Дата документу Справа № 310/1733/14-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/1956/15 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 310/1733/14-к
Категорія: ст. 186 ч. 1 КК України Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 007440, щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бердянська Запорізької області, без певного місця проживання та реєстрації, до 2015 року був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України,

встановила:
До суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою звернувся перший заступник прокурора Запорізької області ОСОБА_8 , в якій, не оскаржуючи фактичні обставини кримінального правопорушення, доведеність вини обвинуваченого, кваліфікацію його дій, просить вирок Бердянського міськрайонного суду від 14.09.2015 року щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного обвинуваченому покарання, у зв`язку із неправильним застосуванням Закону України про кримінальну відповідальність; постановити свій вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 186 КК України у виді 3 місяців арешту, на підставі ст. ст. 71, 72 КК України, з урахуванням вироку Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21.11.2013 року, остаточно призначити покарання у виді 3 місяців арешту та штрафу у розмірі 850 грн., який виконувати самостійно.

Апелянт вважає, що суд правильно дійшов висновку про доцільність призначення ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 186 КК України у виді арешту строком на З місяці, проте, відповідно до положень ст. 71 КК України та п. 25 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», мав призначити ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю вироків із застосуванням положень ст. ст. 71, 72 КК України, визначивши виконувати вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя самостійно.

Водночас, як вбачається з оскаржуваного вироку суду, покарання ОСОБА_7 за сукупністю вироків відповідно до вимог ст. 71 КК України взагалі не призначено, оскільки після призначення покарання за ч. 1 ст. 186 КК України, суд обмежився лише вказівкою на те, що покарання у виді штрафу за вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя має виконуватись самостійно, що свідчить про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність.

Оскаржуваним вироком ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за ч. 1 ст. 186 КК України до 3 місяців арешту.

Постановлено вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21.11.2013 року за ч. 1 ст. 321 КК України щодо ОСОБА_7 - виконувати самостійно.

Оскаржуваним вироком ОСОБА_7 обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою, та він взятий під варту в залі суду; строк відбуття покарання ОСОБА_7 постановлено обчислювати з моменту його фактичного затримання - з 14.09.2015 року.

Вирішена доля речових доказів на підставі ст. 100 КПК України.

У вироку також зазначено, що ОСОБА_7 раніше судимий 21.11.2013 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 321 КК України до штрафу у розмірі 850 грн., який до цього часу не сплачений.

Згідно з вироком суду, 27.12.2013 року, приблизно о 17 годині, ОСОБА_7 знаходячись у приміщенні Центрального ринку, розташованого у ТЦ «Башні» по пр. Праці, 31 в м. Бердянську Запорізької області та, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою відкритого викрадення чужого майна, підійшов до торгівельного прилавку, звідки взяв належні ОСОБА_9 грошові кошти у сумі 300 грн.

У цей час злочинні дії ОСОБА_7 були помічені ОСОБА_9 , яка стала вимагати у нього повернути гроші.

ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що його злочинні дії помічені, діючи в умовах очевидності, утримуючи при собі гроші, не реагуючи на неодноразові вимоги ОСОБА_9 , втік з місця скоєння злочину, чим завдав потерпілій ОСОБА_9 майнову шкоду на суму 300 грн.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та апеляційної скарги, прокурора, який підтримав скаргу прокурора, обвинуваченого, у тому числі в дебатах та останньому слові, який заперечував проти скарги, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступного висновку.
Відповідно до норм, передбачених ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції переглядається в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину при обставинах, зазначених у вироку, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються матеріалами провадження, ніким, у тому числі, обвинуваченим, не оспорюються та є обґрунтованими.

Кваліфікація дій ОСОБА_7 в апеляційній скарзі також не оспорюється і є правильною.

Проте вирок суду в частині призначення ОСОБА_7 покарання не можна визнати законним та обґрунтованим, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Як вбачається із матеріалів провадження та вироку суду, ОСОБА_7 раніше був судимий вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21.11.2013 року за ч.1 ст. 321 КК України до штрафу у розмірі 850 грн., який ним не був сплачений.

Суд, призначивши ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 186 КК України, в порушення вимог кримінального закону не призначив покарання за сукупністю вироків відповідно до вимог ст. 71 КК України, а обмежився лише вказівкою на ст. 72 КК України та зазначив, що вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21.11.2013 року виконується самостійно.

Однак, апеляційна скарга першого заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_8 підлягає частковому задоволенню, оскільки в скарзі він просить призначити ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 186 КК України покарання у виді трьох місяців арешту, тобто таке ж покарання, яке призначено судом.

Враховуючи викладене, вирок суду підлягає скасуванню в частині призначеного обвинуваченому покарання за сукупністю вироків з постановленням нового вироку, яким на підставі ст.ст.71, 72 КК України, з урахуванням вироку Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21.11.2013 року, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання за сукупністю вироків у виді трьох місяців арешту зі сплатою штрафу у розмірі 850 грн., який виконувати самостійно.

Крім того, із вступної частини вироку слід виключити посилання суду на попередні судимості ОСОБА_7 від 01.03.2006 року та 22.05.2012 року, оскільки зазначені судимості відповідно до вимог ст. 89 КК України - погашені.

У решті вирок щодо ОСОБА_7 слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 418 КПК України, колегія суддів

засудила:
Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 14 вересня 2015 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання за сукупністю вироків.

На підставі ст. ст.71, 72 КК України, з урахуванням вироку Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21.11.2013 року, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання за сукупністю вироків у виді трьох місяців арешту зі сплатою штрафу у розмірі 850 грн., який виконувати самостійно.

Виключити із вступної частини вироку зазначені попередні судимості ОСОБА_7 від 01.03.2006 року та 22.05.2012 року.

У решті вирок щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та на нього може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк з дня отримання копії вироку.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4