Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 499/56/16-к
Провадження № 1-кс/499/4/16
У Х В А Л А

про застосування запобіжного заходу

"25" січня 2016 р. смт.Іванівка

Слідчий суддя Іванівського районного суду Одеської області ОСОБА_1 , за участю учасників кримінального провадження: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 підозрюваного, розглянувши в залі суду, на підставі документів кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000465, клопотання слідчого Іванівського відділення поліції Іванівського відділення поліції Біляївського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до ОСОБА_5 підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,

В С Т А Н О В И В:

До Іванівського районного суду Одеської області надійшло клопотання слідчого ОСОБА_4 (далі слідчий) погодженого прокурором прокуратури Іванівського району Одеської області ОСОБА_3 (далі - прокурор) про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З клопотання вбачається, що 05 грудня 2015 року, у вечірній час доби, ОСОБА_5 , знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, повторно, в період іспитового строку, знаходячись на території садиби АДРЕСА_1 з корисливих мотивів, умисно, таємно, шляхом витягування з колодязю, здійснив крадіжку електричного водяного насосу «Дайвер», належного ОСОБА_6 . Згідно висновку товарознавчої експертизи №7529/26 від 22 грудня 2015 року розмір шкоди завданої потерпілій становить 243 гривні 47 копійок.

Підозрюваний показав, що вину свою визнає, переховуватися від органів досудового розслідування або суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків, вчиняти інше кримінальне правопорушення не буде.

06 грудня 2015 року відомості про можливе вчинення кримінального правопорушення внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000465, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України.

Необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий аргументувала тим, що підозрюваний скоїв кримінальне правопорушення в період іспитового строку, що на думку слідчого свідчить про можливі спроби з боку підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування, знищити, сховати або спотворіти будь-які речі, які мають істотне значення, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженню.

Клопотань від учасників процесуальної дії в порядку визначеному ч.1 ст.107 КПК України щодо застосування технічних засобів фіксування не надходило, проте слідчим суддею прийнято рішення про проведення фіксації процесуальної дії за допомогою технічних засобів.

Встановивши зазначені обставини, вислухавши думку прокурора, слідчого, підозрюваного, дослідивши матеріали додані до клопотання слідчий суддя вважає, що клопотання підлягає задоволенню в частині застосування запобіжних заходів стосовно підозрюваного виходячи з наступного.

Вирішуючи питання про застосування норм процесуального права, слідчий суддя виходив з такого.

Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (ч.1, 2 ст.8 КПК України).

Під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (ч.1, 5 ст.9 КПК України).

Докази, які стосуються судимостей підозрюваного, обвинуваченого або вчинення ним інших правопорушень, що не є предметом цього кримінального провадження, а також відомості щодо характеру або окремих рис характеру підозрюваного, обвинуваченого є недопустимими на підтвердження винуватості підозрюваного, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (ч.1 ст. 88 КПК України).
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті (ч.2 ст.177 КПК України).

Запобіжний захід домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі (ч.2 ст.181 КПК України).

Строк дії ухвали слідчого судді, про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців (ч.6 ст.181 КПК України).

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу (ч.1 ст.183 КПК України).

Клопотання повинно містити: виклад обставин, на підставі яких слідчий, прокурор дійшов висновку про наявність одного або кількох ризиків, зазначених у його клопотанні, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини. Обґрунтування неможливості запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів (п.5, 6, ч.1 ст.184 КПК України).

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (ч.1 ст.194 КПК України).

Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті (ч.2 ст.194 КПК України).

Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання (ч.4 ст.194 КПК України).

Застосовуючи зазначенні в ухвалі норми процесуального права, беручи до уваги доводи сторін, письмові докази, відмовляючи у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовуючи запобіжний захід у вигляді домашнього арешту слідчий суддя виходив з таких мотивів.

З системного аналізу наведених в ухвалі процесуальних норм вбачається, що виключною (єдиною) метою застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів пов`язано із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, а слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу за відсутності для цього підстав, передбачених ст. 177 КПК. Тому в разі розгляду відповідного клопотання, не підкріпленого визначеними у КПК України метою та підставами, останнє має бути відхилено.

Такими підставами застосування запобіжного заходу є обґрунтованість підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризику (ризиків), перелік яких встановлено пунктами 1 - 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та не підлягає розширеному тлумаченню, а обґрунтування у клопотанні про застосування запобіжного заходу наявності одного чи кількох ризиків/підстав, що визначає можливість застосувати той чи інший із встановлених КПК запобіжних заходів, передбачає обов`язок прокурора довести неможливість застосування інших, більш м`яких видів запобіжних заходів.

Застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має застосуватись за умови відповідності клопотання критеріям для обрання такого запобіжного заходу, що передбачені у ч. 1 ст. 194 КПК.

При розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція), а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ). Одним із найбільш частих порушень прав людини, визнаних ЄСПЛ у справах проти України, є необґрунтоване ухвалення судами рішень про продовження строку тримання підозрюваного під вартою, а також те, що можливість застосування запобіжних заходів, альтернативних триманню під вартою у багатьох випадках навіть не розглядалася.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується лише у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Клопотання про застосування запобіжного заходу наявності одного чи кількох ризиків/підстав, що визначає можливість застосувати той чи інший із встановлених КПК запобіжних заходів, передбачає обов`язок прокурора довести неможливість застосування інших, більш м`яких видів запобіжних заходів.

Судове рішення стосовно обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або продовження його застосування має містити як чітке визначення законодавчих підстав для його обрання (продовження), так і дослідження та обґрунтування достовірності обраних підстав у контексті конкретних фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, врахування особи винного та інших обставин (ризиків, наведених у ч. 1 ст. 177 КПК України).

З огляду на зазначене слід констатувати, що клопотання таких критеріям не відповідає. В клопотанні визначений тільки перелік законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості щодо підозрюваного. Конкретні докази ризиків на наявність яких посилається слідчий у клопотанні не зазначені.

Слідчим у клопотанні лише зазначено, що підозрюваний вчинив кримінальне правопорушення в період іспитового строку, не має роботи, проживає не за місцем реєстрації й тому може переховуватися від органів досудового розслідування. Конкретні обґрунтування з посиланням на докази наявності інших ризиків визначених ст. 177 КПК України та неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів у клопотанні взагалі не зазначено.

Слідчий суддя констатує, що фактичне проживання підозрюваного не за місцем його реєстрації, вчинення ним інших правопорушень раніше, виходячи з положень ч. 1 ст. 33 Констиції України, ч.1 ст. 88 КПК України не може свідчити про наявність ризиків, що визначають можливість застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

При час розгляду клопотання прокурор, слідчий не довели обставини та не надали доказів, які б свідчили про недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу відносно підозрюваного для запобігання ризиків зазначеному у клопотанні, звернувши лише увагу на те, що підозрюваний скоїв злочин в період іспитового строку, може переховуватися від органів досудового розслідування або суду незаконного впливати на свідків, потерпілих. Разом з тим вказали, що на час розгляду справи у суді конкретні докази на підтвердження таким ризикам зазначити не можуть й інші підстави.

В контексті зазначеного слід зауважити, що ЄСПЛ в п.79, 80 рішення від 10 лютого 2011 року прийнятому у справі Харченко проти України зазначив, що при розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

В п. 60 рішення від 6 листопада 2008 року у справі "Єлоєв проти України" ЄСПЛ зазначив, що відповідно до вимог ч. 3 ст. 5 Конвенції після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування,) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного.

Крім того ЄСПЛ зазначає, що прокурори і суди не наводять жодних підстав для продовження тримання заявника під вартою, лише зазначають, що запобіжний захід було обрано правильно, підстав не наводять. Крім того, національні владні органи не розглядали можливість застосування інших запобіжних заходів, альтернативних триманню під вартою.

Таким чином, з урахуванням зазначених в ухвалі мотивів, практики ЄСПЛ слідчий суддя дійшов висновку, що відсутні прямі ризики, які давали б достатні підстави вважати, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування або суду незаконного впливати на свідків, потерпілого, вчиняти інші кримінальні правопорушення, тому слідчий суддя виходить виходячи з положень ст.ст.178, 181, ч.4 ст.194 КПК України оцінюючи в сукупності всі обставини відносно вамогомості наявних доказів, місце проживання , вік, стан здоров`я підозрюваного, незначний розмір шкоди завданої потерпілій, наявності вилученого майна, яке буде повернуте потерпілій, застосовує до підозрюваного ОСОБА_5 більш м`який запобіжний захід домашній арешт з покладенням на нього обов`язків передбачених ч.5 ст.194 КПК України із забороною цілодобово залишати (відлучатися) з будинку за місцем його проживання задля уникнення будь-яких ризиків, що можуть вплинути на досудове розслідування.

Керуючись ст.ст. 107, 132, 177, 178, 183, 199, 309, 376 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - відмовити.

Застосувати відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Кузнецовськ, Рівненської області запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на строк до 24 лютого 2016 року.

Заборонити ОСОБА_5 залишати (відлучатися) з будинку АДРЕСА_1 цілодобово, крім випадків прибуття за кожною вимогою слідчого, прокурора, суду.

Зобов`язати ОСОБА_5 :

- прибувати до слідчого, прокурора, суду за кожною вимогою;

- не відлучатися з села Малинівка, Іванівського району Одеської області, без дозволу слідчого, прокурора, суду;

- повідомляти слідчого, прокурора, суд про зміну свого місця проживання або роботи;

- утримуватися від особистого спілкування з потерпілим, свідками по кримінальному провадженню № 0000465, та не відвідувати їх місця проживання або роботи;

- носити електронний засіб контролю.

Роз`яснити ОСОБА_5 , що відповідні працівники на підставі цієї ухвали мають право з`являтися до його житла, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Копію ухвали слідчого судді вручити учасникам кримінального провадження та направити начальнику Іванівського відділення поліції Біляївського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області.

Начальнику Іванівського відділення поліції Біляївського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області забезпечити реєстрацію цієї ухвали, про що письмово до 04 лютого 2016 року повідомити слідчого суддю.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня проголошення ухвали.

СуддяОСОБА_1