Справа № 346/4501/15-к
Провадження № 1-кп/346/289/15
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2015 року м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд

Івано-Франківської області

в складі головуючого-судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши в судовому засіданні в залі судових засідань в м.Коломиї клопотання захисника про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 , який обвинувачується за ч.3 ст.190 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

28.09.2015 року до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області надійшло дане кримінальне провадження, внесене в Єдиний державний реєстр досудових розслідувань за №0000259 від 24.12.2012 року, а 15.10.2015 року вказане клопотання.

ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що він умисно з корисливих мотивів, зловживаючи довірою ОСОБА_4 , яка грунтувалася на довірливих відносинах, що склалися між ними внаслідок знайомства, з метою заволодіння його майном, на початку лютого 2006 року попросив позичити йому грошові кошти в сумі 4 000 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на момент вчинення злочину становило 20 200 грн., які зобов`язався повернути найближчим часом, однак, наміру повертати їх не мав. Крім того, 13.02.2006 року, продовжуючи свої злочинні дії, об`єднані єдиним умислом та загальною метою щодо заволодіння шахрайським способом майном ОСОБА_4 , ОСОБА_5 повідомив ОСОБА_7 неправдиву інформацію щодо негайної потреби у коштах в сумі 1000 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 13.02.2006 року становило 5 050 грн., для демонстрації іншій особі без їх використання, які зобов`язався повернути наступного дня, однак, наміру повертати їх не мав. Таким чином, 02.02. та 13.02.2006 року в приміщенні магазину «Мобілка», де ОСОБА_4 здійснював підприємницьку діяльність за напрямком роздрібна торгівля мобільними телефонами, та, будучи введеним в оману, добровільно передав ОСОБА_5 відповідно 4 000 та 1 000 доларів США. Продовжуючи свої злочинні дії, об`єднані єдиним умислом та загальною метою щодо заволодіння шахрайським способом майном ОСОБА_4 , ОСОБА_5 запропонував потерпілому придбати вживану побутову техніку в Республіці Польща, переконавши його в тому що вкана дія є вигідною для нього. ОСОБА_5 разом із ОСОБА_4 приїхали до Республіки Польща, де потерпілий придбав приблизно 40 телевізорів іноземного виробництва за ціною 5000 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на момент вчинення злочину становило 25 250 грн. Після перевезенян придбаних телевізорів на територію України, ОСОБА_5 з метою заволодіння майном ОСОБА_4 , запропонував останньому передати їх для перевірки технічної справності до телемайстра, що потерпілий, довіряючи ОСОБА_5 виконав. Після цього ОСОБА_5 , реалізовуючи свої злочтинні наміри, на протязі вересня і по 23.10.2006 року забрав після ремонту без дозволу та відома ОСОБА_4 придбані ним телевізори, якими розпорядився на власний розсуд. Крім того, ОСОБА_5 запропонував потерпілому придбати за низькими цінами партію мобільних телефонів та переконав його у тому, що вказана дія є вигідною для нього. Так, 18.10.2006 року ОСОБА_4 в приміщенні приватного підприємства «Альфа і К» (м.Київ, вул. Лебединська,3 «б»), будучи введеним в оману, добровільно передав ОСОБА_5 гроші в сумі 14 500 доларів США, вважаючи, що купує мобільні телефонии на всю суму, з яких ОСОБА_5 незаконно заволодів грошима в сумі 7 500 доларів США, що згідно курсу НБУ на той час становило 37 875 грн., та розпорядився ними на власний розсуд. Таким чином, ОСОБА_5 незаконно заволодів грошовими коштами ОСОБА_4 на загальну суму 88 375 грн., чим спричинив йому матеріальну шкоду станом на момент вчинення злочину у великих розмірах.

В судовому засіданні захисник розглядуване клопотання підтримав з підстав, вказаних в останньому. Зокрема, на думку захисника, на даний час ризики, передбачені ст.177 КПК України, відсутні або мінімальні, враховуючи наявність у ОСОБА_5 постійного місця проживання, непрацездатних батьків, малолітньої дочки, а також відсутність за час досудового слідства та раніше будь-яких порушень обов`язків як підозрюваного, обвинуваченого, немає жодних підстав стверджувати про наявність ризику переховування ОСОБА_5 від правосуддя, відсутні ризики знищення доказів, жодних підстав передбачати незаконний впив на свідків не має, ОСОБА_5 не судимий та не притягався раніше до кримінальної відповідальності. Отже, не має жоднмих конкретних підств стверджувати про наявність ризику щодо ОСОБА_5 вчинити інше кримінальне правопорушення. Тому захисник вказує на можливість зміни ОСОБА_5 запобіжного заходу із тримання під вартою на домашній арешт.

Обвинувачений дане клопотання .

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з положеннями п.4 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Підстави для арешту передбачені нормами КК України та КПК України, Конвенцією про захист прав людини і основних свобод людини, а саме ст.5 (право на свободу та особисту недоторканість), а також рішеннями Європейського суду по правам людини.

Основна мета вказаної ст.5 Конвенції заключається в тому, щоб виключити необґрунтоване тримання під вартою особи (рішення Європейського суду з прав людини по справі «Маккей проти Великобританії»). Європейський суду з прав людини звертає увагу, що вимога законності тримання під вартою не може бути задоволена тільки шляхом дотримання національного законодавства, а національне законодавство повинно відповідати Конвенції, включаючи загальні принципи, які в ній відображені (справа «Плесо проти Угорщини»). В рішенні по справі «Джессіус проти Литви» суд роз`яснив, що в розумінні ст.5 Конвенції особа може бути взята під варту на підставі підпункта «с» пункта 1 цієї статті тільки в рамках кримінального судочинства з метою, щоб дана особа предстала перед компетентним органом за наявності обґрунтованої підозри.

Наявність мети доставки підозрюваного до суду повинна розглядатись незалежно від досягнення цієї мети (справа «Пєтков и Профіров проти Болгарії»), а допит в період тримання під вартою проводиться з метою сприяння кримінальному розслідуванню шляхом підтвердження або спростування конкретної підозри, яка стало підставою для тримання під вартою (справа «Броган та інші проти Великобританії», «Лабіта проти Італії»).

Таким чином, тримання під вартою і доставка до компетентного правоохоронного органу особи, щодо якої існує підозра у вчиненні кримінального правопорушення, якщо особа ухиляється або може ухилитись від покладених на неї обов`язків, передбачених законом, є належним засобом.

При вирішенні даного клопотання суд враховує, що судове провадження не завершене, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого злочину, вчиненному у великих розмірах, тривалий час переховувався від слідства, перебував в міжнародному розшуку, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, та існування вказаних в ст.177 КПК України ризиків. Тому суд приходить до висновку про неможливість застосування до обвинуваченого інших більш м`яких запобіжних заходів, оскільки вони будуть недостатніми для запобігання вищевказаним ризикам та забезпечення виконанню обвинуваченим процесуальних обов`язків та судових рішень.

Вказані захисником ОСОБА_6 обставини не можуть слугувати достатніми обставинами, які б надали суду можливість змінити запобіжний запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Отже, в задовоенні клопотання слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.177, 178,183, 331, 369-372, ч. 2 ст. 392 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу із тримання під вартою на домашній арешт ОСОБА_5 , який обвинувачується за ч.3 ст.190 КК України, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1