Справа №490/2714/15-к 03.09.2015 03.09.2015 03.09.2015
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
03 вересня 2015 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Баку, Азербайджан, одруженого, інваліда 2 групи, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 раніше не судимого,
- визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_6
обвинувачений ОСОБА_5
захисник ОСОБА_7
представник потерпілої ОСОБА_8 .
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Обвинувачений в апеляційній скарзі просить вирок суду змінити, призначити більш м`яке покарання у виді штрафу із застосуванням ст.69 КК України та не призначати додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком суду ОСОБА_5 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 4012 грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами строком 1 рік 6 місяців.

Постановлено стягнути з ОСОБА_5 на користь:

- потерпілої ОСОБА_9 в рахунок відшкодування моральної шкоди 45 000 грн.;

_________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/784/646/15 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_10

Категорія: ч.1 ст.286 КК України Доповідач апеляційної інстанції: ОСОБА_1

- Департаменту фінансів Миколаївської міської ради до місцевого бюджету Заводського району м.Миколаєва витрати на стаціонарне лікування потерпілої 6 267 грн. 84 коп.;

- держави витрати на проведення експертизи в сумі 492 грн..

Також постановлено стягнути з Приватного акціонерного товариства "Інго Україна" на користь потерпілої ОСОБА_9 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 27 968 грн. 24коп. та моральної шкоди 5 000 грн.

Узагальнені доводи апелянта.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 посилається на те, що суд призначаючи покарання належним чином не врахував його щире каяття, визнання своєї провини у скоєнні злочину, добровільне часткове відшкодування завданих збитків потерпілій, активної допомоги у розкритті злочину, надання медичної і іншої допомоги потерпілій безпосередньо після настання події.

Вважає, що суд повинен був визнати також в якості пом`якшуючих обставин наявність постійного місця проживання, позитивну характеристику, не перебування на спеціальних обліках, наявність дружини, а також те, що він є інвалідом з дитинства, як і його дружина, яка є інвалідом 3-ї групи.

Вказує, що враховуючи його характеризуючи дані суд повинен був застосувати ст.69 КК України, зменшивши суму штрафу та не застосовувати стосовно нього додаткове покарання у вигляді позбавленням права керувати транспортними засобами, а тому вважає призначене судом покарання занадто суворим.

Також не погоджується з рішенням суду в частині стягнення з нього 6 272 грн. 84 коп., оскільки вважає, що вказана сума повинна бути стягнута зі страхової компанії.

Зазначає, що суд допустився помилки при стягненні суми матеріальної шкоди зі страхової компанії на користь потерпілої в розмірі 27 968 грн. 24 коп., оскільки ним раніше було частково добровільно відшкодовано 5 000 грн. матеріальної шкоди.

Також, не погоджується з розміром моральної шкоди визначеної судом, оскільки, на його думку, вказана сума є завищеною, не відповідає ступеню тяжкості отриманих тілесних ушкоджень потерпілою та не виходить з норм справедливості і розумності. При цьому суд не врахував, що він є інвалідом та крім пенсії не має іншого джерела доходу, також має на утриманні дружину інваліда, а тому сплата суми моральної шкоди залишить його родину без коштів на існування.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
Судом першої інстанції встановлено, що 23 грудня 2014 року о 16 годині, обвинувачений ОСОБА_5 керуючи технічно справним автомобілем «КІА Соул», реєстраційний номер НОМЕР_1 в умовах світлого часу доби по сухій асфальтній проїзній частині вул. Нікольської в м. Миколаєві, в районі перехрестя вулиць Нікольської та Лягіна, при проїзді нерегульованого пішохідного переходу, який визначений вказівними знаками 5.35.1 та 5.35.2 та дорожньою розміткою 1.35.1, порушив вимоги п.2.3."б",12.1, 12.2, 12.3, 18.1 Правил дорожнього руху України (ПДР), виїхав на нерегульований пішохідний перехід, де знаходилась пішохід ОСОБА_9 яка перетинала проїзну частину вул. Нікольській в м. Миколаєві по вказаному пішохідному переходу, внаслідок чого допустив на неї наїзд.

В результаті зазначеної дорожньо-транспортної пригоди потерпілій ОСОБА_9 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку, перелому кісток носа з носовою кровотечею, осколкового перелому обох кісток середньої третини гомілки зі зміщенням, синців на обличчі, які відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень.

Дії ОСОБА_5 судом кваліфіковані за ч.1 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги, думку прокурора та представника потерпілої про законність та обґрунтованість вироку, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд приходить до наступного.

Подія злочину, доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України не перевірялись, оскільки законність і обґрунтованість вироку в цій частині ніким з учасників процесу не оскаржується.

При призначенні основного та додаткового покарання суд першої інстанції вказав, що враховує особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується задовільно, раніше не судимий, часткового відшкодував завдану шкоду, а також наявність обставини, що пом`якшує покарання визнання своєї вини та відсутність обставин, які обтяжують покарання, та обґрунтовано призначив покарання, передбачене санкцією ч.1 ст.286 КК України, у виді штрафу з позбавленням права керувати транспортними засобами.

Апеляційний суд погоджується з таким видом основного та додаткового покарання, однак не погоджується з його розміром.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_5 вчинив злочин невеликої тяжкості, позитивно характеризується за місцем проживання, є інвалідом 2-ї групи, проживає разом дружиною, яка є інвалідом 3-ї групи, раніше не судимий, добровільно частково відшкодував завдану матеріальну шкоду, та відсутність обставин, що обтяжують покарання, колегія суддів вважає за можливе пом`якшити призначене обвинуваченому, як основне так і додаткове покарання.

Апеляційний суд вважає, що за встановлених обставин, а також доводів наведених в апеляційній скарзі, можливо призначити обвинуваченому ОСОБА_5 основне та додаткове покарання в мінімальному розмірі, передбаченому ч.1 ст.286 КК України, а тому вирок суду підлягає зміні з пом`якшенням основного покарання у виді штрафу до 3 400 гривень, а додаткового покарання - до 1 року позбавлення права керувати транспортними засобами.

На переконання апеляційного суду, не має підстав для не призначення обвинуваченому додаткового покарання, про що просить апелянт, виходячи з того, що ОСОБА_5 грубо порушуючи правила дорожнього руху України здійснив наїзд на потерпілу на пішохідному переході, внаслідок чого їй були завдані середньої тяжкості тілесні ушкодження наслідки яких вона відчуває до теперішнього часу, думки потерпілої та її представника, яки наполягали на призначені саме такого додаткового покарання, як позбавлення права керувати транспортними засобами в суді першої та апеляційної інстанції.

З урахуванням цих же обставин, не має підстав для призначення обвинуваченому більш м`якого основного покарання, із застосуванням положень ст.69 КК України, оскільки вони вже враховані судом першої інстанції та йому призначене найбільш м`яке покарання, передбачене санкцією ч.1 ст.286 КК України, у виді штрафу.

Що стосується питання вирішення цивільного позову потерпілої та прокурора, то апеляційний суд приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів провадження, потерпілою ОСОБА_9 та прокурором до обвинуваченого ОСОБА_5 пред`явлені цивільні позови про стягнення коштів на стаціонарне лікування потерпілої, матеріальної та моральної шкоди завданої потерпілій.

Під час судового розгляду 09.04.2015 року суд задовольнив клопотання захисника обвинуваченого, підтримане потерпілою, про притягнення в якості цивільного співвідповідача цивільної відповідальності ОСОБА_5 страховика ПрАТ «АСК» Інго Україна, про що зазначив в ухвалі та направив її копію на адресу співвідповідача.
В судове засідання представник страхової компанії не з`явився.

Суд першої інстанції розглянув кримінальне провадження без зазначеного учасника процесу, стягнувши зі страхової компанії на користь потерпілої ОСОБА_9 грошові кошти в рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

При цьому судом також не було з`ясовано обставин про повідомлення ОСОБА_5 страховика ПрАТ «АСК» Інго Україна про страховий випадок.

З повідомлення страхової компанії, яке надійшло до апеляційного суду від ПрАТ «АСК» Інго Україна, вбачається, що на адресу страховика не надходили будь-які документи, які б свідчили про залучення його в якості цивільного співвідповідача, а також цивільні позови та виклики в судові засідання.

Таким чином, суд не дотримавшись вимог ст.127, 128, 158, 168 ЦПК України, порушив права страховика ПрАТ «АСК» Інго Україна, як співвідповідача, не надав йому копій позовних заяв і доданих до них документів, позбавив можливості надання письмових заперечень проти позову із зазначенням доказів, розглянув цивільні позови без участі страховика, не переконався в належному повідомленні співвідповідача про судовий розгляд вказаного провадження.

А тому, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції не міг прийняти рішення щодо стягнення з ПрАТ «АСК» Інго Україна на користь потерпілої відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Крім того, в матеріалах провадження наявний почтовий переказ обвинуваченого на користь потерпілої 5 000 грн. в рахунок відшкодування завданої шкоди.

Факт отримання вказаної суми також підтвердила обвинувачена під час судового засідання суду першої інстанції.

Однак, відшкодування обвинуваченим ОСОБА_5 потерпілій ОСОБА_9 не було враховано судом під час вирішення цивільного позову.

Також суд не дотримався роз`яснень наведених в постанові Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, не зазначивши в чому полягає завдана моральна шкода, якими неправомірними діями її заподіяно потерпілій, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, якими доказами це підтверджується та чому частково задовольнив суму заявленої моральної шкоди.

Враховуючи наведені обставини, апеляційний суд приходить до висновку, що оскільки судом порушені вимоги закону про необхідність доведення підстав і розміру цивільного позову, то вирок суду в цій частині підлягає скасуванню, а справа щодо вирішення цивільного позову направленню на новий судовий розгляд у порядку цивільного судочинства.

Таким чином, вирок в частині призначеного покарання внаслідок його суворості - підлягає зміні, а в частині вирішення цивільного позову прокурора та потерпілої - скасуванню, з направленням справи в цій частині на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 532 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляцію обвинуваченого ОСОБА_5 задовольнити частково.

Вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 23 червня 2015 року стосовно ОСОБА_5 в частині призначеного покарання змінити.

Пом`якшити призначене обвинуваченому ОСОБА_5 , визнаному винним за ч.1 ст.286 КК України, основне покарання у виді штрафу до 3 400 гривень, а додаткове покарання - до 1 року позбавлення права керувати транспортними засобами.

Вирок в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_9 про стягнення заподіяної злочином майнової і моральної шкоди та прокурора про стягнення витрат на лікування потерпілої - скасувати, а справу в цій частині направити на новий судовий розгляд в той же суд в порядку цивільного судочинства.

В решті вказаний вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: