Справа № 145/1726/14-к
Провадження №11-кп/772/49/2016
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 січня 2016 рокум. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:
головуючого ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці кримінальне провадження №0000262, внесене в єдиний реєстр досудових розслідувань 24.05.2014 року за апеляційною скаргою заступника прокурора Вінницької області ОСОБА_9 на вирок Тиврівського районного суду Вінницької області від 08 жовтня 2015 року, яким
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Михайлівка Тиврівського району Вінницької області, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, розлученого, жителя АДРЕСА_1 , судимого Тиврівським районним судом:
-14.03.2014 року за ч.1 ст.125 КК України до 180 годин громадських робіт;
-16.04.2014 року за ч.1 ст.125, ч. 4 ст. 70 КК України до 180 годин громадських робіт та штрафу у розмірі 850 гривень на користь держави; ухвалою Тиврівського райсуду від 13.07.2015 року несплачену суму штрафу замінено громадськими роботами на строк 50 годин,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 389 КК України і призначено покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік .
На підставі ст.ст. 71, 72 КК України за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Тиврівського районного суду Вінницької області від 16.04.2014 року та остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік 15 днів.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування покарання якщо він протягом іспитового строку терміном 1 (один) рік 6 (шість) місяців не вчинить нового злочину.
На підставі п.3 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_8 обов`язок:
-повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання.
14.03.2014 року Тиврівським районним судом Вінницької області ОСОБА_8 визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначено покарання у виді громадських робіт на строк 180 годин.
22.04.2014 року ОСОБА_8 було поставлено на облік в КВІ Тиврівського району та 12.05.2014 року ознайомлено з порядком та умовами відбування призначеного покарання, а також попереджено про те, що в разі ухилення від відбування покарання, він може бути притягнутий до кримінальної відповідальності. Також ОСОБА_10 отримав направлення до Сутисківської селищної ради Тиврівського району Вінницької області для відбування покарання у виді громадських робіт.
13.05.2014 року Сутисківською селищною радою було видано розпорядження про прийняття на відпрацювання громадських робіт ОСОБА_8 та складено графік його виходу на відпрацювання, з якими останній був письмово ознайомлений.
Після цього ОСОБА_8 двічі, а саме 13 та 14 травня 2014 року вийшов на відпрацювання громадських робіт, відпрацювавши 8 годин. З 28.05.2014 року по 04.06.2014 року не з`явився на відпрацювання з поважних причин, оскільки знаходився на стаціонарному лікуванні в Тиврівській ЦРЛ. В подальшому до виконання громадських робіт без поважних на те причин не приступав. Таким чином від відбування покарання у виді громадських робіт ухилився, не відпрацювавши 172 години.
В апеляційній скарзі заступника прокурора ОСОБА_9 ставиться питання про скасування вироку суду через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступенгю тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Просить ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним за ч.2 ст. 389 КК України та призначити покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі. На підставі ст. ст. 71, 72 КК України до покарання, призначеного цим вироком, приєднати частково невідбуте покарання за вироком Тиврівського районного суду Вінницької області від 16.04.2014 року, та остаточно призначити покарання у виді 1 (одного) року 15 (п`ятнадцяти) днів обмеження волі. Апеляційна скарга мотивована тим, що вирок суду є незаконним та таким, що підлягає скасуванню на підставі п.4 ч.1, ч.2 ст. 409, п.2 ч.1 ст. 413, ст. 414 КПК України через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та призначення покарання, яке не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, оскільки суд першої інстанції при призначенні покарання не взяв до уваги, що попереднім вироком Тиврівського районного суду Вінницької області від 16.04.2014 року ОСОБА_8 призначено покарання у виді 180 годин громадських робіт та вказане покарання засудженому належало відбувати реально, а також те, що особа, засуджена до такого виду покарання, згідно ст. 75 КК України, не може бути звільнена від відбування призначеного покарання.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 підтримав доводи апеляційної скарги з підстав, викладених в ній та просив її задовольнити в повному об`ємі.
Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 заперечили проти задоволення апеляції прокурора вважаючи вирок суду законним та обґрунтованим.
Заслухавши доповідача, виступи учасників провадження, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга заступника прокурора підлягає до задоволення з огляду на наступне.
Відповідно до ч.1 ст.405 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційних скарг.
Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.
Як убачається з вироку, суд правильно встановив фактичні обставини провадження і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення. Даний висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку та належним чином перевірених судом доказах, які в апеляційній скарзі не заперечуються і перевірці в апеляційній інстанції не підлягають.
Водночас наведені в апеляційній скарзі заступника прокурора про порушення закону при призначенні обвинуваченому покарання апеляційний суд вважає обґрунтованими. Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Проте зазначені вимоги закону судом не дотримані, а звільнення обвинуваченого від відбування покарання з іспитовим строком є явно несправедливим внаслідок м`якості. Зокрема приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання суд врахував визнання вини, щире каяття. Проте поза увагою суду залишилось те, що попереднім вироком Тиврівського районного суду Вінницької області від 16.04.2014 року ОСОБА_8 призначено покарання у виді 180 годин громадських робіт та вказане покарання засудженому належало відбувати реально, а також те, що особа, засуджена до такого виду покарання, згідно ст.75 КК України, не може бути звільнена від відбування призначеного покарання. Таким чином, суд першої інстанції звільняючи ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання, фактично переглянув попередній вирок Тиврівського районного суду Вінницької області від 16.04.2014 року, яким його засуджено до покарання, яке належало відбувати реально, а саме громадських робіт. Крім того судом не надано належної оцінки тому факту, що обвинувачений, знаючи, що попереднім вироком йому призначено покарання у виді громадських робіт, не дивлячись на неодноразові попередження, умисно ухилявся від відбування покарання.
З урахуванням наведеного та даних про особу винного, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність призначення ОСОБА_8 покарання, передбачене ч.2 ст. 389 КК України у вигляді обмеження волі, та до призначеного покарання слід частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком з урахуванням вимог ст.72 КК України.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 414, 420 КПК України, апеляційний суд,-
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу заступника прокурора ОСОБА_11 задовольнити.
Вирок Тиврівського районного суду Вінницької області від 08 жовтня 2015 року у кримінальному провадженні №0000262, внесеному в єдиний реєстр досудових розслідувань 24.05.2014 року по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 389 КК України скасувати в частині призначення покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.
Визнати винним ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 389 КК України і призначити покарання у вигляді обмеження волі на строк 1 (один) рік .
На підставі ст.ст.71, 72 КК України, за сукупністю вироків до призначеного покарання приєднати частково невідбуте покарання за вироком Тиврівського районного суду Вінницької області від 16.04.2014 року та остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік 15 днів.
В решті вирок залишити без змін.
Вирок може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:
З оригіналом вірно: