Номер провадження: 11-кп/785/1101/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.10.2015 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 09.09.2014 р., по кримінальному провадженню №0005881 відносно:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Молодогвардійськ Луганської області, громадянина України, не працюючого, холостого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого в силу ст. 89 КК України,
-обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України,
встановив:
Вироком суду 1-ї інстанції ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України та йому призначено покаранняу вигляді 4 років і 6 місяців позбавлення волі.
Задоволені позовні вимоги ОСОБА_10 та стягнуто з ОСОБА_7 на її користь майнову шкоду в розмірі 2500 гривень.
Обвинуваченому ОСОБА_7 залишений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу. Строк відбуття покарання ОСОБА_7 обчислений з дня його затримання, а саме з 25.09.2013 року.
Вирішено питання щодо речових доказів.
Зазначеним вироком суду 1-ої інстанції, ОСОБА_7 визнаний винуватими у вчиненні злочину за наступних обставин.
10.09.2013 року, в період часу з 21 год. до 22 год. 30 хв., ОСОБА_7 , з метою реалізації злочинного умислу, спрямованого на відкрите викрадення чужого майна, прибув до торгівельного павільйону, який розташований біля будинку АДРЕСА_2 , де застосував насильство до продавця ОСОБА_10 , яке виразилося в нанесенні їй удару кулаком в область голови та яке було небезпечним для її життя та здоров`я, від чого потерпіла впала на підлогу. Отримавши таким чином можливість вільного доступу до приміщення торгівельного павільйону, ОСОБА_7 проник всередину приміщення, де відкрито, з корисливих мотивів, заволодів коштами у розмірі 2500 гривень, які перебували у віданні ОСОБА_10 . Заволодівши вказаним способом чужим майном, ОСОБА_7 з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденими грошима на свій розсуд.
В апеляційній скарзі та доповненнях до неї, обвинувачений ОСОБА_7 зазначив, що вказаний вирок підлягає скасуванню, у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, проведенням судового розгляду одностороннє з обвинувальним нахилом, з порушенням норм кримінального процесуального законодавства, обґрунтовуючи свої доводи наступним:

- судом 1-ої інстанції вибірково досліджені матеріали справи та безпідставно відхилені його клопотання про одночасний допит свідків, чим порушений принцип змагальності сторін, та порушено його право на захист;

- не взято до уваги те, що наявність торговельного павільйону, з якого були викрадені кошти не підтверджена належними доказами, як і те, що ОСОБА_10 є продавцем даної торгової точки;

- сума матеріальної шкоди встановлена судом лише зі слів потерпілої та нічим не підтверджена;

- при його затриманні та огляді грошові кошти, які він начебто викрав у ОСОБА_10 не виявлені та не вилучені працівниками міліції;

- судом 1-ої інстанції не враховано те, що потерпіла ОСОБА_10 оговорює його, переслідуючи власну мету виселити його із найманого житла, а також прикриття боргу свідка ОСОБА_11 за придбані продукти;

- суд 1-ої інстанції не обґрунтував у вироку, чому він прийняв версію обвинувачення та чим спростовуються його показання про непричетність до вчинення злочину, та не спростував «змову», яка мала місце між потерпілою ОСОБА_10 та свідком ОСОБА_12 та не усунув суттєві суперечності в їх показаннях щодо кількості ударів, нанесених потерпілій.

У зв`язку з викладеним, обвинувачений просив дослідити матеріали кримінального провадження, вирок суду скасувати та виправдати його.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника, які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти їх задоволення, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частина 1 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді 1-ої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

В зв`язку із заявленим під час апеляційного розгляду клопотанням обвинуваченого, апеляційний суд повторно дослідив письмові докази по провадженню та приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КПК України, … суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Незважаючи на невизнання вини обвинуваченим ОСОБА_7 , його винуватість у вчиненні вказаного злочину підтверджується дослідженими в ході судового розгляду доказами, а саме:

- показаннями потерпілої ОСОБА_10 , допитаної в суді 1-ої інстанції про те, що у вересні 2013 року вона неофіційно працювала продавцем в торгівельному павільоні, який розташований біля будинку за адресою: АДРЕСА_2 . Ввечері 10.09.2013 року, можливо біля 19 год., до неї за допомогою звернулася її знайома ОСОБА_13 , яка просила заспокоїти квартиранта її подруги. Вона закрила павільйон і пішла на квартиру. Там вона побачила чоловіка, як вона пізніше дізналась ОСОБА_14 , який, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, що було видно по його поведінці, з початку вихватив в неї телефон, а потім схватив її за волосся і побіжно вдарив її об дверний косяк, після чого вона впала на підлогу. Коли вона лежала на підлозі, ОСОБА_15 ногами товкав її до виходу. Після того, як ОСОБА_15 заспокоївся, вона вийшла з квартири і пішла працювати до павільйону. Приблизно о 22 - 22.30 годині, вона відкрила двері павільону та вийшла на вулицю викинути сміття, де їй був нанесений удар по голові ззаду, від якого вона впала на землю. Одразу після падіння вона почала підійматися з землі та підійшовши до дверей павільйону побачила, як із нього швидко вибігає ОСОБА_15 , який в руках тримав коробку від чаю, в якій знаходилась виручка за проданий товар у сумі 2500 гривень. ОСОБА_16 направився с цією коробкою у двори близрозташованих домів. Приблизно через 15 хвилин вона подзвонила сину з проханням про допомогу. Коли син прийшов, вона показала куди побіг ОСОБА_15 . Потім син, повідомив, що він бачив ОСОБА_15 , але не зміг його затримати, оскільки в нього був ніж та палка. Крім того, в момент, коли вона піднімалася з землі, до павільйону підійшла її знайома ОСОБА_13 , яка бачила, як вже з коробкою в руках з приміщення магазину вибігав ОСОБА_15 ;

- показаннями свідка ОСОБА_12 , допитаної в суді 1-ої інстанції, яка пояснила, що починаючи з травня 2013 року вона мешкає в гуртожитку, який розташований по АДРЕСА_3 . Поблизу з гуртожитком розташований торгівельний павільйон, в якому продавцем працює ОСОБА_17 , з якої в неї склалися хороші стосунки. На початку серпня 2013 року, вона прийшла до своєї знайомої ОСОБА_18 , з якою в неї була домовленість про оренду кімнати. Проте в`їхати до неї вона не могла, оскільки кімнату не бажав звільнити жилець, який вже орендував цю кімнату. З цього приводу в той вечір в квартирі відбувся конфлікт, в ході якого квартирант ОСОБА_19 , як їй стало відомо пізніше його прізвище ОСОБА_15 , спочатку закрив двері кімнати, де вона знаходилась і не випускав її та, перебуваючи у кімнаті з ОСОБА_19 і ОСОБА_20 , повалив останню на підлогу і почав штурхати її ногами по тулубу. Після того, як ОСОБА_15 заспокоївся, ОСОБА_20 пішла працювати у павільйон. Приблизно о 21 годині, вона пішла до ОСОБА_10 справитись про її стан та купити продукти харчування. Коли вона підійшла до павільйону, де працювала ОСОБА_10 , то побачила, як біля павільйону, приблизно на відстані два метри, з землі підіймається ОСОБА_20 . Поки вона підіймалася, саме в цей момент з приміщення павільйону швидко вибіг ОСОБА_15 , в руках якого була картонна коробка невеликого розміру, світлого кольору. Коли ОСОБА_20 вже піднялася з землі, вона підійшла до двері павільйону та почала кричати ОСОБА_15 навздогін, щоб він повернув коробку, але він виразився в її адресу нецензурною лайкою, після чого одразу побіг в бік поблизу розташованих будинків. ОСОБА_20 одразу зайшла до приміщення павільйону, оглянула його та пояснила їй, що цей чоловік ударив її ззаду по голові, від чого вона впала, забіг до приміщення павільйони і забрав звідти коробку від чаю, в якій були грошові кошти в сумі 2500 гривень.

З приводу написання пояснень на ім`я захисника, свідок заявила, що нею дійсно були дані пояснення захиснику обвинуваченого, де вона заявила про обмову ОСОБА_15 . Разом з цим, як на стадії досудового слідства, так і при судовому розгляді кримінального провадження, вона поясняла, що така заява була зроблена нею під тиском постійних погроз фізичної розправи над нею та членами її сім`ї, які висловлювались їй як по телефону, так і на вулиці, у тому числі і її знайомою ОСОБА_21 . В судовому засіданні суду 1-ої інстанції, ОСОБА_12 наполягла на раніше даних нею показах і просила прийняти до уваги саме їх;

- повідомленням оператора служби «102» від 10.09.2013 року, згідно з яким о 23.30 год. надійшло повідомлення, що по вул. Космонавтів, 27/1 постійний покупець заволодів грошовими коштами продавця ОСОБА_10 в сумі 2500 грн.; т.1 а.с.2

- протоколом прийняття заяви ОСОБА_10 про вчинене кримінальне правопорушення від 11.09.2013 року, згідно з яким ОСОБА_10 просила прийняти заходи щодо малознайомої особи на ім`я « ОСОБА_22 », яка в торговому павільйоні відкрито заволоділа її грошовими коштами в сумі 2500 грн.; т.1 а.с.3

- протоколом огляду місця події від 11.09.2013 року та фото-таблицею до нього, згідно з яким був оглянутий торговельний павільйон по АДРЕСА_2 після вчинення злочину; т.1 а.с.6-10

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, складеним з участю свідка ОСОБА_12 від 12.09.2013 року, згідно з яким вона впізнала особу, зображену на фото №3 ( ОСОБА_14 ), яка 10.09.2013 року вибігала із торгівельного павільйону, тримаючи в руках картонну коробку; т.1 а.с.35-36

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, складеним з участю потерпілої ОСОБА_10 від 12.09.2013 року, згідно з яким потерпіла впізнала особу, зображену на фото №4 ( ОСОБА_14 ), яка 10.09.2013 року відкрито заволоділа її грошовими коштами та наніс їй удар в область голови; т.1 а.с.37-38

- висновком судово-медичного експерта №3113 від 4.08.2010 року, згідно якого у ОСОБА_10 виявлені тілесні ушкодження у вигляді синця волосистої частини голови, яки могли бути спричинені 10.09.2013 року від дії тупого предмету, у тому числі і від однократного удару кулаком та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. т.1 а.с.44-46

Апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи обвинуваченого про те, що судом 1-ої інстанції не були враховані його показання щодо обставин події, оскільки вони спростовуються мотивувальною частиною вироку суду (т.2 а.с. 136), відповідно до якої суд надав критичну оцінку його позиції вказавши, що він дає неправдиві свідчення з метою уникнення відповідальності за вчинений злочин, оскільки його показання спростовуються іншими дослідженими в судовому засіданні доказами, зокрема, показаннями потерпілої ОСОБА_10 , свідка ОСОБА_12 та іншими наведеними вище доказами.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи ОСОБА_7 про те, що не підтверджена відповідними реєстраційними документами наявність торговельного павільйону, як і те, що ОСОБА_10 є продавцем даної торгової точки, оскільки відповідно до протоколу огляду місця події від 11.09.2013 року та фото-таблиці до нього було оглянуто приміщення торгівельного павільйону по АДРЕСА_2 після вчинення злочину (т.1 а.с.6-10), де працювала ОСОБА_10 ..

Законність розміщення даного павільйону, а також підстави, на яких ОСОБА_10 працювала в ньому продавцем не можуть вплинути на обсяг обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_7 , оскільки предметом злочину були грошові кошти.

Фактичне розміщення торгової точки за вказаною адресою підтверджено належним та допустимим доказом - протоколом огляду місця події від 11.09.2013 року, результати якого сторонами кримінального провадження не оспорюються.

Під час досудового розслідування та розгляду провадження в суді 1-ої інстанції клопотань від ОСОБА_7 або його захисника про встановлення законності розміщення даного торгового павільйону, та підстав роботи в ньому ОСОБА_10 не заявлялось.

Доводи ОСОБА_7 про те, що при його затриманні та огляді грошові кошти, які він начебто викрав у ОСОБА_10 не виявлені, що свідчить про його непричетність до вчинення злочину, являються необґрунтованими, оскільки факт відкритого заволодіння майном підтверджений показаннями потерпілої, а також свідка ОСОБА_12 , не довіряти яким у апеляційного суду підстав не має. Окрім того, факт проведення обшуку ОСОБА_7 працівниками міліції після його доставлення в ОВС будь-якими доказами не підтверджений.

Апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи обвинуваченого про те, що судом 1-ої інстанції не враховано те, що потерпіла ОСОБА_10 оговорює його, переслідуючи власну мету виселити його із найманого житла, а також прикриття боргу свідка ОСОБА_11 за придбані продукти, оскільки окрім його показань, вони нічим не підтверджені, отже являються голослівними.

Крім того, показання потерпілої ОСОБА_10 про обставини вчинення злочину ОСОБА_7 , підтверджуються висновком судово-медичного експерта №3113 від 4.08.2010 р., згідно якого у неї виявлені тілесні ушкодження у вигляді синця волосистої частини голови, які могли бути спричинені 10.09.2013 року від дії тупого предмету, у тому числі і від однократного удару кулаком.

Отже, вказані докази спростовують доводи обвинуваченого про наявну проти нього «змову» зі сторони потерпілої та свідка, оскільки, експертом зафіксоване наявне одне ушкодження на голові потерпілої.

Щодо доводів обвинуваченого про те, що не був доведений умисел, мотив, мета вчинення злочину, апеляційний суд вважає їх безпідставними, оскільки, як вбачається з мотивувальної частини вироку суду, мотивом вчинення ОСОБА_7 інкримінованого йому злочину було визнано користь, умисел обвинуваченого був спрямований на заволодіння чужим майном грошовими коштами.

Стосовно доводів обвинуваченого про те, що суд 1-ої інстанції порушив його право на захист, необгрунтовано відхиляв його клопотання, не прийняв до уваги показання свідків захисту, які вважали його невинуватим, апеляційний суд вважає їх голослівними, так як суд 1-ої інстанції розглянув кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 з дотриманням вимог глави 28 КПК України.

Так, з моменту затримання, а саме з 25.09.2013 р. ОСОБА_7 було забезпечено право на захист та призначений захисником адвокат ОСОБА_23 , від якого він згодом відмовився в зв`язку з укладанням угоди з адвокатом ОСОБА_24 .. В подальшому, обвинувачений ОСОБА_7 ще двічі змінював захисників.

Отже, обвинувачений ОСОБА_7 був представлений захисником на всіх стадіях кримінального провадження.

Клопотання ОСОБА_7 під час судового розгляду, були розглянуті та частково задоволені.

Твердження ОСОБА_7 про те, що суд 1-ої інстанції безпідставно відхилив його клопотання про одночасний допит потерпілої, свідків обвинувачення та захисту являється безпідставним, так як відповідно до ч. 14 ст. 352 КПК України суд має право призначити одночасний допит двох чи більше вже допитаних учасників кримінального провадження для з`ясування причин розбіжностей в їхніх показаннях.

Отже, одночасний допит двох чи більше вже допитаних учасників кримінального провадження це право, а не обов`язок суду, яким він може скористатися у встановленому законом випадку.

По клопотанням обвинуваченого та його захисника були допитані свідки захисту, а саме ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , показанням яких суд 1-ої інстанції надав об`єктивну критичну оцінку, вважаючи їх непереконливими, так як ОСОБА_25 являється рідним братом обвинуваченого, а ОСОБА_26 близьким товаришем.

Показання свідка ОСОБА_27 , є показаннями з чужих слів, а саме зі слів свідка ОСОБА_12 , які остання спростувала в суді 1-ої інстанції, а відповідно до ч.6 ст. 97 КПК України показання з чужих слів не може бути допустимим доказом факту чи обставин, на доведення яких вони надані, якщо показання не підтверджується іншими доказами, визнаними допустимими згідно з правилами, відмінними від положень частини 2 цієї статті.

Апеляційний суд вважає, що обставини, які викликали сумнів у неупередженості судді при розгляді зазначеного кримінального провадження - відсутні.

Більш того, головуючий по справі суддя 1-ої інстанції, допускаючи порушення ст.ст. 395, 397 КПК України, якими передбачено надіслання отриманої апеляційної скарги, разом із матеріалами кримінального провадження до суду апеляційної інстанції через три дні після закінчення строку на апеляційне оскарження вироку на протязі десяти місяців здійснив більше 140 доставок обвинуваченого ОСОБА_7 до суду 1-ої інстанції для забезпечення його ознайомлення з двома томами кримінального провадження.

Зазначені обставини свідчать про зловживання обвинуваченим ОСОБА_7 наданим йому правом на ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що суд 1-ої інстанції у вироку надав об`єктивну оцінку фактичним обставинам справи та особі обвинуваченого, правильно кваліфікував його дії за ч. 3 ст. 186 КК України як відкрите заволодіння чужим майном (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, поєднане з проникненням до іншого приміщення.

Окрім того, суд 1-ої інстанції врахував обставини, які обтяжують покарання і правильно, у відповідності до ст. 65 КК України, призначив йому покарання, передбачене санкцією зазначеної норми КК України, тому немає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 .

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407-409, 414, 418, 419 КПК України, апеляційний суд, -

ухвалив:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 09.09.2014 р. залишити без задоволення.

Вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 09.09.2014 р. відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, залишити без змін.

Ухвала вступає в силу з моменту проголошення й може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту набрання нею законної сили, а обвинуваченим ОСОБА_7 , який утримується під вартою, в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Судді Апеляційного суду Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4