Справа № 11-1203/10 Головуючий у І інстанції
Провадження № - Доповідач у 2 інстанції . .
Категорія 25.09.2015
УХВАЛА

Іменем України

01 грудня 2010 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Орла А.І.,

суддів Семенцова Ю.В., Черкасова В.М.,

потерпілих ОСОБА_1, ОСОБА_2,

за участю прокурора Стаховської Н.О.,

захисника адвоката ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальну справу за апеляціями прокурора, який затвердив обвинувальний висновок, потерпілої ОСОБА_1 на вирок Бородянського районного суду Київської області від 23 червня 2010 року, яким

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженку та жительку АДРЕСА_1, українку, громадянку України, ІНФОРМАЦІЯ_2, не одружену, інваліда 2-ї групи, раніше не судиму,

засуджено за ч. 3 ст. 286 КК України на пять років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк два роки. Відповідно до ст.ст. 75,76 КК України звільнено її від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки та покладено на неї обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції та повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_1 задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_4 на користь потерпілої ОСОБА_1 100000 (сто тисяч) грн. на відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь НДЕКЦ при ГУ МВС України в Київській області судові витрати в сумі 1313 (одна тисяча триста тринадцять) грн. 76 коп. за проведення судових експертиз.

Вирішено питання щодо речових доказів,

В С Т А Н О В И Л А:

За вироком суду, 4 липня 2009 року близько 13-ї години в с. Гавронщина Макарівського району Київської області ОСОБА_4, керуючи автомобілем НОМЕР_1 та рухаючись по вул. Жовтневій в напрямку с. Плахтянка зі швидкістю приблизно 60 км/год. на відстані 14,5 м від електроопори № 38/96, не врахувала дорожню обстановку та дорожні умови, не обрала безпечної швидкості руху, втратила контроль над рухом транспортного засобу, проявила неуважність, порушуючи вимоги п.1.3., 1.5., 12.1. і 12.3. Правил Дорожнього руху України, виїхала на праве узбіччя автодороги та допустила з`їзд в кювет і наїзд на дерево, внаслідок чого пасажири її автомобіля: ОСОБА_5 помер від сукупності тілесних ушкоджень у вигляді садна лобу, крововиливу грудини, рани правого стегна, відкритого перелому правої стегнової кістки, забою легені з наявністю 700 мл крові в плевральній порожнині, закритого перелому лобної кістки з крововиливами під оболонки і в шлуночки головного мозку; ОСОБА_6 помер внаслідок закритої черепно-мозкової травми у вигляді перелому скроневої кістки з крововиливами під оболонки і в шлуночки головного мозку на фоні закритої травми живота розриву печінки з внутрішньо-черевним крововиливом; ОСОБА_7 померла від сукупності тілесних ушкоджень у вигляді чисельних саден лоба, носа і підборіддя, численних забійних ран правої верхньої кінцівки і тазової ділянки справа, численних забійних ран правої верхньої кінцівки і тазової ділянки справа, численних переловів 2-10 ребер справа, 1-10 і 4-12 ребер зліва по різних лініях із забоєм легені, розривів печінки з наявністю 1350 мл крові в грудній порожнині і 500 мл крові в черевній порожнині, численних переломів кісток основи склепіння черепа з масивними крововиливами під оболонки і в шлуночки головного мозку.

Дії засудженої ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 3 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило загибель трьох людей.

На даний вирок суду потерпіла ОСОБА_1 подала апеляцію, в якій просить вирок скасувати внаслідок його м`якості та постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_4 винною за ст. 286 ч.3 КК України і призначити їй покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі та стягнути з ОСОБА_4 1000000 ( один мільйон ) грн. на відшкодування моральної шкоди.

В апеляції прокурор, який затвердив обвинувальний, просить вирок скасувати та постановити новий вирок, яким засудити ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 286 КК України до пяти років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на три роки. Вважає вирок суду незаконним у звязку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості та особі засудженого. Обгрунтовуючи свою апеляцію, прокурор зазначає, що призначаючи ОСОБА_4 покарання із застосування ст. 75 КК України, суд першої інстанції не в повній мірі врахував конкретні обставини справи, дані про особу підсудної ОСОБА_4, тяжкість вчиненого нею злочину, та призначив їй покарання, яке не можливо визнати справедливим унаслідок його м'якості. При призначенні ОСОБА_4 покарання суд не врахував характер та суспільну небезпеку вчиненого нею злочину, а саме те, що в результаті ДТП загинуло три особи, з них двоє дітей та особа похилого віку. Також суд не звернув увагу на те, що ОСОБА_4 вчинила тяжкий злочин, під час досудового слідства підсудна не визнавала свою вину, а також не вживала заходів щодо відшкодування завданої шкоди та на даний час залишається не відшкодованою.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора засуджена ОСОБА_4 зазначила, що вказана апеляція подана із порушенням строків. Вирок суду повністю відповідає обвинувальному висновку прокурора, що підтримував обвинувачення у суді першої інстанції, та його вимогам щодо призначеного покарання. Судом першої інстанції було правомірно враховано необережну форму її вини, яка сама була тяжко травмована і стала інвалідом 2-ї групи. Під час судового розгляду справи, у судових дебатах та під час останнього слова вона свою вину визнала, виявила щире каяття і просила пробачення за свій злочин, хоча і ненавмисний. Щодо посилання прокурора в апеляції на те, що вона не вживає заходів щодо відшкодування завданої шкоди та те, що на даний час шкода залишається невідшкодованою, пояснює тим, що вирок суду не набрав законної сили. Таким чином невідомий саме розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню нею, тому апеляцію прокурора просить залишити без руху та розгляду.

В доповненні до заперечень на апеляційну скаргу прокурора захисник засудженої зазначив, що апеляції як прокурора, так і потерпілої ОСОБА_1 не обґрунтовані, тому не підлягають задоволенню з огляду на наступне. У ОСОБА_4 (згідно виписки з історії хвороби) органічне ураження головного мозку травматичного генезу (ЗЧМТ) у виді виражених змін особистості за емоційно-лабільним типом, помірного зниження інтелектуально-мнестичних функцій, що унеможливлює перебування її в місцях позбавлення волі. Згідно «Переліку захворювань, які є підставою для подання в суди матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарань», затвердженого Наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань та Міністерства охорони здоров'я України від 18.01.2000 № 3/6, діагноз, поставлений ОСОБА_4, відповідає захворюванню, передбаченому п. 6.3 вказаного вище переліку. Вважає, що ОСОБА_4 не може утримуватись в місцях позбавлення волі внаслідок набутого стійкого розладу здоров'я. Тому просить апеляції прокурора, який затвердив обвинувальний висновок, та потерпілої ОСОБА_1 залишити без задоволення, а вирок - без зміни.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який підтримав подану апеляцію прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, й підтвердив доводи, викладені в ній, потерпілу ОСОБА_1, яка підтримала свою апеляцію, потерпілого ОСОБА_2 та захисника засудженої, які заперечували проти апеляцій прокурора та потерпілої ОСОБА_1, вивчивши матеріали кримінальної справи та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляції прокурора та потерпілої ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 23.12.2005 року ( з наступними змінами ) «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» при розгляді справ про злочини, відповідальність за які встановлено статтями 286-288, 415 КК України, слід мати на увазі, що диспозиції сформульованих у них норм банкетні..

У звязку з цим суди повинні ретельно з`ясовувати і зазначати у вироках, чому саме полягали названі у перелічених статтях порушення; норми яких правил, інструкцій, інших нормативних актів не додержано; чи є причинний зв'язок між цими порушеннями та передбаченими законом суспільно небезпечними наслідками.

Із змісту вироку вбачається, що суд, визнаючи винною ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 286 КК України в повному обсязі предявленого їй обвинувачення, не зазначив про наявність прямого причинного зв'язку між допущеними нею порушеннями Правил дорожнього руху України та наявними наслідками, чим допустив порушення вимог ст. 334 КПК України.

Крім того, при призначенні ОСОБА_4 покарання, суд в достатній мірі не врахував ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, а також те, що в результаті ДТП загинуло три особи, з них двоє дітей та особа похилого віку.

Враховуючи, що при постановленні вироку судом істотно порушені вимоги кримінально-процесуального закону та допущена невідповідність кримінального закону при призначенні покарання, вирок підлягає скасуванню, а справа поверненню на новий судовий розгляд.

Якщо під час нового розгляду справи буде визнано ОСОБА_4 винною за предявленим обвинуваченням, то призначене їй покарання із застосування до неї ст. 75 КК України слід вважати занадто м`яким.

Керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляції прокурора, який затвердив обвинувальний висновок, та потерпілої ОСОБА_1 задовольнити частково.

Вирок Бородянського районного суду Київської області від 23 червня 2010 року щодо ОСОБА_4 скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд в той же суд, іншим складом суду.

С У Д Д І: