Провадження № 1-кс/344/3675/15
У Х В А Л А

06 жовтня 2015 р. м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого слідчого судді ОСОБА_1

за участі секретаря ОСОБА_2

скаржника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_3 на дії СВ Івано-Франківського МВ УМВС щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення у ЄРДР, -

ВСТАНОВИВ:

до Івано-Франківського міського суду звернулась ОСОБА_3 із скаргою щодо не внесення повідомлення про злочин у ЄРДР. В скарзі вказано, що 21/09/2015р. скаржник подала до СВ Івано-Франківського МВ УМВС повідомлення про злочин щодо державного виконавця ОСОБА_4 за обставин не здійснення в строк примусового виконання виконавчого провадження №16227877 від 04/12/2009 рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області.

В судовому засіданні скаржниця підтримала скаргу з підстав, що в ній зазначені. Також скаржник надала суду пояснення про те, що державний виконавець не здійснив дій щодо примусового виконання виконавчого листа у строк, встановлений законом, не відчужив майно боржника, не стягнув грошові кошти на рахунку в банку.

Належним чином повідомлений орган досудового розслідування не забезпечив явку в судове засідання свого представника.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі Пономарьов проти України (Заява N 3236/03) вказано: ... сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (mutatis mutandis, рішення у справі "Олександр Шевченко проти України" (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява № 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та "Трух проти України" (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява N 50966/99, від 14 жовтня 2003 року). Отже орган досудового розслідування реалізував своє право на на безпосередню участь в судовому засіданні, у нього було достатнь часу для подання суду доказів та обґрунтування його заперечення.

Судом встановлено наступні обставини.

21/09/2015 р. скаржниця подала до СВ Івано-Франківського МВ УМВС повідомлення про злочин, в якому вказувала на невиконання державним виконавцем ОСОБА_4 в строк дій з примусового виконання судового рішення, вказала на власну кваліфікацію зазначених дій за ст. 367 КК України.

14/08/2009 р. Тисменицьким районним судом Івано-Франківської області ухвалено рішення за позовом скаржниці до ОСОБА_5

14/08/2009 р. видано виконавчий лист на виконання вказаного рішення.

В грудні 2009 р. відкрито виконавче провадження №16227877 на виконання виконавчого листа Тисменицького районного суду.

11/12/2009 р. ухвалено постанову про арешт майна боржника.

Відповідно до інформаційної довідки від 09/12/2009 р. боржник є власником домоволодіння в с. Угорники Івано-Франківської області.

16/12/2009 р. ухвалено постанову про арешт коштів боржника.

21/12/2009 р. Укрпромбанк повідомив про прийняття до виконання постанови ДВС від 16/12/2009 р. про арешт коштів боржника.

09/07/2010 р., 09/08/2010 р. складено акти опису й арешту майна боржника.

30/06/2011 р. складено постанову про закінчення виконавчого провадження.

10/11/2011 р. видано виконавчий лист №2-826/11.

10/11/2011 р. ухвалено рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області в справі за позовом скаржника до боржника.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Звольський та Звольська проти Чешської Республіки» (Zvolsky and Zvolska v. the Czech Republic, заява № 46129/99, п. 46, ЕСПЛ 2002-ІХ вказано, що тлумачення національного законодавства, зокрема, процесуальних правил, що застосовуються у судовому провадженні здійснюється судами.

В ст.303 КПК України вказано, що на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Відповідно до п.1 ст.214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

ЄСПЛ неодноразово вказував, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати те, що трапилось, та не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень (справа Ассенов та інші проти Болгарії (Assenov та Others v. Bulgaria). Вони повинні вживати всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, inter alia, показань очевидців та експертних висновків (рішення у справі Танрікулу проти Туреччини (Tanhkulu v. Turkey) [ВП], заява № 23763/94, п. 104 і подальші посилання, ECHR 1999-IV, Ґюль проти Туреччини (Gul v. Turkey), заява № 22676/93, п. 89, від 14 грудня 2000 року).

Відповідно до ст.7 КПК України в якості загальної засади кримінального провадження проголошено змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Скаржник надав суду пояснення про те, що на його думку зазначені в скарзі дії підлягають кваліфікації за ст. 367 КК України і зареєструвати кримінальне провадження необхідно щодо саме ОСОБА_4 .

Однак відповідно до п. 29 рішення Європейського суду з прав людини в справі Павлюлінець проти України (Заява № 70767/01) від 6 вересня 2005 року вказано, що Суд повторює, що право на порушення кримінальної справи проти третьої особи як таке не гарантується Конвенцією (Kubiszyn v. Poland, ухвала від 21 вересня 1999 року, заява № 37437/97).

Відповідно до ст. 214 КК України відомості про особу та попередню кваліфікацію її дій вносяться до ЄРДР слідчим або прокурором. Отже скаржнику не належить право на порушення кримінальної справи проти певної особи, в тому числі і внесення відомостей до ЄРДР щодо вчинення злочину певною особою, а також у нього відсутнє право на реєстрацію повідомлення про злочин за бажаною ним кваліфікацією дій особи за диспозицією КК України, оскільки право на кримінально-правове переслідування конкретної третьої особи із обраною самостійно кваліфікацією скаржнику не гарантується положеннями Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод людини. В свою чергу кримінально-правова кваліфікація обставин вчинення злочину певною особою є підставою для оголошення про підозру і здійснюється виключно в порядку ст.22 КПК України органом досудового розслідування.

Разом з цим будь-який вплив на працівника правоохоронного органу щодо здійснення ним дії щодо створення обставин, наслідком яких є оголошення підозри певній особі за певною кримінально-правовою кваліфікацією є кримінально-караним діянням, відповідальність за яке передбачено в ст. 343 КК України.

При цьому відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі "Іванов проти України" (Ivanov v. Ukraine), № 15007/02, пп. 74-75, рішення від 7 грудня 2006 року) сумлінність за ініціювання слідчих дій або відмову у кримінально-правовому переслідуванні особи повністю покладається на державу.

Так, відповідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, п. 57, Series A, № 93 право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням. Одним із таких обмежень є переслідування особи в кримінально-правовому порядку шляхом внесення повідомлення до ЄРДР щодо конкретної за бажаною кримінально-правовою кваліфікацією.

У справі Preda and Dardari v. Italy (1999) Суд вказав, що метою цієї норми є запобігання використанню принципів, на яких ґрунтується Конвенція, щоб здійснювати будь-яку діяльність, спрямовану на скасування прав і свобод, визнаних цією Конвенцією.

Таким чином працівника правоохоронного органу не може бути зобов`язано зареєструвати повідомлення про злочин щодо конкретної особи за певною кримінально-правовою кваліфікацією.

Однак органом досудового слідства не повідомлено скаржника про причини не реєстрації її заяви про вчинення злочину. В свою чергу відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини право на звернення із заявою про вчинення злочину включає в себе право на інформацію щодо дій, які були вжиті за відповідною заявою та підстав відмови у вчиненні відповідних дій.

Однією із підстав скарги вказано на те, що органом досудового слідства скаржнику не надано інформації про заходи, які були вжиті за її заявою.

Отже органом досудового слідства необґрунтовано не надано скаржнику інформацію про вчинені дії за її заявою.

Інші пояснення, аргументи та доводи сторін не спростовують висновків, зазначених в цьому судовому рішенні.

Відповідно до зазначеного суд, -

ПОСТАНОВИВ:

скаргу задовольнити частково;

зобов`язати СВ Івано-Франківського МВ УМВС в розумний строк надати скаржнику обґрунтовану відповідь на її заяву від 21/09/2015 р. про вчинення злочину;

в іншій частині скарги відмовити.

Відповідно до ст. 309 КПК України дана ухвала не підлягає оскарженню, заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Головуючий суддя ОСОБА_1