Справа № 1-474/12
Провадження № 1/1015/214/2012
В И Р О К

іменем України

13.08.2012 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Гришка О.М.

при секретарі Губко Ю.М.

за участю прокурора Литвиненка Р.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, Казахстан, українця, громадянина України, що має вищу освіту, працюючого інженером на ТОВ «Рембиттехніка», неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, -

встановив:

18 травня 2012 року ОСОБА_1, перебуваючи з дозволу ОСОБА_2 в будинку, за адресою: м. Боярка, вул. Коцюбинського, 62а, скориставшись відсутністю сторонніх осіб поблизу, шляхом вільного доступу, таємно викрав ноутбук марки «Toshiba Satellite L 500», вартістю 3508,15 грн. та особисті речі ОСОБА_2, які для нього матеріальної цінності не представляють, а саме: сумку для ноутбуку марки «Star Dragon exciting world», в якій знаходились СD-диски, два пристрої для зарядки мобільних телефонів марки «Nokia», порожній скляний флакон антиперспіранту марки «Nivea», мобільний телефон марки «Sony Ericsson Т2501», пластикова картка з рифленим написом «Vladimir Chernenko», пенсійне посвідчення, чотири візитні картки, килимок для компютерної мишки. Після чого з місця вчинення злочину зник, чим спричинив ОСОБА_2 матеріальну шкоду на суму 3508, 15 грн.

В судовому засіданні підсудний ОСОБА_1 вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю та суду показав, що з ОСОБА_2 знайомий з дитинства. Коли ОСОБА_2 не було де жити, він запропонував йому пожити у нього і з серпня 2010 року по березень 2011 року ОСОБА_2 проживав у нього. Він дозволив жити ОСОБА_2 безкоштовно, хоча останній запитував в нього про оплату житла. В березні 2011 року в нього було тяжке матеріальне становище, оскільки він втратив роботу. ОСОБА_2 дуже багато вживав алкогольних напоїв і він його вигнав з будинку, тому останній переїхав до їх знайомого ОСОБА_3 Через деякий час він зустрів ОСОБА_2 на вулиці і запитав чи не хоче останній віддати йому гроші у сумі 2400 грн. за проживання, з розрахунку на те, що за кожний місяць проживання він йому мав сплачувати по 400 гривень. Розмовляючи вони домовились, що ОСОБА_2 буде виплачувати йому щомісячно по 200 гривень, але всього за 7 місяців проживання у 2011 році ОСОБА_2 виплатив йому 900 грн. В березні 2012 року ОСОБА_2 знову попросив пожити в нього, на що він погодився. ОСОБА_2 проживав в нього вдень, а ночувати ходив до будинку ОСОБА_3 За цей період проживання ОСОБА_2 заплатив йому гроші в сумі 400 гривень. 16 травня 2012 року, коли він прийшов до дому, то побачив що речі ОСОБА_2 відсутні і подумав, що останній переїхав до ОСОБА_4 У звязку зі скрутним матеріальним становищем з метою поспілкуватись з ОСОБА_2 та зясувати питання щодо боргу за проживання, 18 травня 2012 року він прийшов до будинку ОСОБА_4, що знаходиться за адресою: м. Боярка, вул. Коцюбинського, 62 та зайшовши до будівлі він побачив ОСОБА_2, який робив драбину. Він спитав ОСОБА_2, чому останній пішов не попрощавшись, проте відповіді не було. Пройшовши до кімнати, щоб взяти цигарки, він побачив ноутбук і вирішив забрати його, як гарантію повернення боргу ОСОБА_2 Вказаний ноутбук він поклав до сумки від ноутбуку, яка була поряд, проте що було в сумці він не знав. З вказаним ноутбуком він вийшов з будівлі ОСОБА_4 і направився до роботи.

У вчиненому підсудний щиро розкаявся, просив його суворо не карати.

Окрім визнання підсудним вини у предявленому йому обвинуваченні, вина ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, підтверджується сукупністю доказів, які були зібрані у справі та досліджені під час судового слідства, а саме:

- показами потерпілого ОСОБА_2, який суду показав, що з ОСОБА_1 знайомий з дитинства. З грудня 2010 року йому не було де жити і він домовився пожити у нього. Коли він хотів домовитись за оплату житла, ОСОБА_1 повідомив йому, що він може жити безкоштовно. В нього він прожив до серпня 2011 року, а потім переїхав до свого знайомого ОСОБА_3 Через деякий час до нього прийшов ОСОБА_1 та запросив 1700 гривень за те, що він проживав у нього. Він погодився на його вимогу і виплачував по 200 гривень щомісяця. У ОСОБА_3 він проживав до кінця березня 2012 року, але у звязку зі смертю останнього він знову почав шукати собі житло і тому звернувся до ОСОБА_1 і знову попросив пожити у нього. У травні 2012 року він зустрів знайому ОСОБА_4, яка запропонувала йому доробити драбину на другий поверх її будинку, на що він погодився, після чого 16 травня переїхав до її помешкання. 18 травня 2012 року приблизно о 10 годині ранку до місця його проживання прийшов ОСОБА_1 та зайшовши до кімнати, де він робив ремонт привітався. Він йому запропонував трохи зачекати, на що останній погодився та пройшов до іншої кімнати із сумкою. Що він там робив йому не відомо. Через декілька хвилин ОСОБА_1 швидко вийшов з будинку і пішов. Така поведінка занепокоїла його і зайшовши до кімнати він побачив, що зник ноутбук та сумка для нього, в якій були його особисті речі. 18 травня 2012 року близько 19 години ОСОБА_1 йому зателефонував та повідомив, що віддасть його речі, коли він заплатить йому 1700 гривень. У звязку з цим він звернувся до працівників міліції;

- заявою ОСОБА_2 про викрадення у нього ноутбуку марки «Toshiba Satellite L 500» (а.с. 6); протоколом огляду місця події від 26.05.2012 року, згідно якого оглянуто кімнату у двоповерховому будинку за адресою: м. Боярка, вул. Коцюбинського, 62 (а.с.7); протоколом огляду місця події від 25.05.2012 року, під час якого оглянуто службову кімнату за адресою: м. Боярка, вул. Хрещатик, 88 та вилучено у ОСОБА_1 сумку для ноутбуку, ноутбук марки «Toshiba Satellite L 500», поліетиленовий пакет, в якому було 5 коробок з компакт-дисками, також вилучено 2 зарядних пристрої до мобільних телефонів «Nokia», мобільний телефон марки «Sony Ericsson», флакон антиперспіранту «Nivea», пенсійне посвідчення, пластикову картку банку «Приватбанк», упаковку візитних карток, килимок для мишки (а.с.14-15); протоколом огляду речей від 05.06.2012 року, згідно якого оглянуто вилучені у ОСОБА_1 речі (а.с.16); розпискою ОСОБА_2 про отримання ним належних йому речей, які були вилучені у ОСОБА_1 (а.с. 19); розпискою ОСОБА_2 про отримання ним належного йому ноутбуку (а.с.20); звітом з товарознавчої експертизи, згідно якого дійсна (ринкова) вартість бувшого у використанні ноутбуку марки «Toshiba Satellite L 500» становить станом на 18.05.2012 року 3508, 15 грн. (а.с. 25-28).

Оцінюючи досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд визнає, що підсудний та потерпілий давали суду правдиві та послідовні покази, які відповідають встановленим судом обставинам справи.

Суд визнає, що винність підсудного у вчиненні інкримінованого йому злочину доведена повністю, його дії кваліфікуються судом за ч. 1 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна.

Призначаючи покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину та особу підсудного.

Призначаючи покарання підсудному ОСОБА_1, суд враховує, що злочин за ч. 1 ст. 185 КК України, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до злочинів середньої тяжкості. ОСОБА_1 раніше не судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває.

Обставинами, що помякшують покарання відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття в скоєному злочині, що полягає у критичній оцінці підсудним своєї протиправної поведінки, що характеризується щирим осудом цієї поведінки, повним визнанням своєї вини, висловленні жалю з приводу вчиненого та готовності нести покарання за вчинений злочин.

Обставин, що обтяжують покарання відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Тому з урахуванням встановлених обставин вчинення злочину, ставлення підсудного до вчиненого, вважає за необхідне призначити ОСОБА_1 покарання за ч. 1 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі в межах санкції передбаченої ч.1 ст. 185 КК України, з випробуванням, оскільки, з урахуванням ставлення підсудного до вчиненого, його щирого каяття, приходить до переконання про можливість виправлення підсудного ОСОБА_1 без ізоляції від суспільства.

Цивільний позов у справі не було заявлено.

Долю речових доказів суд вирішує згідно ст. 81 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 323-324 КПК України, суд -

засудив:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_1 від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_1 обовязки повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання, роботи, періодично зявлятися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.

Запобіжний захід ОСОБА_1 до вступу вироку в законну силу залишити підписку про невиїзд.

Речові докази у справі: сумка для ноутбуку марки «Star Dragon», шість DVD дисків, два пристрої для зарядки мобільних телефонів марки «Nokia», скляний флакон антиперспіранту марки «Nivea», мобільний телефон марки «Sony Ericcson», килимок для мишки, пенсійне посвідчення, пластикова картка, ноутбук марки «Toshiba Satellite L 500» (а.с. 19, 20) залишити у власності ОСОБА_2, який тимчасово проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 а.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом 15 діб з дня його проголошення.

Суддя О.М.Гришко