Справа №639/8793/15-к
Провадж. №1-в/639/892/15
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 грудня 2015 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю: секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , засудженого ОСОБА_4 , представника Холодногірської виправної колонії УДПтС України в Харківській області №18 ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові в режимі відеоконференції між Жовтневим районним судом м. Харкова та Холодногірською виправною колонією УДПтС України в Харківській області №18 провадження за клопотанням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Хмелівка Березновського району Рівненської області, громадянина України, українця, з середньо освітою, не одруженого, проживаючого до затримання за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого востаннє вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18.03.2013 року за ч.2 ст.289, ч.4 ст. 70, ст.71 КК України до 5 років 5 місяців позбавлення волі (ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 05.09.2014, на підставі ст. 6 Закону України «Про амністію у 2014 році» скорочено наполовину невідбуту частину строку покарання у виді позбавлення волі, що призначено вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18.03.2013, відбуваючого покарання у Холодногірській виправній колонії УДПтС України в Харківській області №18,

про умовно дострокове звільнення на підставі ст. 81 КК України,

в с т а н о в и в :
До Жовтневий районний суд м. Харкова надійшло клопотання ОСОБА_4 , в порядку ст. 81 КК України, про умовно-дострокове звільнення від покарання, призначеного йому вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18.03.2013.
В обґрунтування клопотання ОСОБА_4 посилався на те, що вказаним вироком його засуджено за ч.2 ст.289, ч.4 ст. 70, ст.71 КК України до 5 років 5 місяців позбавлення волі. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 05.09.2014, на підставі ст. 6 Закону України «Про амністію у 2014 році» вказане покарання скорочено наполовину. Він відбув більш 2/3 строку покарання та добросовісним ставленням до праці та поведінкою довів своє виправлення, про що свідчить зокрема той факт, що він має 3 заохочень адміністрації колонії за сумлінну поведінку та ставлення до праці. Стягнень не має.
В судовому засіданні ОСОБА_4 вимоги клопотання підтримав, посилаючись на зазначене вище, додавши, що 26.07.2015 року на нього було накладено стягнення, яке він вважає необгрунтованим.
Представники Холодногірської виправної колонії №18 в судовому засіданні проти клопотання ОСОБА_4 заперечував, посилаючись на те, що він не довів свого виправлення, адже змінив свою поведінку на гіршу, допустив порушення, за що 26.07.2015 на нього було накладено стягнення, яке не погашено у встановленому законом порядку.
Прокурор в судовому засіданні також проти клопотання засудженого заперечував, з огляду на наявне в нього стягнення, яке не знято та не погашено.
Вислухавши думку прокурора, представника Холодногірської виправної колонії №18, пояснення ОСОБА_4 , дослідивши надані матеріали особової справи засудженого, суд приходить до такого.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_4 , будучи раніше неодноразово судимим: 1) 10.05.2011 Валківським районним судом Харківської області за ч. ч. 1, 2 ст. 185, ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі, зі звільненням від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з випробуванням, з іспитовим строком на 3 роки; 2) 10.08.2011 Валківським районним судом Харківської області за ч. 2 ст. 190 КК України до 1 року обмеження волі (19.07.2012 за постановою Харківського районного суду Харківської області на підставі ст. 81 КК України звільнений умовно-достроково на невідбуту частину строку покарання 4 місяці 5 днів); 3) 21.12.2012 Валківським районним судом Харківської області за ч. 2 ст. 185, ст. ст. 71, 72 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі; засуджений востаннє вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18.03.2013 року за ч.2 ст.289, ч.4 ст. 70, ст.71 КК України до 5 років 5 місяців позбавлення волі.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 05.09.2014, на підставі ст. 6 Закону України «Про амністію у 2014 році», ОСОБА_4 скорочено наполовину невідбуту частину строку покарання у виді позбавлення волі, що призначено вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18.03.2013.
Відповідно до ст. 12 КК України злочин, за який засуджено ОСОБА_4 , є умисними тяжким.
При цьому, судовим розглядом також встановлено, що злочин, передбачений ч. 2 ст. 289 КК України ОСОБА_4 було скоєно 14.09.2012 , тобто протягом невідбутої частини строку покарання, визначеного вироком Валківського районного суду Харківської області від 10.08.2011, на який його було звільнено умовно-достроково постановою Харківського районного суду Харківської області.
Умовно-дострокове звільнення може бути застосовано до особи, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання, якщо вона відбула не менше трьох чвертей строку покарання, та сумлінною поведінкою та ставленням до праці довели своє виправлення (ч. 2, п. 3 ч. 3 ст. 81 КК України).

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 рахується з 26.01.2013. Кінець строку відбування покарання, з урахуванням ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 05.09.2014 - 23.05.2016 року.
Отже, на момент розгляду клопотання засуджений відбув більш ніж 3/4 строку покарання.
Надаючи оцінку вимогам клопотання в частині матеріального критерію доведеності сумлінною поведінкою та ставленням до праці факту виправлення ОСОБА_4 , необхідно зазначити таке.

Вимогами п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким №2 від 26.04.2002 року визначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

Матеріали про умовно-дострокове звільнення, мають відображати процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, у зв`язку з чим дослідженню підлягають, окрім іншого, дані про попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків тощо (п.13 постанови Пленуму ВСУ №2 від 26.04.2002 року).

Вимогами п.17 вказаної постанови Пленуму ВСУ №2 від 26.04.2002 року встановлено, що судам слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
За час тримання в Харківському слідчому ізоляторі ОСОБА_4 режим тримання не порушував. Стягнень та заохочень не мав.
З 27.05.2013 року ОСОБА_4 відбуває покарання у Холодногірській виправній колонії УДПтС України у Харківській області (№18), де до нього за сумлінну поведінку та ставлення до праці було застосовано 3 заохочення 28.02.2014, 22.04.2014, 22.01.2015.
Тобто, протягом майже 3 років відбування покарання заходи заохочення застосовувались до ОСОБА_4 у період який складає менше року.

При цьому, 28.06.2015 на ОСОБА_4 було накладено стягнення за порушення розкладу дня установи. Вказане стягнення не знято та не погашено у встановленому законом порядку. Законність та обґрунтованість його накладення підтверджується матеріалами особової справи засудженого.

Згідно характеристики ОСОБА_4 за час відбування покарання він характеризується негативно, дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи з метою встановлення з ним неслужбових стосунків; не завжди має охайний зовнішній вигляд; не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснення за ними належного догляду, використання їх тільки за призначенням; до виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість; намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування, достатніх навичок для самостійного їх виконання не має; до реалізації програм диференційованого виховного впливу «професія», «Духовне відродження» ставиться байдуже.

З огляду на викладене, на засіданні комісії установи щодо розгляду матеріалів про умовно-дострокове звільнення засуджених 05.08.2015 було прийнято рішення про відмову в представленні до суду матеріалів стосовно ОСОБА_4 , оскільки він не довів свого виправлення.

Враховуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, а також, що ОСОБА_4 раніше звільнявся умовно-достроково 19.07.2012, та після цього протягом не тривалого періоду часу (менше двох місяців) скоїв декілька умисних злочинів проти власності, один з яких тяжкий, а інший - хоча і середньої тяжкості, проте, був скоєний через 5 днів після звільнення, суд дійшов висновку про відсутність підстав вважати, що цілі покарання ОСОБА_4 були досягнуті та виправлення засудженого настало раніше строку, визначеного судом при його призначенні, тим більше з урахуванням його скорочення ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 05.09.2014.

Таким чином, в задоволенні клопотання ОСОБА_4 про його умовно-дострокове звільнення необхідно відмовити, адже судовим розглядом не встановлено, що він сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Керуючись ст. ст. 537, 539 КПК України, ст. 81 КК України,
п о с т а н о в и в :
У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно-дострокове звільнення на підставі ст. 81 КК України - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги через Жовтневий районний суд м. Харкова протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим ОСОБА_4 - з моменту вручення копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1