Апеляційний суд Чернівецької області
м. Чернівці «26» січня 2010 р. колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:
Головуючого Кифлюка В.Ф.
Суддів Тарбинського В.Г., Семенка К.М.
при секретарі Ватаманюк - Ірініч М.Я.
за участю прокурора Слюсарюк Л.Р.
та адвоката ОСОБА_1, ОСОБА_2,
розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за апеляціями адвокатів ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2, засудженої ОСОБА_4 та засудженого ОСОБА_5 на вирок Першотравневого районного суду м. Чернівці від 08 липня 2009 року.
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, українця, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні одну малолітню дитину, не працюючого, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця і жителя ІНФОРМАЦІЯ_3, не судимого.
визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 186 ч. 2 КК України і призначено покарання у виді 4 (чотирьох) років 6 місяців позбавлення волі.
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, українку, гр. України, яка народилася в с. Кадубівці Заставнівського району Чернівецької області, проживає в ІНФОРМАЦІЯ_5, ІНФОРМАЦІЯ_6, розлучену, працюючу ПП на ринку «Нижній» по вул. Удонова в м. Чернівцях, не судиму,
визнано винуватою у вчиненні злочину, передбачено ст. 186 ч.2 КК України і призначено покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
року народження, гр. України, уродженця Кіровоград, проживаючого в м Чернівці вул. Барбюса 33/2 з середньою освітою, працюючою, судимого:
05.11.2002 року Кіровським районним судом м. Кіровоград за ст. ст. 309 ч 1, 188 ч. 2, 70 КК України на 6 років позбавлення волі:
: гідно ст. 5 п. б «Закону України про Амністію» постановою Коломийського міськрайонного суду від 31.05.2005 р. невідбуту частину покарання йому буде скорочено на 1/2, постановою Коломийського міськрайонного суду Івано- Франківської області від 23.11.2005 р. звільнено умовно-достроково на один рік 25 днів, визнано винуватим у вчиненні злочинів передбачених ст. ст. 185 ч.1, 186 ч.2 КК України і призначено покарання:
-за ст. 185 ч. 1 КК України два роки позбавлення волі.
-за ст. 186 ч.2 КК України чотири роки позбавлення волі.
На підставі ст. 70 ч. 1 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_6М призначено покарання у виді чотирьох років чотирьох місяців позбавлення волі
На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків остаточно призначено ОСОБА_6 шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Кіровського районного суду м. Кіровоград від 05.11.2001 року до призначеного за цим вироком покарання у виді 5 років позбавлення волі.
Вирішено долю речових доказів.
Міру запобіжного заходу засудженим ОСОБА_6, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 залишено у виді тримання під вартою.
Згідно вироку, ОСОБА_6 31.01.2006 року, приблизно о 18 год. 15 хв. в м. Кіровоград, маючи умисел на заволодіння чужим майном, знаходячись в кв. № 4 по вул. академіка Корольова № 19, що належить ОСОБА_7, звідки таємно, скориставшись неуважністю ОСОБА_7 та потерпілої ОСОБА_8, викрав мобільний телефон « Самсунг - 500 » вартістю 602 грн. 10 коп., і якому знаходилась СІМ-карта мобільного оператора «Djиісе» вартістю 50 грн. на рахунку якої знаходились кошти в сумі 3 грн., що належали потерпілій ОСОБА_9, чим завдав їй майнової шкоди на загальну суму 655 грн. 19 коп.
На цей вирок захисники засуджених ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2 та засуджені ОСОБА_5 і ОСОБА_4 подали апеляції.
В своїх апеляціях адвокати ОСОБА_1, ОСОБА_2 та засуджена ОСОБА_11 просили оскаржуваний вирок щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_6 скасувати і справу в цій частині закрити за недоведеністю їхньої участі у вчиненні злочину.
При цьому апелянти вказували на те, що вирок суду щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_6 ґрунтується тільки на показаннях ОСОБА_5, даних ним на досудовому слідстві і від яких він відмовився в судовому засідання. ОСОБА_4 і ОСОБА_6, як вказували апелянти, і на досудовому слідстві і в судовому засіданні давали правдиві показання. Також апелянти вказували те, що між ОСОБА_5 та його матірю ОСОБА_11 і її співмешканцем ОСОБА_6 були неприязні відносини і він їх обмовив, звинувативши у вчиненні разом з ним злочину.
Засуджений ОСОБА_5 та його захисник адвокат ОСОБА_3 в спільно поданій апеляції просили змінити оскаржуваний вирок та призначити ОСОБА_5 покарання за ст. 186 ч.2 КК України із застосуванням ст. 69 КК України. При цьому апелянти посилались на те, що ОСОБА_5 не судимий, позитивно характеризується по місцю проживання, відшкодована шкода потерпілій ОСОБА_10, що ОСОБА_5 сприяв у розкритті злочину, на його утриманні є двоє неповнолітніх дітей.
Заслухавши доповідь судді, підсудних ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6, які підтримали подані ними та в їхніх інтересах захисниками апеляції, адвокатів ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, які просили задовольнити подані ними апеляції, посилаючись на обставини, що наведені в них, провіривши часткове судове слідство по справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що подані апеляції необхідно частково задовольнити.
При цьому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, правильно встановивши фактичні обставини справи, дав неправильну юридичну оцінку діям засуджених в частині вчинення ними злочину, передбаченого ст.186 КК України.
Як вбачається з досліджених судом першої інстанції та перевірених в апеляційній інстанції визнавальних показань ОСОБА_5, даних ним на досудовому слідстві в якості підозрюваного (т.2 а.с. 48-49, 53, 60, 133-13 останній давав послідовні показання про обставини відкритого викрадені майна у ОСОБА_10
Саме ці показання ОСОБА_5 та дані його явки з повинною (т.2 а.с. 2) і де він вказував, що викрадення майна у потерпілої було вчинено ним, ОСОБА_4 організувала вчинення ним цього викрадення, а ОСОБА_6, показав йому помешкання потерпілої, провівши його до будинку останньої, а в послідуючому взявши у нього викраденні ним гроші, відніс їх на квартиру ОСОБА_4, сприяв йому у вчиненні грабежу, суд першої інстанції поклав в основу вироку, кваліфікувавши вчинені дії всіх співучасників як злочин, що вчинені з за попередньою змовою групою осіб.
Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_12, дав показання, що бачив як 16.10.2007 року в підїзд будинку за потерпілої ОСОБА_10 зайшов ОСОБА_5 в руках якого нічого не було. Тоді ж підїзду до нього донісся крик і після того бачив, як звідти вийшов ОСОБА_5 з пакетом в руках.
Таким чином, зібрані по справі та досліджені в суді докази свідчать про те, що виконавцем відкритого викрадення майна у потерпілої ОСОБА_10 буї одна особа-засуджений ОСОБА_5
У звязку з цим дії ОСОБА_4 та ОСОБА_6, які не були співвиконавцями, а були, відповідно, організатором та пособником, у відповідності до ст.29 КК України необхідно кваліфікувати з посиланням - відповідну частину ст.27 КК України і за статтею, яка передбачає злочин вчинений виконавцем і який охоплювався їхнім умислом.
З показань потерпілої ОСОБА_10, свідка ОСОБА_13, який чув крики потерпілої, вбачається, що ОСОБА_5 під час відкритого викрадення майна вчинив щодо потерпілої насильство, яке не є небезпечним для життя та здоровя останньої.
Разом з тим, в справі відсутні докази того, що між співучасниками ОСОБА_4, ОСОБА_6 і ОСОБА_5 була домовленість про те, що таке насильство щодо потерпілої буде чи могло бути застосоване під час викрадення у неї майна.
В судовому засіданні першої інстанції та в апеляційній інстанції така доказів також здобуто не було.
А тому колегія суддів вважає, що в діях ОСОБА_5, який під час вчинення грабежу, застосував насильство до потерпілої.
Оскільки не знайшло свого підтвердження вчинення ОСОБА_4 і ОСОБА_6 грабежу за попередньою змовою групою осіб, їхнім умислом не охоплювалось можливість застосування ОСОБА_5 під час відкритого викрадення майна, насильства до потерпілої, інші кваліфікуючі ознаки грабежу їм не інкримінувалися судом, колегія суддів вважає, що дії ОСОБА_4 необхідно кваліфікувати за ст.ст. 27 ч.3, 186 ч.1 КК України, оскільки вона підшукала виконавця та пособника вчинення грабежу, вказала на особу, у якої необхідно було викрасти майно, приймала участь в розподілі викраденого майна - була організатором вчинення злочину, а дії ОСОБА_6 колегія суддів вважає за необхідне кваліфікувати за ст.ст. 27 ч.5, 186 ч.1 КК України, так як він своїми діями сприяв вчиненню відкритого викрадення чужого майна ОСОБА_5, переніс в послідуючому викрадене майно в квартиру ОСОБА_4
Дії ОСОБА_5 колегія суддів вважає як необхідне кваліфікувати за ст.186 ч.2 КК України оскільки він вчинив відкрите викрадення чужого майна із застосуванням до потерпілої насильства, яке не є небезпечним для життя та здоровя останньої. Також колегія суддів вважає за необхідне виключити з мотивувальної частини вироку вказівку на вчинення ОСОБА_5 грабежу за попередньою змовою групою осіб.
Винність ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 185 ч.1 КК України при обставинах наведених у вироку, не оспорюється апелянтами, а тому колегія суддів не наводить доводів на підтвердження висновків суду щодо цього обвинувачення.
При цьому колегія суддів вважає правдивими показання ОСОБА_5, дані ним на досудовому слідстві, де він вказував, що вчинив грабіж у співучасті з ОСОБА_4 і ОСОБА_6 та вважає, що суд першої інстанції правильно поклав їх в основу вироку, оскільки вони в сукупності з іншими дослідженими доказами по справі вказують на причетність до вчиненого всіх засуджених.
Посилання апелянтів на те, що ОСОБА_4 та ОСОБА_6 не причетні до вчинення відкритого викрадення майна у ОСОБА_10, суперечить обєктивним обставинам справи та доказам, дослідженим судом під час судового слідства та в апеляційній інстанції. Заперечення засудженими ОСОБА_4 і ОСОБА_6 вчинення злочину колегія суддів визнає за обраний ними спосіб захисту та намаганням уникнути відповідальності за вчиненні дії.
А тому вимоги апелянтів про скасування вироку щодо ОСОБА_4 і ОСОБА_6 за ст.186 ч.2 КК України та закриття справи щодо них в цій частині за недоведеності їхньої участі у вчиненні злочину задоволенню не підлягають.
Призначаючи вид і міру покарання ОСОБА_4 за ст.ст.27 ч.3, 186 ч.1 КК України, колегія суддів враховує суспільну небезпечність вчиненого, тяжкість злочину, те, що вона раніше не судима, потерпілій відшкодовано шкоду, позитивно характеризується по місцю проживання, злочин вчинила в стані алкогольного спяніння і вважає за необхідне призначити їй покарання у виді позбавлення волі в межах строку перебування її під вартою.
Призначаючи вид і міру покарання ОСОБА_6 за вчинення злочинів, передбачених ст.ст.185 ч.1, ст.27 ч.5, 186 ч.1 КК України, колегія суддів враховує тяжкість вчинених злочинів, дані про його особу, роль його вчинених злочинах, що він визнав свою вину за ст.185 ч.1 КК України потерпілій відшкодовано шкоду, що він добре характеризується по місцю проживання, що він хворіє, злочини вчинив в стані алкогольного спяніння, вважає за необхідне призначити йому покарання у виді позбавлення вол межах санкцій ст.ст.185 ч.1, 186 ч.1 КК України.
Призначаючи вид і міру покарання ОСОБА_5 за ст.186 ч.2 КК України колегія суддів враховує тяжкість вчиненого ним злочину, особу винного, обставини що помякшують і обтяжують покарання.
Те, що ОСОБА_5 визнав свою вину частково, сприяв розкрил злочину, на його утриманні перебуває малолітня дитина, потерпілі відшкодовано заподіяну шкоду, колегія суддів визнає за помякшуючі покарана обставини.
Те, що ОСОБА_5 вчинив злочин в стані алкогольного спяніння колегія суддів визнає обтяжуючою покарання обставиною.
Враховуючи всі наявні помякшуючі покарання обставини, те, ОСОБА_5 раніше не судимий, позитивно характеризується по місцю проживання, колегія суддів вважає можливим при призначенні покарання йому застосувати правила ст.69 КК України та призначити покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ст.186 ч.2 КК України.
Також у звязку з відшкодовуванням потерпілій ОСОБА_10 матеріальної шкоди та відсутністю у потерпілої претензій матеріального характеру до засуджених, колегія суддів вважає за необхідне скасувати арешт на нерухомого майно ОСОБА_4 та ОСОБА_5, накладений органами досудового слідстві.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст.365, 366, 370 КПК Україні колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернівецької області,-
Апеляції засуджених ОСОБА_4, ОСОБА_5 та адвокатів ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2 задовольнити частково.
Вирок Першотравневого районного суду м. Чернівців від 08 липня 2010 року щодо ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 змінити.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_4 зі ст. 186 ч. 2 КК України на ст. 27 ч.3, 186 ч. 1 КК України та призначити їй покарання 2 роки 3 місяці 9 дня позбавлення волі.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_6 зі ст. 186 ч. 2 КК України на ст. ст. 27 ч.5, 186 ч.1 КК України та вважати засудженим його за цей злочин 1 рік і| місяців позбавлення волі,

- за ст. 185 ч. 1 КК України на два роки позбавлення волі.

На підставі ст. 70 ч. 1 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_6 два роки позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Кіровського районного суду м. Кіровоград від 05.11.2002 р. і остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді два роки 6 місяців позбавлення волі.

ОСОБА_5 за ст. 186 ч. 2 КК України призначити покарання із застосування ст. 69 КК України у виді трьох років шести місяців позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання засудженим ОСОБА_5 обчислювати з 17.10.2007 року, ОСОБА_6 з 09.11.2007 року. ОСОБА_4 з 17.10.2007 року.

Засуджену ОСОБА_4 у звязку з відбуттям строку покарання з під варти звільнити негайно.

Зняти арешт на нерухоме майно ОСОБА_4 та ОСОБА_5, накладений органами досудового слідства.

В решті вирок залишити без змін.

Головуючий Кифлюк В.Ф.

Судді Тарбинський В.Г.

ОСОБА_14

Копія вірна: