печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
14 серпня 2015 року

Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю представника особи, якою подано скаргу ОСОБА_3 , - ОСОБА_4 , слідчого слідчої групи Головного слідчого Управління МВС України ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві провадження за скаргою ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого в ОВС ГСУ МВС України ОСОБА_6 від 07.07.2015р. про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000089 від 28.12.2012р., за відсутністю складу злочинів, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 185, ч. 2, ч.4 ст. 190, ч. 1 ст. 332, ч. 3, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 384, ч. 1 ст. 365-2 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
22.07.2015р. ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва зі скаргою в порядку ст. 303 КПК України, в якій просить скасувати постанову старшого слідчого в ОВС ГСУ МВС України ОСОБА_6 від 07.07.2015 про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000089 від 28.12.2012р., за відсутністю складу злочинів, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 185, ч. 2, ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 332, ч. 3, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 384, ч. 1 ст. 365-2 КК України.

В обґрунтування доводів та вимог скарги посилається на неповноту та однобічність досудового розслідування, при цьому надає власну правову оцінку діям слідчого, стверджуючи про недотримання ним порядку збирання та оцінки доказів у кримінальному провадженні на виконання завдань кримінального судочинства та практики Європейського суду з прав людини. Вказує, що всупереч вимогам ст. ст. 2, 284 КПК України органом досудового розслідування в кримінальному провадженні не проведено в достатньому обсязі слідчих та процесуальних дій на виконання вказівок, викладених в постанові заступника Генерального прокурора України ОСОБА_7 від 17.08.2014р. та ухвалі Шевченківського районного суду м. Києва від 04.11.2013, якими попередні постанови про закриття кримінального провадження № 0000089 від 28.12.2012р. були скасовані з мотивів неповноти та однобічності досудового розслідування, що потягло за собою невідповідність викладених в оскаржуваній постанові висновків фактичним обставинам справи та передчасне закриття кримінального провадження з реабілітуючих підстав. Наряду з вимогою про скасування постанови про закриття кримінального провадження ОСОБА_3 у скарзі просить визнати незаконною бездіяльність старшого слідчого в ОВС ГСУ МВС України ОСОБА_6 щодо неналежного проведення досудового розслідування.

В судовому засіданні представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 , доводи та вимоги скарги підтримав у повному обсязі, наполягав на її задоволенні, вважає оскаржувану постанову незаконною та необґрунтованою, такою, що підлягає скасуванню, оскільки досудове розслідування у кримінальному провадженню проведено поверхнево, без належного отримання та оцінки доказів у справі, не з`ясовані всі обставини, які мають значення для всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, перекручені факти та на виконання вказівок прокурора та клопотань потерпілого необхідні слідчі дії не проведені.

Представник ГСУ МВС України в судовому засіданні проти задоволення скарги заперечувала, вважає, що винесена постанова про закриття кримінального провадження є законною та обґрунтованою та підстав для її скасування не має, матеріали кримінального провадження № 0000089 від 28.12.2012р. у визначений законом строк слідчому судді не представила, посилаючись на те, що матеріали кримінального провадження витребувані до Генеральної прокуратури України для перевірки обґрунтованості прийнятого рішення, та на момент розгляду справи судом винесена слідчим ГСУ МВС України постанова про закриття кримінального провадження не скасована.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

З огляду на конституційні принципи змагальності сторін та диспозитивності, а також враховуючи, що ст.ст. 305, 306 КПК України визначений скорочений строк розгляду скарги на постанову про закриття кримінального провадження, та відсутність матеріалів кримінального провадження при наявності оскаржуваної постанови та представлених суду заявником документів, не перешкоджає розгляду скарги, слідчий суддя визнав можливим прийняти рішення по суті доводів та вимог скарги за відсутності в судовому засіданні матеріалів кримінального провадження на підставі наданих заявником доказів та матеріалів.

Заслухавши пояснення заявника в обґрунтування доводів та вимог скарги, представника органа досудового розслідування, вивчивши скаргу та долучені до неї матеріали, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 304 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу України, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформляється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Копія оскаржуваної постанови була отримана заявником 19.07.2015р., а відтак слідчий суддя вважає скаргу поданою у встановлений ст. 304 КПК України десятиденний строк.

Згідно доводів скарги, і зазначене відображено в тексті оскаржуваної постанови, ГСУ МВС України здійснювалося досудове розслідування в об`єднаному кримінальному провадженні № 0000089 за заявами ОСОБА_3 з приводу неправомірних дій ОСОБА_8 за фактами таємного викрадення чужого майна, шахрайства, вчиненого в особливо великих розмірах, незаконного переправлення особи через держаний кордон України, підроблення та використання завідомо підроблених документів, завідомо неправдивих показань та зловживання повноваженнями особою, яка надає публічні послуги, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 185, ч. 2, ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 332, ч. 3, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 384, ч. 1 ст. 365-2 КК України.

В якості підстав для притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_3 в заявах від 27.11.2012, 11.12.2012, 17.01.2013, 25.04.2013, 28.06.2013, 11.10.2013, 25.10.2013, 12.11.2013, 21.01.2014, 08.02.2014, 21.02.2014, 29.07.2014, 27.08.2014, 24.03.2015р.р. зазначив, що ОСОБА_8 вступила в змову з приватним нотаріусом Київського нотаріального округу ОСОБА_9 та 20.06.2011р. по договору дарування шахрайським шляхом заволоділа належною йому квартирою АДРЕСА_1 , яка на той час перебувала під арештом і яку було відчужено всупереч судового рішення про накладення арешту; 29.01.2014р., не маючи наміру повернути ОСОБА_3 вказану квартиру, знаючи та усвідомлюючи, що квартира АДРЕСА_1 перебуває під арештом згідно ухвали Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22.11.2013р., за попередньою змовою з працівниками паспортного столу Шевченківського районного управління ГУМВС України в м. Києві, без участі працівників паспортистів з ЖЕКу ТОВ "Житлосервіс" оформила прописку собі та своїй доньці в даній квартирі; шахрайським шляхом надала в заставу квартиру АДРЕСА_1 під час укладання договору позики грошових коштів у розмірі 15 851 600 грн, які витратила на свої потреби, спричинивши йому матеріальну шкоду в особливо великому розмірі; викрала з зазначеної квартири його особисте майно на загальну суму близько 475 000 доларів США; в період з січня по квітень 2012р. з паркомісця №62 будинку АДРЕСА_2 таємно викрала зимові автомобільні шини в загальній кількості 12 шт на загальну суму 74440 грн, 29.09.2013р. з квартири АДРЕСА_3 викрала майно ОСОБА_10 на загальну суму 98 000 грн; 24.10.2012р. без згоди колишнього чоловіка ОСОБА_4 (батька заявника та представника заявника у справі) шахрайським шляхом здійснила переоформлення 100% статутного капіталу ТОВ «ЕС-КІ-МО» на свого батька ОСОБА_11 ; 04.07.2012р. у приватного нотаріуса незаконно надала довіреність ОСОБА_12 та ОСОБА_13 на продаж, обмін, передачу в оренду легкового автомобіля «ПОРШ КАЙЕН» держ. рег. номер НОМЕР_1 , який був набутий в шлюбі з ОСОБА_4 та був оформлений на ОСОБА_8 ; 01.10.2013р. незаконно відчужила автомобіль MERCEDES BENZ G-500 держ. рег. номер НОМЕР_2 , який перебував у спільній сумісній власності подружжя; незаконно без згоди батька ОСОБА_4 переправила через державний кордон України до Великої Британії ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також про те, що 20.06.2011р. приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9 20.06.2011р. умисно, зловживаючи своїми повноваженнями, з метою одержання неправомірної вигоди для інших осіб, посвідчила договір дарування квартири АДРЕСА_1 .і

Постановою старшого слідчого в ОВС ГСУ МВС України ОСОБА_6 від 07.07.2015р. об`єднане кримінальне провадження № 0000089 від 28.12.2012р. закрито за відсутністю складу злочинів, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 185, ч. 2, ч.4 ст. 190, ч. 1 ст. 332, ч. 3, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 384, ч. 1 ст. 365-2 КК України. Зазначене кримінальне провадження крім кримінальних проваджень, порушених за заявами ОСОБА_3 , також містить кримінальні провадження, порушені за заявами ОСОБА_4 , ОСОБА_15 про вчинені злочини з боку ОСОБА_8 .

Згідно з ч. 2 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язанні всебічно, повно і неупереджено дослідити усі обставини кримінального провадження. Лише за такої умови можливе виконання завдань кримінального судочинства. Усебічність дослідження обставин кримінального провадження означає, по-перше, висунення і дослідження всіх можливих версій щодо характеру події, що має ознаки кримінального правопорушення, винуватість особи; а-по друге, однаково ретельне встановлення і перевірку як обставин, що викривають, так і тих, що виправдовують особу. Повнота дослідження кримінального провадження означає встановлення всього кола фактичних обставин, що можуть суттєво вплинути на рішення у кримінальному провадженні; використання такої сукупності доказів, яка обґрунтовує зроблені висновки як такі, що не залишають місця сумнівам.

Закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження може бути закрито лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів (ст.ст. 2, 284 КПК України).

Постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту свої прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу (ст. 110 КПК України).

Матеріали кримінального провадження № 0000089 від 28.12.2012р. слідчому судді не надані, представлена постанова про закриття кримінального провадження, яка містить узагальнені дані про всі проведені слідчі дії в рамках розслідування об`єднаного кримінального провадження та як узагальнений висновок при оцінці цих дій - прийняте рішення, з якої вбачається, що доводи заявника про неповноту та однобічність досудового розслідування слідчим не спростовані, що є його обов`язком з огляду на положення ст.ст. 22, 306 КПК України.

Натомість, зміст оскаржуваної постанови беззаперечно свідчить про недотримання органом досудового розслідування вищевказаних вимог закону щодо всебічного, повного і неупередженого дослідження усіх обставин кримінального провадження, а також належної обґрунтованості прийнятої постанови, яке б не викликало жодних сумнівів в правильності прийнятого рішення.

В обґрунтування рішення про закриття кримінального провадження слідчий зазначив, що аналіз матеріалів кримінального провадження свідчить про відсутність в діях будь-якої особи ознак кримінального правопорушення, повідомлення заявниками про ймовірне таємне викрадення переліченого в заявах майна та заволодіння майном шахрайським шляхом не містить доказів на підтвердження існування такого майна та придбання його заявниками, в той же час матеріали розслідування містять достатньо даних про наявність між ОСОБА_8 та ОСОБА_4 протиріч та конфліктних ситуацій, які вказують на цивільні правовідносини, які виникли між ними у в`язку із перебуванням у шлюбі, що мають вирішуватися виключно відповідно до цивільного та цивільно-процесуального законодавства.

Однак, з огляду на положення ст. 190 КК України, яка встановлює кримінальну відповідальність за заволодіння чужим майном шляхом шахрайства, сам по собі факт прийняття рішення в порядку цивільного судочинства та звернення його до виконання не може свідчити про відсутність складу кримінального правопорушення, оскільки правовідносини, які на первісному етапі їх створення однією зі сторін подавалися як цивільно-правові, можуть бути формою заволодіння чужим майном.

Звернення особи до суду з позовом в порядку цивільного судочинства, рівно як і ухвалення за цим позовом судового рішення, є виключно одним із способів захисту, і само по собі не спростовує умислу на заволодіння чужим майном в контексті диспозиції ст. 190 КК України.

Зазначене також обґрунтовується тим, що в ході розгляду справи в порядку цивільного судочинства суд лише надає оцінку дотриманню вимог матеріального права при укладені відповідних угод, і не будучи наділеним повноваженнями щодо проведення слідчих та процесуальних дій, позбавлений можливості з`ясувати дійсні обставини, які заявником розцінюються як такі, що містять ознаки злочину.

Зважаючи на викладені ОСОБА_3 обставини щодо відчуження майна та заволодіння правом на майно шляхом шахрайства, що супроводжувалося підробленням документів та їх використанням, орган досудового розслідування мав би провести всебічне та ефективне досудове розслідування, а отриманим за його результатами фактичним даним надати відповідну правову оцінку в прийнятому рішенні, чого у справі не зроблено. Викладені в оскаржуваній постанові висновки не обґрунтовуються відповідними доказами, на підставі яких їх зроблено, внаслідок чого не можуть вважатися безспірними.

Водночас, з наданих слідчому судді матеріалів вбачається, що в кримінальному провадженні органом досудового розслідування неодноразово виносилося рішення про його закриття, яке було предметом контролю вищестоящого прокурора та слідчого судді. Так, ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 04.11.2013р. та постановою заступника Генерального прокурора України ОСОБА_7 від 07.08.2014р. попередні постанови слідчого про закриття кримінального провадження № 0000089 від 28.12.2012р. (відповідно від 01.10.2013р. та від 20.06.2014р.) були скасовані з мотивів неповноти та однобічності досудового слідства, при цьому судом та прокурором органу досудового розслідування були надані відповідні вказівки щодо здійснення процесуальних та слідчих дій, направлених на виконання завдань кримінального судочинства.

Згідно зі ст. 533 КПК України, вирок або ухвала суду, які набрали законної сили, обов`язкові для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягають виконання на всі території України.

Всупереч вищезазначеним вимогам закону, органом досудового розслідування 07.07.2015р. прийнято рішення про закриття кримінального провадження, аналогічного змісту попереднім постановам про закриття кримінального провадження від 01.10.2013р. та 20.06.2014р., які були скасовані у встановленому законом порядку, при цьому, в оскаржуваній постанові не зазначено, які слідчі та процесуальні дії були здійсненні для усунення наявних у справі протиріч.

В сукупності з іншими наведеними в оскаржуваній постанові матеріалами не надано належної правової оцінки представленим потерпілим доказам на підтвердження доводів ОСОБА_3 ,

зокрема в тій частині, що квартира АДРЕСА_1 відповідно до ухвали Печерського районного суду м.Києва від 13.05.2010р. (по цивільній справі №2-3496/10 за позовом ОСОБА_16 до ОСОБА_3 , ОСОБА_17 про стягнення суми боргу за договором позики) за заявою про забезпечення позову, як і все майно ОСОБА_3 , знаходилася під арештом, у зв`язку з чим не могла бути відчужена шляхом посвідчення приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9 правочину по нотаріально посвідченому Договору дарування вказаної квартири від 20.06.2011р.; договір позики від 18.10.2007р. укладений ОСОБА_8 з перевищенням своїх повноважень, оскільки довіреність № 5820 від 16.10.2007р., на підставі якої діяла від імені ОСОБА_3 - ОСОБА_8 (повірена особа), не містила повноважень щодо укладення та підписання нею договору позики і на його забезпечення договором іпотеки; посвідчення договорів позики та іпотеки здійснено приватним нотаріусом ОСОБА_9 з порушенням законодавства про вчинення нотаріальних дій, зокрема ст.ст. 5, 44, 49, 54, 55 (ч. ч. 1, 7) Закону України «Про нотаріат»; підпис в графі «Заявник» в заяві про усиновлення дитини ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від імені ОСОБА_4 датована 19.08.2009р. по справі №2о-244/09, виконаний ОСОБА_8 ; заява про реєстрацію довіреності та дубліката довіреності у Єдиному реєстрі довіреностей від 02.03.2012р. вих. №2-3/12 є підробленим документом.

З цього приводу органом досудового розслідування не надано в постанові про закриття правової оцінки дій приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9 , незаконність дій якої підтверджена інформацією заступника Міністра юстиції України в листі від 31.10.2014р. на адресу СУ ГСУ МВС України в м.Києві.

Рішення в частині закриття кримінального провадження за фактом таємного викрадення чужого майна органом досудового розслідування також належним чином не мотивовано. Закриваючи кримінальне провадження в цій частині, слідчий лише зазначив, що до заяв ОСОБА_3 не долучено документів на підтвердження спричинення матеріальної шкоди, до того ж ОСОБА_4 (батько заявника та представник у справі за клопотанням) та ОСОБА_8 перебували в шлюбі, в період якого нажили спільне майно, яким остання могла розпоряджатися та користуватися на власний розсуд. Таке обґрунтування закриття кримінального провадження слідчим суддею до уваги не приймається, оскільки вид і розмір шкоди, заподіяної злочином, належать до обставин, що підлягають доказуванню в кримінальному провадженні шляхом проведення слідчих (розшукових) дій, а питання виникнення права спільної сумісної власності подружжя на майно урегульовано СК України, положення якого визначають об`єкти як спільної сумісної власності подружжя, так і об`єкти особистої приватної власності. До того ж, заявник ОСОБА_3 , який стверджує про викрадення його майна ОСОБА_8 , з останньою в шлюбі взагалі не перебував.

Між тим, після скасування попередньої постанови про закриття кримінального провадження постановою заступника Генерального прокурора України від 07.08.2014р. з метою належної перевірки усіх доводів потерпілих ОСОБА_3 та ОСОБА_4 щодо незаконного заволодіння їхнім майном, органом досудового розслідування таких заходів не прийнято, слідчим в постанові про закриття кримінального провадження посилення на здійснення таких дій та отримання відповідних доказів у справі з їх відповідним аналізом з цього приводу не наведені, та текст постанови про закриття провадження у справі за своїм змістовим навантаженням містить саме ті аргументи, що і в попередній постанові про закриття кримінального провадження, яка була скасована як незаконна заступником Генерального прокурора України.

При закритті кримінального провадження за ст. 365-2 КК України органом досудового розслідування в мотивувальній частині оскаржуваної постанови допущені взаємовиключні висновки, оскільки в одному випадку слідчий послався на відсутність ознак злочину, а в іншому на незворотність дії закону про кримінальну відповідальність в часі, при цьому не надав оцінку правомірності ( неправомірності ) дій нотаріуса ОСОБА_9 за суміжними статтями КК України.

Крім того, в оскаржуваній постанові про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України в порушення ст. 110 КПК України не зазначено в діянні якої чи яких осіб відсутній склад кримінального правопорушення, не зазначено, який елемент складу кримінального правопорушення: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт чи суб`єктивна сторона виключає вчинення зазначеного кримінального правопорушення. Закриття кримінального провадження за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення можливо у разі встановлення, що діяння мало місце, але відсутній один чи декілька складових складу кримінального правопорушення, або якщо воно лише формально містить ознаки складу злочину, але внаслідок малозначності не становить суспільної небезпеки, відсутні інші умови, за яких діяння визнається злочинним; діяння вчинено в стані необхідної оборони або крайньої необхідності; мало місце добровільна відмова від вчинення злочину; особа не є суб`єктом злочину або не досягла віку, з якого наступає кримінальна відповідальність.

Таким чином, слідчим при винесені постанови від 07.07.2015р. про закриття кримінального провадження не враховані конкретні обставини справи, не вірно визначено об`єм доказів, достатній для прийняття мотивованого рішення, що свідчить про відсутність підстав, передбачених ст. 284 КПК України, для закриття кримінального провадження.

Одночасно слідчим при винесенні постанови про закриття кримінального провадження не прийнято до уваги правильність написання прізвища потерпілого ОСОБА_3 , не з`ясовано в який період часу він змінював своє прізвище, оскільки в матеріалах цивільних справ, де він є стороною у справі, та за матеріалами нотаріальних справ при відчудженні квартири АДРЕСА_1 , його прізвище мало написання: ОСОБА_19 . Крім того, в оскаржуваній постанові прізвище потерпілого ОСОБА_3 також зазначено як ОСОБА_20 .

Визнавши, що в ході досудового розслідування допущена істотна неповнота, усунення якої потребує виконання слідчих та процесуальних дій, спрямованих на збирання та перевірку доказів, а зміст оскаржуваної постанови не відповідає вимогам ст.110 КПК України, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність скасування постанови старшого слідчого в ОВС ГСУ МВС України ОСОБА_6 від 07.07.2015р. про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000089 від 28.12.2012р., за відсутністю складу злочинів, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 185, ч. 2, ч.4 ст. 190, ч. 1 ст. 332, ч. 3, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 384, ч. 1 ст. 365-2 КК України.

При новому розслідуванні належить перевірити викладені потерпілими в їх заявах та поясненнях обставини, в залежності від встановленого, виконати необхідні слідчі дії щодо з`ясування обставин про наявність чи відсутність складу (події) злочину в достатньому для встановлення об`єктивної істини обсязі, в тому числі виконати вказівки, викладені в ухвалі слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 04.11.2013р. та постанові заступника Генерального прокурора України від 07.08.2014р., і в залежності від встановленого прийняти законне та обґрунтоване рішення щодо подальшого провадження у справі, яке у будь-якому випадку має бути належним чином обґрунтованим з всебічним аналізом фактичних обставин справи та доводів заявника.

Між тим, вимоги скарги про визнання бездіяльності старшого слідчого в ОВС ГСУ МВС України ОСОБА_6 щодо неналежного проведення досудового розслідування незаконною не ґрунтуються на положеннях ст. 307 КПК України, якою встановлений вичерпний перелік рішень слідчого судді за результатами розгляду скарги, у зв`язку з чим скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 91-94, 284, 303, 305, 306, 307, 309, 376 КПК України, слідчий суддя
УХВАЛИВ:
Скаргу ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого в ОВС ГСУ МВС України ОСОБА_6 від 07.07.2015р. про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000089 від 28.12.2012р. задовольнити частково.

Постанову старшого слідчого в ОВС ГСУ МВС України ОСОБА_6 від 07.07.201р.5 про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000089 від 28.12.2012р., за відсутністю складу злочинів, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 185, ч. 2, ч.4 ст. 190, ч. 1 ст. 332, ч. 3, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 384, ч. 1 ст. 365-2 КК України, скасувати, зобов`язавши слідчого відновити досудове розслідування в даному кримінальному провадженні і провести досудове розслідування.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1