Апеляційний суд міста Києва
№ Справа № 11-кп/796/323/15 Головуючий в суді І-ої інстанції: ОСОБА_1
Категорія КК: ч. 2 ст. 190 КК Доповідач: ОСОБА_2
У х в а л а
Іменем України

29 квітня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

Головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 000027 за апеляційною скаргою заступника прокурора міста Києва ОСОБА_8 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 10.12.2014 року,

в с т а н о в и л а :

Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, освіта середня, працюючого не офіційно, проживаючого в цивільному шлюбі, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше судимого:

22.06.2001 року Дарницьким районним судом м. Києва за ст. 229- 6 ч. 1 КК України до 1 року позбавлення волі, звільнений 29.08.2001 року згідно з ст. 6 ЗУ «Про амністію» від 05. 07. 2001 року з іспитовим строком на 11 місяців 1 день;

25.12.2001 року Дарницьким районним судом м. Києва за ст. 186 ч. 2, 71 КК України до 5 років 4 місяців позбавлення волі, звільнений 21.04.2006 року з Ірпінської ВК №132 умовно достроково на не відбутий строк покарання 8 місяців 15 днів; 10.02.2009 року Дарницьким районним судом м. Києва за ст. 190 ч. 2, 186 ч. 2, 70 КК України до позбавленням волі строком на 4 роки, звільнений 31.07.2012 року умовно достроково на не відбутий строк 5 місяців 28 днів,

- визнано винуватим в скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_9 звільнено від відбування покарання, з іспитовим строком 3 роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Запобіжний захід ОСОБА_7 , до вступу вироку в силу, обраний підписка про невиїзд.

За цим вироком ОСОБА_7 визнаний винним в тому, що 02.01.2014 року, приблизно о 14 год. 00 хв., умисно, з корисливих спонукань, з метою заволодіння чужим майном шляхом обману, повторно, знаходячись неподалік будинку № 6 по вул. Ялтинська в м. Києві, під приводом необхідності телефонного дзвінка, попросив у гр. ОСОБА_10 його мобільний телефон. При цьому, ОСОБА_7 заздалегідь не збирався і не планував повертати ОСОБА_10 його майно, переслідуючи умисел заволодіти мобільним телефоном. Далі, ОСОБА_7 , продовжуючи свої злочинні дії, для введення ОСОБА_10 в оману щодо справжності своїх намірів, скориставшись тим, що ОСОБА_10 передав йому в руки свій мобільний телефон «Соні Еріксон К5501», відійшов за будинок, таким чином, заволодів майном ОСОБА_10 шляхом обману, а саме: мобільним телефоном «Соні Еріксон К550І» чорного кольору, вартістю 700 грн., у середині якого знаходилася сім картка оператора «ЮМСі», яка матеріальної цінності для потерілого не представляє, на рахунку якої грошових коштів не було, після чого, ОСОБА_7 з вищевказаним майном з місця вчинення злочину зник, завдавши матеріальної шкоди потерпілому ОСОБА_10 .

Не погоджуючись з вироком суду, заступник прокурора м. Києва ОСОБА_8 просить скасувати вирок в частині призначення покарання, в зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч. 2 ст. 190 КК України у виді 3 років позбавлення волі.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог прокурор вказує, що судом першої інстанції не надано належної оцінки підвищеному рівню суспільної небезпеки особи обвинуваченого, скільки обвинувачений ОСОБА_7 неодноразово засуджувався за умисні і корисливі злочини, не став на шлях виправлення та не зробив для себе необхідних висновків, зазначаючи при цьому, що до ОСОБА_7 також застосовувались положення Закону України «Про амністію», він двічі звільнявся з місць позбавлення волі умовно-достроково. Однак, незважаючи на такі акти гуманізму, ОСОБА_7 продовжив вчиняти умисні корисливі кримінальні правопорушення, а тому висновок суду першої інстанції про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства не ґрунтується на матеріалах кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора та просив вирок суду скасувати в частині призначення покарання, обвинуваченого ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати на надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, суд першої інстанції прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які обвинуваченим не оспорювались, а тому, згідно вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги і приходить до висновку про її не обґрунтованість з таких підстав.

Посилання прокурора на той факт, що виправлення ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства неможливо є необгрунтованим, а той факт, що останній неодноразово засуджувався за умисні і корисливі злочини, не може вказувати про неможливість його виправлення.

Як було встановлено, в ході судового засідання, обвинувачений визнав свою вину, щиро розкаявся у скоєному, повністю відшкодував завдані потерпілому збитки, на даний час працює зварником, проживає в цивільному шлюбі, що вказує на той факт, що ОСОБА_7 став на шлях виправлення та перевиховання.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги в частині безпідставного звільнення від відбування покарання ОСОБА_7 так як на думку апелянта, судом першої інстанції не повною мірою враховано суспільну небезпеку вчиненого правопорушення, колегія суддів визнає їх такими, що не підлягають задоволенню.
Так суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 покарання не пов`язане з позбавленням волі, але в умовах контролю за його діями відповідно до ст..ст. 75-76 КК України. В разі невиконання покладених на нього обов`язків, суд вправі направити засудженого для відбування призначеного покарання.
Призначаючи покарання ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості скоєного злочину, особу обвинуваченого, факт що він повністю визнав свою вину, добровільно відшкодував заподіяну шкоду, розкаявся у скоєному, розмір заподіяної шкоди.
Обставиною що обтяжує покарання судом вірно було враховано рецидив злочину.
Відповідно до ст. 55 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, як засудженим так і іншими особами.
На підставі викладеного, враховуючи обставини справи, особу обвинуваченого, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необхідність залишити без задоволення апеляцію прокурора, а вирок суду першої інстанції без змін, так як призначаючи покарання суд першої інстанції повно і всебічно проаналізував всі обставини по справі та дав їм належну оцінку та прийняв вірне та законне рішення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413, 414, 376 КПК України, суд апеляційної інстанції

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 10.12.2014 року, щодо ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 190 КК України - залишити без змін.

Судді: