ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
іменем України
Справа № 210/6371/14-к
Провадження № 1-кп/210/148/15

"07" грудня 2015 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі коллегії суддів:
головуючого судді: ОСОБА_1
судді - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_4 ,
прокурора: ОСОБА_5 ,
потерпілого- ОСОБА_6 ,
захисника обвинуваченого ОСОБА_7
адвоката: ОСОБА_8 ,
обвинуваченого: ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні питання доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , за підозрою у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст.187 ч.3 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
26 червня 2015 року в провадження судді Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1 надійшло кримінальне провадження № 0000627 відносно ОСОБА_7 за підозрою у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст.187 ч.3 КК України.

В судовому засіданні головуючим на обговорення було поставлене питання про доцільність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 .

Захисником обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокатом ОСОБА_8 в судовому засіданні заявлено клопотання про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні його підзахисного на більш м`який, а саме домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні підтримав клопотання захисника.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти заявленого захисником обвинуваченого клопотання на підставі того, що існують ризики передбаченні ст.177 КПК України, а саме вчинити інше кримінальне правопорушення та переховуватись від органів слідства, суду, вважав за доцільне продовжити строк тримання під вартою по відношенню до обвинуваченого.

Потерпілий у судовому засіданні заперечував проти зміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який.

Суд, вислухавши доводи сторін, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 перебуває під вартою з 20 листопада 2015 року, обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 12-ти років.

Колегія суддів вважає, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. Відповідно до вимог пунктів 1, 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою, а ризик переховування від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення.

При вирішенні питання щодо зміни чи продовження дії запобіжного заходу, суд враховує тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його вини у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, наявність у останнього постійного місця проживання та/або реєстрації, його стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків, наявність/відсутність судимостей.

Обираючи відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчим суддею було враховано наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, п. 4 ст. 5 Конвенції заарештованим особам гарантується право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які є суттєвими для забезпечення законності позбавлення свободи, що означає необхідність дотримання процесуальних вимог національного законодавства, наявності обґрунтованої підозри, яка стала підставою для затримання, та мети подальше тримання під вартою (справа Єлоєв проти України, № 17283/02), а рішення суду про продовження строку тримання під вартою, не може базуватись на первісних підставах, що слугували для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання заявника під вартою; (справа "Третьяков проти України").

Згідно зі ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, принципів правової визначеності та презумпції невинуватості, особа вважається невинуватою, поки її вина не буде доведена у встановленому законом порядку; кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Як вбачається з матеріалів справи, обвинувачений офіційно не працевлаштований, не одружений, у лікаря-психіатра та лікаря нарколога під наглядом не перебував і не перебуває, однак в ході судового розгляду встановлено, що він має зареєстроване постійне місце проживання, раніше до кримінальної відповідальності притягувався у 2013 році, та відбув покарання.

На думку колегії суддів, прокурором не наведено переконливих мотивів, що обвинувачений ОСОБА_9 може ухилятись від суду, чи іншим чином перешкоджати правосуддю, а ризик впливу на потерпілого та свідків може бути мінімізований за рахунок інших запобіжних заходів, тим паче потерпілий буд допитаний у судовому засіданні, наявність ризику вчинення нового кримінального правопорушення не може бути єдиною та достатньою підставою для продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що продовження дії запобіжного заходу, обраного щодо обвинуваченого у виді тримання під вартою, не є доцільним з тих підстав, що на теперішній час, заявлені ризики, що враховані при застосуванні запобіжного заходу тримання під вартою, передбачені ст. 177 ч.1 КПК України, зменшилися та не виправдовує тримання особи під вартою.

Крім того, у суду відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, не зможуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України, зокрема, прибувати за кожною вимогою до суду, та їх належну поведінку. Однак, залишається достатньо підстав вважати, що обвинувачений у разі зміни запобіжного заходу, не буде продовжувати неправомірну поведінку.

За таких обставин, суд, з урахуванням ризику можливого вчинення нових кримінальних правопорушень, приходить до висновку про наявність підстав для зміни запобіжного заходу обвинуваченому із триманням під вартою на інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою - домашній арешт.

Частиною 1 та 2 ст. 181 КПК України визначено, що домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Тому, обвинуваченому ОСОБА_7 слід змінити запобіжний захід із тримання під вартою на запобіжний захід у виді домашнього арешту з покладенням на нього обов`язків: прибувати до суду за першою вимогою; не відлучатись із міста Кривого Рогу без дозволу суду, повідомляти суд про зміну свого місця проживання; не спілкуватися з потерпілими, свідками у даному кримінальному провадженні; не залишати місце постійного проживання без дозволу суду, цілодобово; носити електронний засіб контролю.

Суд вважає, що прокурор не зміг довести суду виняткових обставин, які б виправдовували продовження обмеження права обвинуваченого на свободу та свідчили б про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів, а посилання на наявність судимості не може бути безумовною підставою для подальшого продовження строку дії тримання під вартою.

Виходячи з положень ст.ст.176, 178, 331 КПК України, ст.ст.5,6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та враховуючи матеріали кримінального провадження, особу обвинуваченого, суд вважає за необхідне змінити раніше обраний у відношенні обвинуваченого запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт строком на 60 днів.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 177, 178, 182, 183, 331, 194, 350 КПК України суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_7 змінити на домашній арешт.
Обрати відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , строком на 60 днів, а саме до 04 лютого 2016 року включно, заборонивши обвинуваченому залишати житло цілодобово із застосуванням до нього електронного засобу контролю.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 , наступні обов`язки:

-не відлучатися без дозволу суда за межі міста Кривого Рогу;

-прибувати до суду за викликом;

-не спілкуватися з потерпілими, свідками та іншими підозрюваними у даному кримінальному провадженні;

-носити електронний засіб контролю.

Звільнити ОСОБА_7 з-під варти негайно в залі суду.

Роз`яснити ОСОБА_7 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Ухвалу в частині застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання Інгулецькому відділенню поліції Криворізького ВП ГУ Національної поліції в Дніпропетровській області за місцем проживання обвинуваченого.

Ухвала оскарженню не підлягає..

Суддя: ОСОБА_1