Перечинський районний суд Закарпатської області
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2010 року м.Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого - судді Чепурнова В.О.,

при секретарі Багара Н.М.,

з участю обвинувача прокурора Ороса В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Перечин кримінальну справу про обвинувачення

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, розлученого, ІНФОРМАЦІЯ_3, непрацюючого, згідно ст. 89 КК України раніше не судимого, -

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

08 вересня 2010 року ввечері після роботи, перебуваючи у стані алкогольного спяніння, знаходячись на вул. Суворова біля будинку №17 в м.Перечин, де проживає ОСОБА_2, діючи умисно, з хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства та особливою зухвалістю, почав бити долонями по склу одного вікна так, що розбив скло від чого порізав собі руку. Після чого, побачивши порізану руку та продовжуючи свої хуліганські дії почав розбивати інші скла на вікнах вказаного будинку.

У судовому засіданні підсудний ОСОБА_1 свою вину в інкримінованому йому злочині визнав повністю, щиро розкаявся та показав, що 08 вересня 2010 року він разом зі своїм знайомим Йосипом працювали на будівництві, де він підробляє. Після закінчення робочого дня вони вирішили трохи відпочити і в одному з магазинів у м.Перечин купили дві пляшки горілки 0,5 л марки «Пшенична» і направилися до нього додому, де і розпили цю горілку. Після чого, перебуваючи у стані алкогольного спяніння, вони вирішили ще десь піти прогулятися і йому на мобільний зателефонувала його співмешканка, в розмові з якою він посварився. Тоді він запропонував своєму знайомому Йосипу піти випити щось спиртного до знайомого ОСОБА_2, який проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_4, на що Йосип погодився. Підійшовши до вказаного будинку він побачив, що світло там не горить, та подумавши, що ОСОБА_2 вже спить, підійшов до вхідних дверей будинку зняв крик, почав стукати по дверях кулаками та ногами, намагавшись його розбудити. Потім, побачивши, що двері будинку ніхто не відчиняє, розлютившись почав розбивати скло на вікнах вказаного будинку. Його хуліганські дії припинив лише знайомий Йосип. Під час розгляду справи підсудний заявив суду клопотання про закриття щодо нього кримінальної справи в порядку ст. 45 КК України, тобто у звязку з дійовим каяттям.

Потерпілий ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, однак подав заяву, в якій просить справу розглянути у його відсутності, претензій морального та матеріального характеру до підсудного не має.

Враховуючи, що такі фактичні обставини справи ніким не оспорюються, а учасники судового розгляду правильно зрозуміли зміст цих обставин і сумнівів у добровільності та істинності їх позиції не має, суд при вирішенні питання про обсяг доказів, які підлягають дослідженню в порядку ч.3 ст.299 КПК України обмежується визнавальними показами підсудного, а дослідження решти доказів вважає недоцільним.

З урахуванням обсягу доказів, які досліджувалися у судовому засіданні, суд вважає доведеною вину підсудного ОСОБА_1 в інкримінованому йому злочині і кваліфікує його дії за ч.1 ст. 296 КК України, як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю.

Вирішуючи питання про заявлене підсудним ОСОБА_1 клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності, суд, заслухавши думку прокурора, який не заперечив проти задоволення такого, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що клопотання підлягає до задоволення з таких підстав.

Встановлено, що ОСОБА_1 вчинив злочин, передбачений ст. 296 ч. 1 КК України, який згідно ст. 12 цього Кодексу відноситься до злочинів невеликої тяжкості.

Також встановлено, що підсудний у вчиненому щиро покаявся, активно сприяв розкриттю злочину, а також згідно ст. 89 КК України підсудний визнається таким, що не має судимості.

Відповідно до ст. 45 КК України особа, яка вперше вчинила злочин невеликої тяжкості або необережний злочин середньої тяжкості, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона після вчинення злочину щиро покаялася, активно сприяла розкриттю злочину і повністю відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

Як зазначено в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» від 23 грудня 2005 року №12, передбачене у ст. 45 КК України звільнення особи від кримінальної відповідальності є обовязковим. Його треба здійснювати в порядку, встановленому ст. 7-2 КПК України незалежно від того, надійшла справа до суду із відповідною постановою чи з обвинувальним висновком.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що підсудного ОСОБА_1 на підставі ст. 45 КК України слід звільнити від кримінальної відповідальності у звязку з дійовим каяттям, закривши щодо нього провадження по справі.

Речових доказів та судових витрат по справі не має.

Запобіжний захід підсудному ОСОБА_1 у виді підписки про невиїзд слід скасувати.

Керуючись ст. ст. 7-1,7-2, 282 КПК України, ст.ст. 45 КК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності, передбаченої ст. 296 ч. 1 КК України на підставі ст. 45 цього Кодексу звільнити у звязку з дійовим каяттям, а справу щодо нього провадженням закрити.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_1 у вигляді підписки про невиїзд скасувати.

На постанову суду може бути подана апеляція до апеляційного суду Закарпатської області протягом семи діб з дня її винесення.

Головуючий: Чепурнов В.О.