Справа № 738/717/15-к
№ провадження 1-кп/738/70/2015
ВИРОК

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2015 року м.Мена

Менський районний суд Чернігівської області у складі:
судді ОСОБА_1
секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16 березня 2015 року за №0000098, про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та проживаючого по АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, непрацюючого, несудимого

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,
за участю:
прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6
потерпілої, цивільного позивача ОСОБА_7
представника потерпілої, цивільного позивача ОСОБА_8
обвинуваченого, цивільного відповідача ОСОБА_4
захисника ОСОБА_9
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 вчинив злочин при наступних обставинах.

15 березня 2015 року близько 11-00 год. ОСОБА_4 , перебуваючи вдома по АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків з ОСОБА_10 , умисно наніс останньому один удар дерев`яною бітою по голові, чим спричинив йому тілесні ушкодження, які згідно з висновком судово-медичної експертизи № 37 від 20 квітня 2015 року відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, від яких ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у себе вдома по АДРЕСА_2 .

Потерпіла, цивільний позивач ОСОБА_7 пред`явила до обвинуваченого, цивільного відповідача ОСОБА_4 цивільний позов про відшкодування заподіяної злочином матеріальної шкоди в розмірі 1 869,08 грн. та моральної шкоди в розмірі 200 000 грн..

Обвинувачений ОСОБА_4 під час судового розгляду визнав факт спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, при цьому вказує, що його дії були необхідними для захисту свого життя, життя його дітей та ОСОБА_11 від неправомірного посягання потерпілого, а тому не погодився з кваліфікацією його дій за ч.2 ст. 121 КК України, зазначивши, що у нього був відсутній умисел на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому, підтримав клопотання свого захисника про перекваліфікацію його дій з ч.2 ст. 121 КК України на ст. 124 КК України та просив призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі. Обвинувачений показав, що 15 березня 2015 року близько 08-00 год. ранку до нього додому прийшов сусід ОСОБА_12 , попросив велосипед, близько 10-00 год. повернув велосипед і в цей час вже був напідпитку, попросив молозива для хворого брата, пішов додому, через декілька хвилин прийшов знову, попросив розігріти суп, він відкрутив газовий балон, підпалив сірник і показав ОСОБА_10 , що скінчився газ, останній розлютився, став його ображати й пішов додому, а близько 10-30 год. повернувся до нього на подвір`я з сокирою в руках, закрив за собою хвіртку, зупинився від нього за 7-10 метрів, лаявся й кричав «мокрини, я вас всіх порубаю», при цьому махав сокирою. Він дуже перелякався, оскільки на подвір`ї біля будинку гралися малолітні діти, закрив собою дітей, намагався заспокоїти потерпілого, але було марно. На припинення неправомірних дій ОСОБА_10 кинувся ОСОБА_13 , який в той час гостював у нього вдома, схопився обома руками за сокиру та намагався її вирвати з рук ОСОБА_10 , між ними почалася боротьба. В цей час він побіг у веранду, взяв зі шафи дерев`яну бейсбольну біту, підбіг до потерпілого та ОСОБА_14 , які продовжували боротьбу, та вдарив ОСОБА_10 по голові бітою, щоб відібрати у нього сокиру, при цьому мети позбавити його життя не було. Після цього сокира випала із рук ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , останній присів та обперся однією рукою об землю, другою рукою провів по голові і у нього на руці з`явилася кров, він запропонував потерпілому замазати голову зеленкою, але потерпілий відмовився, сказав «заживе, як на собаці» та знову почав лаятися. Сокиру він перекинув через паркан на подвір`я ОСОБА_10 , останній пішов з його двору, а через деякий час ходив по вулиці, лаявся, перекинув йому через паркан каструлю з-під молозива, стукав ногою в паркан. Наступного дня брат потерпілого ОСОБА_15 повідомив, що ОСОБА_16 помер.

Обвинувачений вважає, що в такий спосіб він захищався від неправомірних дій потерпілого, оскільки останній, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, поводить себе неадекватно, неодноразово заподіював тілесні ушкодження односельцям, наносячи удари по голові молотком, кочергою або ж іншими предметами, які потрапляли йому під руку, а тому він дуже перелякався за дітей і не усвідомлював до чого можуть призвести його дії та тяжкість наслідків, не бажав смерті потерпілого.

Потерпіла, цивільний позивач ОСОБА_7 , яка є рідною сестрою ОСОБА_10 , під час судового розгляду показала, що останній раз бачила покійного брата 14 березня 2015 року, а 16 березня 2015 року в обідню пору їй повідомив зять про те, що ОСОБА_16 помер. У селі від слідчого дізналася, що трапилось. Покійний брат проживав разом із братом ОСОБА_17 , який є інвалідом 1 групи по зору, допомагав йому, вона часто приїжджала в село, допомагала братам продуктами харчування, по господарству, за життя ОСОБА_16 ніколи ні на кого не піднімав руку, ніколи не ображав ні її, ні брата ОСОБА_17 , останній ніколи не скаржився на поведінку ОСОБА_16 , а тому вважає, що обвинувачений обмовляє її покійного брата. Цивільний позов підтримала в повному обсязі, не заперечувала, що мати обвинуваченого надавала на похорони грошову допомогу в розмірі 3 000 грн., проте розмір матеріальної шкоди у позові визначений з врахуванням вказаної суми, у позові вказана лише незначна частина витрат, пов`язаних з придбанням продуктів харчування та транспортуванням тіла покійного брата, які вона може підтвердити документально. Розмір моральної шкоди обґрунтовує тим, що вона зазнала втрат немайнового характеру внаслідок моральних та фізичних страждань у зв`язку з втратою рідного брата, брат ОСОБА_17 залишився без догляду та сторонньої допомоги, в зв`язку вона вимушена просити мешканців села допомагати йому.

Представник потерпілої, цивільного позивача підтримав цивільний позов та просив надану матір`ю обвинуваченого грошову допомогу у розмірі 3000 грн. віднести в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Потерпіла та її представник погодились з обвинувальною промовою прокурора, потерпіла наполягала на призначенні обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні показав, що точної дати не пам`ятає, але не заперечує, що 14 березня 2015 року він гостював у ОСОБА_4 , випили з ним, він залишився ночувати, наступного дня зранку ОСОБА_18 порався по господарству, прийшов ОСОБА_19 попросив розігріти суп, ОСОБА_4 йому відмовив, оскільки в балоні закінчився газ, через 30 хвилин почув крик, вийшов з будинку й знову побачив ОСОБА_10 із сокирою в руках, він перекидав сокиру з однієї руки на іншу, погрожував всіх порубати, був неадекватним, від обвинуваченого знаходився на відстані 4-5 метрів. На подвір`ї гралися діти, а тому він підбіг до Володі й схватився руками за сокиру, хотів її вирвати, між ними почалася боротьба за сокиру, ОСОБА_4 був у нього за спиною, а тому він не бачив, що обвинувачений робив, через деякий час ОСОБА_4 із-за його спини вдарив ОСОБА_10 бітою по голові, від чого останній випустив сокиру із рук, присів, сокира залишилася у нього в руках, він відкинув її подалі й побачив у ОСОБА_20 на голові кров. ОСОБА_4 схопив сокиру та побіг через господарство матері до двору ОСОБА_10 , а потерпілий, погрожуючи посадити ОСОБА_4 , пішов додому. Про смерть ОСОБА_10 він дізнався наступного дня від ОСОБА_4 . Потерпілого може охарактеризувати як особу, схильну до вживання спиртних напоїв, раніше він також бував вдома у ОСОБА_4 , бачив ОСОБА_10 , проте між ними ніколи не виникало ніяких суперечок. Разом з тим, свідок ОСОБА_11 показав, що ОСОБА_10 ударів сокирою нікому не наносив і не імітував їх нанесення, а перекидав сокиру з однієї руки на іншу й погрожував всіх порубати, не заперечував, що можливо б вдвох з обвинуваченим відібрали у потерпілого сокиру, але з впевненістю сказати не може, бо цього не робили.

Свідок ОСОБА_10 під час судового розгляду показав, що потерпілий ОСОБА_19 його рідний брат, вони проживали разом, він є інвалідом по зору, а тому брат йому у всьому допомагав, 15 березня 2015 року ОСОБА_16 прийшов додому близько 16-00 год., час він визначає по звуковому годиннику, який носить на руці, скаржився на головний біль, попросив пощупати голову, на голові була кров. ОСОБА_16 сказав, що не поділили з ОСОБА_4 горілку, а тому ОСОБА_18 вдарив його бітою по голові, в цей день ОСОБА_16 більше нікуди не виходив, хотів топити грубу, але він сказав, що не треба, ОСОБА_16 ліг спати, близького 01-00 год. ночі він чув як брат хропів, був ще живий, зранку довго спав, близько 14-00 год. він підійшов до нього, щоб розбудити, помацав за ноги, вони були холодні, повідомив про це сусідці. Не заперечував, що брат ОСОБА_16 вживав алкогольні напої, але не часто, в той день був випивший, але не дуже п`яний, чи були у брата з кимось конфлікти у селі він не знає, бо майже нікуди не виходить з дому, між ними були незначні сімейні суперечки, але вони відразу ж мирилися.

Свідок ОСОБА_21 під час судового розгляду показала, що 15 березня 2015 року в обідню пору близько 13-00 год. до неї додому прийшов ОСОБА_10 та попросив розігріти суп, вона відмовила, сказала, щоб він йшов додому, топив грубу та грів собі суп сам, після чого ОСОБА_10 злегка роздратований вийшов з будинку й пішов додому, більше вона його не бачила. Чи був він п`яний, точно сказати не може, тілесних ушкоджень не бачила, про те, що ОСОБА_10 комусь завдавав тілесні ушкодження їй нічого невідомо. Наступного дня у неї вдома перебувала мати обвинуваченого, в обідню пору прийшов ОСОБА_4 та повідомив, що ОСОБА_16 помер. Пізніше від двоюрідного брата потерпілого, який відвозив останнього до моргу, дізналася, що на його тілі є ознаки насильницької смерті.

Свідок ОСОБА_22 під час судового розгляду показав, що точної дати не пам`ятає, але не заперечує, що 15 березня 2015 року після обіду двічі бачив ОСОБА_23 . Коли їхав на город зустрів ОСОБА_10 між його господарством на господарством ОСОБА_24 , потерпілий їхав на велосипеді, лівою рукою керував велосипедом, а в правій руці тримав якусь трубу, а коли повертався з городу, то ОСОБА_16 знаходився біля свого двору, його руки і голова були в крові, на його запитання, що трапилось, ОСОБА_10 відповів, що ОСОБА_25 вдарив його бітою по голові.

Вина ОСОБА_4 у висунутому йому обвинуваченні за ч.2 ст. 121 КК України, окрім показань свідків, підтверджується матеріалами кримінального провадження, безпосередньо дослідженими під час судового розгляду.
У протоколі огляду від 16 березня 2015 року зафіксовано огляд господарства ОСОБА_4 по АДРЕСА_1 , під час якого в будинку в кухонній кімнаті на столі було виявлено та вилучено до Менського РВ УМВС України в Чернігівській області дерев`яну біту. ОСОБА_4 пояснив, що ця біта належить йому, 15 березня 2015 року він наніс нею удар по голові ОСОБА_10 , коли той із сокирою прийшов до нього у господарство і вчинив напад, удар наніс з метою самозахисту (а.п. 65-68).

Під час огляду господарства ОСОБА_10 , розташованого по АДРЕСА_2 , було виявлено у сінях будинку сокиру з плямами бурого кольору на топорищі, у одній з кімнат будинку на підлозі калюжа із речовиною темно-червоного кольору розміром 5х12 см; на дивані подушку з наволочкою, на наволочці велика за розміром пляма бурого кольору, до Менського РВ УМВС України в Чернігівській області вилучено сокиру, наволочку, з підлоги зроблено змиви на марлю плями бурого кольору, контрольний зріз марлі, про що зафіксовано у протоколі огляду від 16 березня 2015 року (а.п.69-73).

З протоколу огляду трупа від 16 березня 2015 року вбачається, що на трупі ОСОБА_10 виявлені тілесні ушкодження у вигляді синця округлої форми діаметром до 1 см синьо-сірого кольору у зовнішньому куті лівого боку; на тім`яній ділянці зліва рана з нерівними осадженими краями довжиною до 4 см. Навколо рани речовина бурого кольору ззовні схожа на кров, яка стікає по голові, аналогічні плями бурого кольору маються на комірковій частині куртки. На тильній поверхні лівої кисті та в ділянці зовнішніх носових ходів мається рідина бурого кольору, а на кисті плями. Під час огляду вилучено одяг (шкарпетки, спортивні штани, труси, сорочка, реглан, светр, куртка), контрольний змив з правої руки, змив плям бурого кольору з лівої руки, зрізи нігтьових пластин з правої руки, зрізи нігтьових пластин з лівої руки (а.п. 62-64).

У лікарському свідоцтві про смерть №37 від 17 березня 2015 року причиною смерті ОСОБА_10 зазначено внутрішньочерепна травма з переломом черепа, до смерті призвели: набряк головного мозку, епідуральний крововилив, внутрішньочерепна травма з переломом черепа (а.п.74).

У висновку експерта №37 від 20 квітня 2015 року зафіксовано, що смерть ОСОБА_10 настала внаслідок набряку головного мозку, що виник на фоні черепно-мозкової травми, яка супроводжувалась забійними ранами (2), крововиливом в шкірно-м`язевий лоскут голови лівої тім`яної ділянки, переломом лівої тім`яної кістки, епідуральним крововиливом даної ділянки. Вищевказані тілесні ушкодження могли утворитись від дії тупого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, в тому числі в в час та при обставинах, що вказані в постанові, та мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. Смерть настала ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчать наступні ознаки: труп охолоджений рівномірно, трупне заклякання добре виражене у всіх групах м`язів, які звичайно підлягають дослідженню, трупні плями при натискуванні на них пальцем бліднуть та відновлюють своє забарвлення через 10 хвилин, ознаки гниття не виявлені.

Дані тілесні ушкодження не могли утворитись при падінні потерпілого з висоти власного зросту на тверду нерівну поверхню.

Після отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_10 міг пересуватись, робити скоординовані рухи, говорити протягом періоду часу від отримання ушкоджень до настання смерті; при цьому об`єм рухів та виконання інших функцій постійно зменшувався відповідно до наростання клінічних проявів травми.

Тілесні ушкодження потерпілого не є несумісними з життям на момент їх спричинення. Для утворення даних ушкоджень достатньо нанести один концентрований удар в ліву тім`яну ділянку потерпілого тупим предметом з обмеженою контактуючою поверхнею. В крові трупа не виявлений етиловий спирт (а.п. 81-85).

Допитаний під час судового засідання судовий експерт ОСОБА_26 , роз`яснюючи висновок №37 від 20 квітня 2015 року підтвердив вірність висновку та зазначив, що посилання у висновку на те, що отримані потерпілим тілесні ушкодження, не є несумісними з життям, означає, що потерпілий міг прожити деякий період часу, навіть, без отримання медичної допомоги, скільки саме часу може прожити особа без отримання медичної допомоги з такою травмою залежить від індивідуальних особливостей її організму; у разі надання своєчасної медичної допомоги потерпілому, не виключається позитивний прогноз на життя. До набряку головного мозку, внаслідок якого настала смерть потерпілого, призвела черепно-мозкова травма та внутрішньочерепна гематома, при яких особа може певний проміжок часу поводити себе адекватно і, окрім зовнішньої кровотечі, не буде помітно будь-яких їх клінічних проявів. Під час проведення експертизи етиловий спирт в крові потерпілого не виявлено, але це не виключає можливість вживання ним алкоголю на момент отримання тілесних ушкоджень, оскільки поки людина жива відбувається виведення з її організму алкоголю, все залежить від того, які алкогольні напої вживались, їх кількість, індивідуальні властивості організму. Для перелому тім`яної кістки достатньо одного концентрованого удару бітою. Для визначення того, з якою силою треба нанести удар враховується предмет, яким він нанесений, а саме для нанесення удару кулаком треба більше зусиль, ніж нанесення удару бітою.

Відповідно до висновку судово-цитологічної експертизи від 31 березня 2015 року № 61 визначена групова приналежність крові трупа ОСОБА_10 та ОСОБА_4 ; при дослідженні сокири, вилученій під час огляду місця події за місцем проживання ОСОБА_10 , на топорищі виявлена кров людини чоловічої генетичної статі, походження якої не виключається від потерпілого ОСОБА_10 .. При дослідженні дерев`яної біти результат на наявність крові та поту негативний (а.п.88- 93).

Відповідно до висновку судово-цитологічної експертизи від 07 квітня 2015 року № 62 в піднігтьовому вмісті зрізів нігтьових пластин з лівої руки потерпілого ОСОБА_10 виявлена кров людини, яка може належати самому потерпілому. В піднігтьовому вмісті правої руки потерпілого ОСОБА_10 кров не виявлена (а.п.96-100).

З висновку судово-імунологічної експертизи від 10 квітня 2015 року №50 вбачається, що в слідах на куртці, на светрі, на светрі синього кольору, на штанах, вилучених з потерпілого ОСОБА_10 , знайдена кров людини, походження якої не виключається як від потерпілого ОСОБА_10 , так і від підозрюваного ОСОБА_4 , при наявності у нього джерела зовнішньої кровотечі (а.п. 102-106). Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував наявність у нього тілесних ушкоджень, які супроводжувалися б кровотечею.

Згідно з висновком судово-імунологічної експертизи від 17 квітня 2015 року №49 вбачається, що в слідах на куртці, вилучених у ОСОБА_4 , знайдена кров людини, походження якої не виключається від потерпілого ОСОБА_10 , даних за присутність крові підозрюваного ОСОБА_4 не отримано (а.п. 109-112).

Згідно з висновком судово-імунологічної експертизи від 15 квітня 2015 року №51 в змивах з рук трупа ОСОБА_10 знайдена кров людини, походження якої не виключається від потерпілого ОСОБА_10 , даних про походження крові від підозрюваного ОСОБА_4 не отримано (а.п. 115-119).

З метою перевірки і уточнення відомостей та відтворення дій, а саме умисного спричинення ОСОБА_4 15 березня 2015 року потерпілому ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть потерпілого, було проведено слідчі експерименти з участю ОСОБА_4 та свідка ОСОБА_11 із застосуванням технічного засобу фіксації цифрової відеокамери «Кенон легрія ФС406, про що зафіксовано у протоколах проведення слідчого експерименту від 19 березня 2015 року та 07 травня 2015 року відповідно. Під час розгляду справи у суді було відтворено відеофайли із записами слідчих експериментів з участю ОСОБА_4 та ОСОБА_11 , які містяться на дисках, доданих до протоколів. Відомості щодо обставин встановлених слідчими експериментами, які зазначені в протоколах повністю відповідають відеозаписам слідчих експериментів та узгоджуються з показаннями обвинуваченого ОСОБА_4 та свідка ОСОБА_11 , наданими під час судового розгляду, а саме щодо часу, місця та способу вчинення злочину (а.п.128-132, 135-138).

Крім вищевикладених доказів, вина обвинуваченого ОСОБА_4 також підтверджується речовими доказами у кримінальному провадженні, які були досліджені під час судового розгляду.

За клопотанням сторони захисту під час судового розгляду в якості свідків були допитані ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 ..

Свідок ОСОБА_28 під час судового розгляду показав, що у нього неодноразово виникали конфлікти з ОСОБА_10 під час спільного розпивання спиртних напоїв, оскільки ОСОБА_10 , коли вип`є, стає неадекватним. Так, перший раз під час розпивання спиртних напоїв ОСОБА_10 несподівано вдарив його кочергою по голові, а другий раз - держаком вил по плечу. З приводу неправомірних дій ОСОБА_10 нікуди не звертався, після цих конфліктів неодноразово зустрічався з ОСОБА_10 , розпивали разом з ним спиртні напої.

Свідок ОСОБА_29 під час судового розгляду показав, що він був свідком подій дворічної давнини, коли між ОСОБА_31 та ОСОБА_32 виник спір, під час якого ОСОБА_10 з вилами напав на ОСОБА_33 і якби той не відхилився, він би вдарив його вилами.

Свідок ОСОБА_34 під час судового розгляду показав, що дружив з ОСОБА_10 , неодноразово розпивали спиртні напої, в ході розпивання спиртних напоїв між ними виникали конфлікти. Був випадок, коли ОСОБА_10 під час розпивання спиртних напоїв схопив кочергу і вдарив його по голові, наступного дня вони випили разом і помирилися. Через деякий час знову під час розпивання спиртних напоїв між ними виник спір з приводу горілки, ОСОБА_10 взяв молоток і знову вдарив його по голові, після чого у нього залишилися шрами на голові. Втретє ОСОБА_10 також вдарив його по голові, чим саме не пам`ятає, бо втратив свідомість, мати ОСОБА_4 надавала йому допомогу. Також від односельців чув, що ОСОБА_10 побив ОСОБА_28 , бив свого хворого брата. Всі ці події мали місце, коли ОСОБА_10 перебував у стані алкогольного сп`яніння, оскільки, коли він п`яний, то не контролює свою поведінку, хватається за все, що попаде під руки.

Свідок ОСОБА_27 під час судового розгляду показала, що є рідною сестрою обвинуваченого, приїжджала до брата у відпустку, ОСОБА_12 допомагав брату по господарству, а вона допомагала йому продуктами харчування, одягом, бачила ОСОБА_10 п`яним, її брат не зловживає алкогольними напоями. Між їх сім`єю та сім`єю свідка ОСОБА_22 існують тривалі неприязні стосунки, від жителів села чула, що ОСОБА_22 погрожував надати в суді такі показання, щоб її брата посадили до в`язниці.

Показання свідків захисту щодо неадекватної поведінки потерпілого ОСОБА_10 під час вживання останнім спиртних напоїв, не спростовують вини обвинуваченого, суд їх сприймає як позицію, яка спрямована на покращення становища обвинуваченого, оскільки свідки з обвинуваченим давно знайомі, проживають в одному селі, а тому давання показань на його користь в судовому засіданні пояснюється саме цими обставинами.

Крім того, вказані свідки, незважаючи, за їх показаннями, на неадекватну поведінку потерпілого, продовжували спілкуватися з ОСОБА_10 , розпивати з ним спиртні напої, ходили до нього додому, з приводу його неправомірних дій не зверталися до правоохоронних органів, що свідчить про те, що потерпілий не становив для них будь-якої загрози.

Сторона захисту у судових дебатах послалась на те, що обвинувачений ОСОБА_4 діяв у стані необхідної оборони від суспільно небезпечного посягання зі сторони потерпілого й просила перекваліфікувати дії обвинуваченого з ч.2 ст. 121 КК України на ст. 124 КК України, яка передбачає кримінальну відповідальність за умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень у разі перевищення меж необхідної оборони. Водночас з тим, захисник висловив думку щодо наявності достатніх підстав для застосування ст. 69 КК України у разі засудження обвинуваченого за ч.2 ст. 121 КК України.

Оцінюючи досліджені під час судового розгляду докази, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України.

Дослідивши вищевказані докази, перевіривши доводи обвинувачення та показання обвинуваченого ОСОБА_4 , доводи його захисника про необхідність перекваліфікації дій ОСОБА_4 із ч.2 ст. 121 КК України на ст.124 КК України, суд приходить до висновку, що обвинувачення, висунуте ОСОБА_4 знайшло своє підтвердження у судовому засіданні у повному обсязі, його дії правильно кваліфіковані органом досудового розслідування за ч.2 ст. 121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, доводи захисника щодо перекваліфікації дій ОСОБА_4 із ч.2 ст. 121 КК України на ст.124 КК України є безпідставними.
Так, під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 та свідок ОСОБА_11 показали, що потерпілий ОСОБА_10 прийшов на подвір`я обвинуваченого із сокирою, став перекидати її з руки в руку та висловлювати погрози, що всіх порубає, що свідчить про протиправність його поведінки. Проте така протиправна поведінка потерпілого ОСОБА_10 майже була припинена свідком ОСОБА_11 , який кинувся відбирати у нього сокиру, і в той час, коли ОСОБА_11 та ОСОБА_10 боролися за сокиру, загроза заподіяння шкоди як обвинуваченому, так і його дітям, перестала існувати, обвинувачений мав можливість відвести дітей в будинок, і прийти на допомогу ОСОБА_11 , щоб удвох відібрати сокиру у потерпілого, який був старший від них за віком та за їх же показаннями перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння, а вони були тверезі, тобто обвинувачений мав реальну можливість ефективно відбити суспільно небезпечне посягання іншими засобами. Проте обвинувачений, неправильно оцінивши ситуацію, цілеспрямовано пішов у будинок, взяв дерев`яну біту, а не схопив перший предмет, який потрапив би йому під руку, й наніс потерпілому один цілеспрямований удар у життєво важливий орган голову. Такий цілеспрямований характер дій обвинуваченого спростовує його доводи про те, що він був дуже схвильований і не усвідомлював до чого можуть призвести його дії та тяжкість наслідків.

Крім того, під час судового розгляду обвинувачений підтвердив, що його удар був спрямований саме в голову потерпілого, оскільки останній був вище зростом від ОСОБА_11 , а тому, наносячи удари по іншим частинам його тіла, він міг випадково завдати тілесні ушкодження ОСОБА_11 .. Під час проведення слідчого експерименту, ОСОБА_4 показав, що він вимушений був вдарити ОСОБА_10 по голові, щоб відібрати у нього сокиру.

Наведене свідчить, що саме в такий спосіб обвинувачений хотів поквитатися з потерпілим за його протиправну поведінку.

ОСОБА_4 наніс потерпілому удар в життєво важливий орган голову, а отже мав усвідомлювати, що може завдати непоправної шкоди здоров`ю потерпілого та міг припускати настання смерті ОСОБА_10 від своїх дій.

Відповідальність за ст. 121 КК України настає й у тих випадках, коли умисел винного був спрямований на заподіяння невизначеної шкоди здоров`ю, а фактично було спричинено тяжке тілесне ушкодження. Тобто, якщо такий умисел не встановлено або особа діяла з неконкретизованим умислом, то такі дії належить кваліфікувати за наслідками, які фактично настали.

Під час судового розгляду справи обвинувачений ОСОБА_4 не оспорював фактичних обставин події, визнав факт заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому і стверджував, що не мав умислу на позбавлення його життя. Отже, зазначене свідчить про те, що ОСОБА_4 завдав удару потерпілому в життєво важливий орган голову, але при цьому діяв з неконкретизованим умислом, а тому його дії належить кваліфікувати за наслідками, які фактично настали.

У разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до настання смерті характеризується необережністю. Вказана правова позиція викладена у п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 07 лютого 2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя і здоров`я».

Наявні у матеріалах кримінального провадження докази узгоджуються між собою, ретельно перевірені судом та підтверджують наявність причинного зв`язку між тяжким тілесних ушкодженням і смертю, що сталася, і повністю спростовують заперечення обвинуваченого щодо кваліфікації його дій за ч.2 ст.121 КК України.
До такого висновку суд прийшов виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, суд враховує показання обвинуваченого, характер та спрямованість його дій, знаряддя та спосіб вчинення злочину, а саме нанесення удару у життєво важливий орган голову, характер і локалізацію тілесних ушкоджень потерпілого, поведінку обвинуваченого і потерпілого, що передувала події.

Доводи захисника обвинуваченого щодо не встановлення причини смерті потерпілого спростовуються висновком експерта №37 від 20 квітня 2015 року та показаннями експерта ОСОБА_26 в судовому засіданні.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому, відповідно до ст.66 КК України, суд визнає активне сприяння розкриттю злочину, оскільки ОСОБА_4 під час досудового розслідування та судового розгляду не заперечував свою причетність до спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, давав зізнавальні показання, вказуючи при цьому на те, що його дії були необхідними для захисту свого життя та життя своїх дітей, та добровільне часткове відшкодування завданих збитків.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд також враховує, що він вчинив тяжкий злочин і від його злочинних дій настали тяжкі наслідки смерть людини, раніше несудимий, до адміністративної відповідальності не притягувався, за місцем проживання характеризується позитивно, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей: доньку ОСОБА_35 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та сина ОСОБА_36 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , стан їх здоров`я, зокрема те, що донька ОСОБА_37 перебуває на диспансерному обліку з приводу хронічного пієлонефриту та дискинезії жовчовивідних шляхів, син ОСОБА_38 хворіє на гіпертрофію піднебінних і глоточних мигдаликів 1-11 ступенів, стан здоров`я самого обвинуваченого, ті обставини, що обвинувачений проживає поряд з матір`ю похилого віку, яка також має незадовільний стан здоров`я, та престарілим дідом, у зв`язку з чим надає їм посильну допомогу по господарству, його вік, матеріальний стан, відсутність постійної роботи, утримує сім`ю за рахунок ведення підсобного господарства, позитивні соціальні зв`язки, на обліку у лікаря-психіатра та у лікаря-нарколога не перебуває, часткове відшкодування матір`ю обвинуваченого витрат на організацію та проведення поховання потерпілого, поведінку потерпілого, який спровокував даний конфлікт, та думку потерпілої, яка наполягала на призначенні покарання у виді позбавлення волі. Під час судового розгляду обвинувачений неодноразово вибачався перед потерпілою, висловлювався, що жалкує з приводу того, що трапилось.
Відповідно до ст. 69 КК України та п. п. 5,8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 „Про практику призначення судами кримінального покарання" із змінами від 10 грудня 2004 року за № 18, за наявності кількох обставин що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину з урахуванням особи винного, суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) або не призначати обов`язкового додаткового покарання.

З урахуванням обставин вчинення злочину, обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину в поєднанні з позитивними даними про особу обвинуваченого, відсутність обставин, що обтяжують покарання, та виходячи із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд приходить до висновку про призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі із застосуванням ст. 69 КК України нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч.2 ст.121 КК України.

Початок строку відбування покарання у виді позбавлення волі обчислювати з часу затримання ОСОБА_4 ..

Як вбачається з протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 16 березня 2015 року та ухвали слідчого судді Менського районного суду Чернігівської області від 19 березня 2015 року, ОСОБА_4 був затриманий 16 березня 2015 року та звільнений з-під варти в залі судових засідань Менського районного суду Чернігівської області 19 березня 2015 року у зв`язку із застосуванням до нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Відповідно до положень ст. 72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день. Отже, в строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_4 необхідно зарахувати час утримання його під вартою з 16 по 19 березня 2015 року.

Відповідно до ухвали слідчого судді Менського районного суду Чернігівської області від 19 березня 2015 року ОСОБА_4 обирався запобіжний захід у виді домашнього арешту, строк дії якого був визначений до 17 травня 2015 року.

Враховуючи, що ОСОБА_4 вчинив тяжкий злочин, тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому, його особу, суд приходить до висновку про необхідність до набрання вироком законної сили застосувати до ОСОБА_4 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання з покладенням на нього обов`язків: не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає, а саме з села Семенівка Менського району Чернігівської області, без дозволу суду.

Відповідно до ст.129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Цивільний позов ОСОБА_7 про вішкодування майнової та моральної шкоди підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого.

Цивільний позивач ОСОБА_7 позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди обґрунтовує понесеними витратами на поховання померлого брата, на підтвердження чого надала фіскальні чеки на загальну суму 1 869,08 грн..

На початку судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 цивільний позов ОСОБА_7 не визнав, в судових дебатах просив не призначати покарання, пов`язане з позбавленням волі, оскільки будучи на волі він зможе сплатити потерпілій присуджену за її позовом шкоду.

Захисник обвинуваченого просив відмовити в задоволенні позову в частині відшкодування матеріальної шкоди, оскільки вважає, що вона повністю відшкодована, а при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди поклався на розсуд суду, при цьому зазначив, що 5000 грн. для відшкодування моральної шкоди буде достатньо.

Відповідно до ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується.

Згідно із ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» поховання померлого - це комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству.
Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у зв`язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов.
В судовому засіданні цивільний позивач пояснила, що позов пред`явлений з врахуванням 3000 грн., які вона отримала від матері обвинуваченого, оскільки вказаних коштів було недостатньо для покриття всіх витрат, пов`язаних з похованням та проведенням у зв`язку з цим ритуальних послуг.
За таких обставин, суд відхиляє доводи сторони захисту про те, що витрати на поховання позивачу були відшкодовані повністю, та приходить до висновку про задоволення позову в частині відшкодування майнової шкоди в повному обсязі.

Що ж стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, то суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині, виходячи з такого.

В обґрунтування позовних вимог в цій частині цивільний позивач посилається на положення ст. 23 ЦК України, яка визначає загальне правило про можливість відшкодування завданої моральної шкоди у будь-якому випадку посягання на права учасника цивільного правовідношення. Це загальне правило не застосовується у тих випадках, коли обсяг цивільно-правової відповідальності чітко визначений і не включає можливості відшкодування моральної шкоди. Можливість відшкодування моральної шкоди передбачено окремими статтями ЦК України та іншими нормативно-правовими актами, в тому числі відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи, визначено статтею 1168 ЦК України, згідно з якою моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Під час судового розгляду цивільний позивач ОСОБА_7 не заперечувала, що вона не проживала разом з померлим братом, і, навіть, не залишалася ночувати у нього, коли приїжджала в село, а лише допомагала продуктами харчування та по господарству.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні цивільного позову ОСОБА_7 в частині відшкодування моральної шкоди, оскільки вона не відноситься до зазначеної категорії осіб, а тому права на відшкодування моральної шкоди в силу закону в даному випадку не має.

Відповідно до ст. 100 КПК України речові докази: зрізи нігтів пальців рук та нитки марлі, на яку було перенесено піднігтьовий вміст нігтів, чисті (контрольні) зразки ниток марлі; марлю, за допомогою якої експертами було зроблено змиви з сокири, чистий (контрольний) зразок марлі; марлю, за допомогою якої було зроблено змиви з біти, чистий (контрольний) зразок марлі, змиви плям бурого кольору з рук померлого, марлю, за допомогою якої зроблено змив плям бурого кольору із підлоги в будинку потерпілого; одяг з трупа ОСОБА_10 : спортивні штани, сорочка, два светра, куртка; наволочка з плямами бурого кольору, вилучена з будинку АДРЕСА_3 ; біта, які передані на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Менського РВ УМВС України в Чернігівській області підлягають знищенню;

сокира, передана на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Менського РВ УМВС України в Чернігівській області підлягає поверненню законному володільцю;

одяг, вилучений у ОСОБА_4 : зимова куртка, чорні спортивні штани, передані на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Менського РВ УМВС України в Чернігівській області підлягають поверненню законному володільцю;

DVD диски із відеозаписами слідчих експериментів від 19 березня 2015 року та від 07 травня 2015 року зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Процесуальні витрати у даному кримінальному провадженні відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 373-374 КПК України, суд
У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 у виді позбавлення волі обчислювати з часу його затримання.

Зарахувати обвинуваченому ОСОБА_4 в строк відбування покарання час тримання під вартою з 16 березня 2015 року по 19 березня 2015 року включно.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 1 869,08 грн. матеріальної шкоди. В задоволенні цивільного позову в частині відшкодування моральної шкоди відмовити.

Речові докази: зрізи нігтів пальців рук та нитки марлі, на яку було перенесено піднігтьовий вміст нігтів, чисті (контрольні) зразки ниток марлі; марлю, за допомогою якої експертами було зроблено змиви з сокири, чистий (контрольний) зразок марлі; марлю, за допомогою якої було зроблено змиви з біти, чистий (контрольний) зразок марлі, змиви плям бурого кольору з рук померлого, марлю, за допомогою якої зроблено змив плям бурого кольору із підлоги в будинку потерпілого; одяг з трупа ОСОБА_10 : спортивні штани, сорочку, два светра, куртку; наволочку з плямами бурого кольору, вилучену з будинку АДРЕСА_3 ; біту, які передані на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Менського РВ УМВС України в Чернігівській області знищити;

сокиру, передану на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Менського РВ УМВС України в Чернігівській області повернути законному володільцю;

одяг, вилучений у ОСОБА_4 : зимову куртку, чорні спортивні штани, передані на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Менського РВ УМВС України в Чернігівській області повернути законному володільцю;

DVD диски із відеозаписами слідчих експериментів від 19 березня 2015 року та від 07 травня 2015 року зберігати в матеріалах кримінального провадження.

До набрання вироком законної сили застосувати до ОСОБА_4 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання з покладенням на нього обов`язків: не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає, а саме з села Семенівка Менського району Чернігівської області, без дозволу суду.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а в разі подання апеляційної скарги після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо вирок суду не скасований.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Чернігівської області через Менський районний суд Чернігівської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Суддя ОСОБА_1