АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Єдиний унікальний номер справи: 667/5815/14-к
Справа № 11кп/791/515/15 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія ст. 286 ч. 1 КК України Доповідач: ОСОБА_2

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2015 року колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Херсонської області в складі

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні кримінальне провадження за апеляційними скаргами адвоката ОСОБА_9 , потерпілого ОСОБА_10 , на вирок Комсомольського районного суду м. Херсона від 11 березня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :
Цим вироком:

ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Осокорівка, Нововоронцовського р-ну Херсонської області, громадянина України, з вищою освытою, одруженого, працюючого головним спеціалістом організаційного відділу Херсонської державної адміністрації, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого.

засуджено за ст. 286 ч. 1 КК України до штрафу в сумі 8500 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на три роки.
Постановлено стягнути з ОСОБА_8 на користь держави судові витрати за проведення експертиз в сумі 2020 грн. 38 коп. На користь держави в особі Херсонської обласної клінічної лікарні витрати за лікування потерпілого в сумі 3141 грн. 04 коп. На користь ОСОБА_10 60000 грн. - моральної шкоди, 11371,65 грн. - витрати пов`язані з наданням медичної допомоги, 8341,56 грн. - за пошкодження мопеду, та 700 грн. за проведення оцінки вартості завданого збитку.
Згідно з вироком суду ОСОБА_8 визнано винним та засуджено за те що він, 09 вересня 2013 року близько 20:00 год., керуючи транспортним засобом - автомобілем «Хонда Аккорд», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Леніна зі сторони Корабельної площі у напрямку вул. Комунарів в м. Херсоні, проявив неуважність та безпечність до дорожньої обстановки яка склалася, у порушення вимог п. 2.3.б, п.10.1 Правил дорожнього руху України, а саме не переконавшись що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, виїхав на смугу зустрічного руху, де навпроти буд. № 70 по вул. Леніна в м. Херсоні, скоїв зіткнення з мопедом «Апрілла», без реєстраційного номеру, під керуванням водія ОСОБА_10 та пасажира (особу не встановлено), який рухався у зустрічному напрямку. В результаті ДТП ОСОБА_10 отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді закритих переломів кісток правої голені, струсу головного мозку, ссадин обличчя, правої кисті та крововилив в слизисту правого ока.
В апеляційній скарзі з доповненнями адвокат ОСОБА_9 ставить питання про скасування вироку і повернення матеріалів кримінального провадження на новий судовий розгляд, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповноту досудового та судового слідства.

Адвокат ОСОБА_11 , в своїх запереченнях на апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_9 вказує на безпідставність вимог, які в ній приведені, оскільки захист намагається перекласти відповідальність за вчинене обвинуваченим ОСОБА_8 злочину на потерпілого. Просить суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги адвоката обвинуваченого.

У апеляційній скарзі потерпілого ОСОБА_10 ставиться питання про скасування вироку в частині вирішення цивільного позову, і стягнення на його користь з ОСОБА_8 , витрат на правову допомогу в сумі 4000 грн.

Прокурор, у своїй апеляційній скарзі ставить питання про скасування вироку, і призначення нового розгляду у суді першої інстанції, посилаючись на істотне порушення судом кримінального процесуального закону, зокрема вказуючи на те, що представником потерпілого у провадженні визнано особу, яка не є адвокатом, і не має права на надання безоплатної правової допомоги.

Заслухавши доповідь судді, доводи адвоката ОСОБА_9 на обґрунтування вимог своєї апеляційної скарги, і який наполягав на її задоволенні, пояснення та останнє слово обвинуваченого ОСОБА_8 , який також просив про задоволення апеляційної скарги адвоката та скасування вироку, доводи прокурора щодо своєї апеляційної скарги, та висновок щодо законності вироку й обґрунтованості вимог апелянтів, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає їх підлягаючими частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.І ст.91 КПК України у кримінальному провадженню підлягають доказуванню:

1)
подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);

2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення;

3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат;

4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, всупереч вимогам пункту 1 частини 1 статті 91 КПК України судом поверхово досліджені обставини дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю обвинуваченого ОСОБА_8 , а обставини, які мають суттєве значення для правильного вирішення справи не встановлені.

Так, в мотивувальній частині вироку судом з обвинувачення виключено посилання на порушення ОСОБА_8 п.11.2 ПДР України, а саме, що нерейкові транспортні засоби повинні рухатися як найближче до правого краю проїзної частини. Як було встановлено під час розгляду справи, в момент ДТП ОСОБА_8 , керуючи автомобілем «Хонда» об`їжджав припарковані транспортні засоби. Тобто в даному випадку поняття «рух як найближче до правого краю проїзної частини» включає в себе рух як найближче до правого краю проїзної частини з урахуванням перешкод, які знаходилися біля правого краю проїзної частини. Оскільки на місці ДТП та в подальшому під час досудового розслідування на встановлювалася необхідна відстань для безпечного об`їзду припаркованих транспортних засобів та те, чи рухався ОСОБА_8 з дотриманням цієї відстані, у суду відсутні підстави стверджувати, що обвинувачений допустив порушення п.11.2 ПДРУкраїни і що це порушення призвело до ДТП з негативними наслідками для потерпілого.

З метою встановлення істини у справі стороною захисту під час судового розгляду кримінального провадження заявлялося клопотання про проведення авто технічного дослідження з метою встановлення безпечної відстані для об`їзду перешкод в умовах видимості проїзної частини, яка була встановлена на досудовому слідстві під час відтворення обстановки та обставин події за участю ОСОБА_8 , однак жодним чином не використана під час проведених експертних досліджень.

Також сумнівним виглядає мотивування судом вироку тим, що засудженим ОСОБА_8 були порушені правила пунктів 2.3.6 та 10.1 Правил дорожнього руху України, оскільки під час судового слідства не були встановлені обставини ДТП.

Так, під час судового слідства не встановлений та не підтверджений жодним доказом факт того, що засуджений ОСОБА_8 починав рух, перестроювався чи змінював напрямок руху. Навпаки, як вбачається з вищевикладених підстав виключення з обсягу обвинувачення порушення п.11.2 ПДР України, засуджений ОСОБА_8 рухався як найближче до правого краю проїзної частини наскільки того дозволяли перешкоди у вигляді припаркованих з обох боків дороги транспортних засобів.

Відповідно до показань свідків, допитаних в судовому засіданні, обвинувачений не змінював напрямку руху, перед тим як сталася ДТП.

Посилання у апеляційній скарзі адвоката на те, що сам факт, зіткнення транспортних засобів на умовній полосі руху мопеду потерпілого, сам по собі не є доказом, порушення Правил дорожнього руху обвинуваченим ОСОБА_8 , є слушними і заслуговують на увагу.

Як видно з матеріалів кримінального провадження в ході слідства не була встановлена кількість смуг руху в місці ДТП, а висновки експертиз відносно їх кількості містять протиріччя, які в ході допиту експерта усунуті не були.

У відповідності до вимог пункту 11.3 Правил дорожнього руху України «На дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу».

Чи був обвинувачений об`єктивно спроможній виявити небезпеку та надати перевагу мопеду під керуванням потерпілого? Це питання не досліджувалося, оскільки, на думку експерта, вже сам факт знаходження автомобіля засудженого на зустрічній смузі свідчить про порушення правил дорожнього руху обвинуваченим, та надає йому право не досліджувати це питання експертним шляхом.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження, стороною захисту під час судового слідства заявлялося клопотання про проведення авто технічної експертизи з метою дослідження цього питання, яке судом залишено без задоволення.

Колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги адвоката про те, що відмова у задоволенні цього клопотання, позбавила сторону захисту надати докази невинуватості засудженого, а саме перевірити експертним шляхом, та з`ясувати чи мав обвинувачений об`єктивну можливість запобігти, або уникнути ДТП.

Судом також не дано оцінки доводам сторони захисту в судовому засіданні, про те, що потерпілий ОСОБА_10 не мав права керування транспортним засобом, через що створив небезпеку для інших учасників дорожнього руху.

Також суд не перевірив тверджень обвинуваченого про те, що водієм мопеду грубо порушено правила дорожнього руху, що судовому засіданні підтверджено як показами свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , так і письмовими матеріалами кримінального провадження, а саме протоколом огляду місця події, в якому відображено місце зіткнення транспортних засобів.

Суд першої інстанції, розглядаючи це кримінальне провадження, залишив поза увагою вимоги Постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 грудня 2008 року № 18.

Відповідно до пункту 7 Постанови ПВСУ № 14 від 23.12.2005 року «У випадках, коли передбачені ст. 286 КК суспільно небезпечні наслідки настали через порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту двома або більше водіями транспортних засобів, суди повинні з`ясовувати характер порушень, які допустив кожен із них, а також чи не було причиною порушення зазначених правил одним водієм їх недодержання іншим і чи мав перший можливість уникнути дорожньо-транспортної події та її наслідків. При цьому треба мати на увазі, що за певних умов виключається кримінальна відповідальність особи, яка порушила Правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, котра керувала транспортним засобом».

Перевіркою матеріалів кримінального провадження підтверджуються доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_9 , про те що у досліджених в судовому засіданні експертних висновках наявні чисельні протиріччя та невідповідності матеріалам кримінального провадження, яким суд першої інстанції належної оцінки не дав.

Зокрема, в експертному висновку № 2974 від 21.10.2013 року зазначено, що мопед було надано на дослідження слідчим СВ Комсомольського РВ ХМУ УМВС України в Херсонській області капітаном міліції ОСОБА_14 05.09.2013 року, хоча згідно матеріалів кримінального провадження ДТП відбулося лише 09.09.2013 року, а постанова про призначення експертизи винесена 17.09.2013 року.

Крім того, експерт не дав відповіді на питання «Якщо є несправності, то коли вони виникли?», тобто експертом не встановлювалися пошкодження мопеду та механізм їх утворення. Внаслідок неповноти висновку експерта, у експертизі відсутні дані про механічні пошкодження мопеда на момент дослідження. Який механізм та послідовність їх утворення? І чи могли вони утворитися внаслідок ДТП? Що в свою чергу не узгоджується з висновком трасологічного дослідження № 2975 від 04.11.2013 року де описані пошкодження транспортного засобу - мопеду.

Також ці факти ставлять під сумнів висновок трасологічного дослідження про місце зіткнення транспортних засобів, на яке ,на думку експерта, вказував осип деталей мопеду, оскільки останнім взагалі не встановлено, що ці деталі належать мопеду та відповідно подряпини на асфальто-бетонному покритті дороги залишені саме мопедом, що власно і підтвердив експерт ОСОБА_15 в судовому засіданні, пояснивши, що експертним шляхом не досліджувалася відповідність уламків пошкодженому мопеду.

В дослідницькій частині висновку № 2975 зазначено, що транспортні засоби надані на дослідження слідчим СВ Комсомольського РВ ХМУ УМВС України в Херсонській області ОСОБА_14 30.05.2013 року, тобто більше ніж за 3 місяці до ДТП.

Під час судового слідства, а саме допиту свідків, допиту експерта, дослідження письмових доказів у справі потерпілий в судовому засіданні присутній не був, що позбавило сторону захисту ставити йому запитання з метою уточнень обставин ДТП та встановленню істини у справі.

Крім того, відсутність потерпілого під час судового слідства призвела до порушення права засудженого на перехресний та одночасний зі свідками допити, на що також обґрунтовано посилається у своїй апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_9 .

Відповідно до вимог пункту 5 частини 2 статті 87 КПК України «суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, порушення права на перехресний допит».

Згідно з вимогами ст.325 КПК України «Якщо в судове засідання не прибув за викликом потерпілий, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, залежно від того, чи можливо за його відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, вирішує питання про проведення судового розгляду без потерпілого або про відкладення судового розгляду.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження, стороною захисту під час судового слідства заявлялося клопотання про визнання явки потерпілого в судове засідання обов`язковою.

Колегія суддів вважає обґрунтованим посилання у апеляційній скарзі адвоката на те, що клопотання захисту про визнання явки потерпілого в судове засідання обов`язковим, судом безпідставно залишено без задоволення.

За таких обставин, вирок суду підлягає скасуванню, з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, оскільки судове провадження здійснено за відсутності потерпілого, і крім того, судом були відхилені клопотання учасників судового провадження про вчинення інших процесуальних дій для підтвердження чи спростування обставин, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Під час судового розгляду, судом прийнято позовну заяву потерпілого та доповнення до неї від не уповноваженої особи.

Цивільний позов оголошував, підтримував його та доповнював, в якості представника цивільного позивача - батько потерпілого ОСОБА_10 , ОСОБА_16 , пред`явивши на підтвердження своїх повноважень довіреність. Він же виступав і в судових дебатах в якості представника цивільного позивача, хоча його участь у вироку суду не відображена.

Згідно з вимогами ч.1 ст.63 КПК України, представником цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні може бути:

· особа, яка у кримінальному провадженні має право бути захисником;

-керівник чи інша особа, уповноважена законом або установчими документами, працівник юридичної особи за довіреністю - у випадку, якщо цивільним позивачем, цивільним відповідачем є юридична особа.

Відповідно до ч.1 ст.45 КПК України «Захисником є адвокат, який здійснює захист підозрюваного, обвинуваченого. засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, а також особи, стосовно якої передбачається розгляд питання про видачу іноземній державі (екстрадицію)».

Виходячи з наведеного, з урахуванням положень ч.2 п.5 ст.412 КПК України, керуючись ст. ст. 404,405,407,412,415 КПК України, колегія суддів
п о с т а н о в и л а :
апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Апеляційні скарги адвоката ОСОБА_9 , потерпілого ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Комсомольського районного суду м. Херсона від 11 березня 2015 року відносно ОСОБА_8 скасувати, і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Головуючий (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_4
(підпис) ОСОБА_5
Згідно з оригіналом
Копія ухвали оформлена 17 червня 2015 року
Ухвала набрала законної сили 17 червня 2015 року
Суддя Апеляційного суду
Херсонської області ОСОБА_2