зберіганні при кримінальному провадженні № 287/420/15-к.
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків у матеріалах кримінального провадження відсутній, на користь держави кошти в сумі 613 (шістсот тринадцять) грн., 80 коп., витрат на залучення експерта.
Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
На вирок може бути подана апеляція до Апеляційного суду Житомирської області, через Олевський районний суд Житомирської області на протязі 30 днів з дня його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Суддя: ОСОБА_1