У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого-судді ОСОБА_7,
суддів ОСОБА_10 і ОСОБА_9,

розглянувши у судовому засіданні заяву заступника Генерального прокурора України про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 липня 2015 року щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_5,

в с т а н о в и л а:

Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 13 жовтня 2014 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 кожну засуджено за частиною 4 статті 190 Кримінального кодексу України (далі - КК) до позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією всього майна, яке є їх власністю. Стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 солідарно на користь потерпілої ОСОБА_6 653 540 грн на відшкодування майнової шкоди та 5 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Апеляційний суд Вінницької області ухвалою від 28 січня 2015 року вирок щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_5 скасував, а провадження по справі закрив на підставі пункту 2 частини 1 статті 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) - у зв'язку з відсутністю в діянні обвинувачених складу кримінального правопорушення. Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 залишено без розгляду.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 липня 2015 року ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Вінницької області від 28 січня 2015 року залишено без зміни.

Заступник Генерального прокурора України (далі - прокурор) звернувся до Верховного Суду України із заявою, в якій посилаючись на пункт 2 частини 1 статті 445 КПК порушує питання про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 липня 2015 року щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Як на підставу для перегляду зазначеного судового рішення посилається на неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права передбаченої статтями 23, 404 КПК (надання апеляційним судом доказам іншої оцінки, ніж та, яку дав суд першої інстанції), що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень. Просить скасувати ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 28 січня 2015 року та ухвалу Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 липня 2015 року щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_5, а справу щодо них направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

На обґрунтування підстави для перегляду оскаржуваної ухвали касаційного суду, прокурор посилається на долучені ним до заяви копії ухвал Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 липня 2014 року, 16 жовтня 2014 року та 21 липня 2015 року.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши заяву та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів вважає, що передбачені законом підстави для перегляду оскаржуваного судового рішення Верховним Судом України відсутні.

Згідно зі ст. 444 КПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у кримінальних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Перелік підстав для перегляду судових рішень Верховним Судом України, що набрали законної сили, визначений статтею 445 КПК. Цей перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Положення пункту 2 частини 1 статті 445 КПК, встановлюють, що підставою для перегляду судових рішень Верховним Судом України є неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої цим Кодексом, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень в аспекті (значенні) правової позиції суду касаційної інстанції, висловленої у своєму рішенні.

Перегляд рішення касаційного суду можливий, а втручання/невтручання в таке рішення є необхідним/непотрібним, коли є неоднаковість у правозастосуванні, що зумовлює Верховний Суд України висловити свою правову позицію щодо правильного застосування норми права, передбаченої КПК. Ключовою умовою такого перегляду є наявність різних, незалежно від форми і змісту, правових висновків суду касаційної інстанції, в основі яких перебуває застосування однієї і тієї самої норми процесуального права.

Відповідно, неоднакового застосування не буде, якщо суд касаційної інстанції застосовував різні норми процесуального права, що виключає можливість усунути розбіжності в їх застосуванні.

У судових рішеннях Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 липня 2014 року, 16 жовтня 2014 року та 21 липня 2015 року, які, на думку прокурора мають визнаватись порівнюваними, касаційний суд, констатувавши порушення апеляційним судом, зокрема, статей 23, 404 КПК, скасував постановлені у кримінальних провадженнях судові рішення і призначив новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Свої рішення касаційний суд, крім іншого, обґрунтував і тим, що апеляційні суди не дотримались принципу безпосередності дослідження доказів.

Як убачається з доданої до заяви копії ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 липня 2015 року (оскаржуване рішення), представник потерпілої у своїй касаційній скарзі просив скасувати ухвалу апеляційного суду у зв'язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, стверджуючи, що суд апеляційної інстанції не дослідивши жодного письмового доказу безпідставно закрив провадження у справі щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_5, а відтак, це судове рішення не відповідає вимогам статей 370, 372 КПК. Крім того вказував, що рішення суду апеляційної інстанції ухвалене незаконним складом суддів, оскільки заміна складу колегії відбулася з порушенням статей 35, 80-82 КПК. Заступник прокурора Вінницької області, у своїй касаційній скарзі, не погоджуючись із ухваленим рішенням суду апеляційної інстанції щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_5, через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, також порушував питання про скасування ухвали Апеляційного суду Вінницької області від 28 січня 2015 року, посилаючись на ті самі підстави, що й представник потерпілої.

Отже, з огляду на копію ухвали касаційного суду, про перегляд якої подано заяву, прокурор і представник потерпілої фактично стверджували про неповноту судового слідства і не зазначали у своїх касаційних скаргах про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, передбачених статтями 23, 404 КПК України (надання апеляційним судом іншої оцінки доказам, ніж та, яку дав суд першої інстанції). Відповідно, суд касаційної інстанції у своєму рішенні взагалі не висловив будь-яких застережень щодо зазначеного правозастосування.

Правозастосування - це здійснювана в процесуальному порядку діяльність суду, яка полягає в індивідуалізації юридичних норм стосовно конкретних суб'єктів і конкретних випадків в акті застосування норм права.

Таким чином, правозастосування має місце лише тоді, коли норма права реально втілена у певному судовому рішенні, а конкретні процесуальні обставини оцінені з розгляду саме цієї норми.

Реального відображення в оспореному судовому рішенні норми процесуального права, передбачені статтями 23 і 404 КПК не знайшли.

За таких обставин, якщо вищезазначені норми права не застосовувались, то порушувати питання про їх неоднаковість у застосуванні є безпідставним.

Виходячи з наведеного, колегія суддів Верховного Суду України дійшла висновку, що в межах заявлених вимог немає даних про неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої КПК, що зумовило ухвалення різних за замістом судових рішень, тому вважає, що подана прокурором заява про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 липня 2015 року є необґрунтованою і не вбачає підстав для допуску справи до провадження Верховного Суду України.

Керуючись статтями 445, 446, 450, 451 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

відмовити заступнику Генерального прокурора України у допуску справи до провадження Верховного Суду України за його заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 липня 2015 року щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

Судді:

ОСОБА_10 ОСОБА_9 ОСОБА_7