ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 вересня 2015 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії суддів:

ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,

розглянувши касаційну захисника ОСОБА_4, яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_5, на вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 23 березня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 25 травня 2015 року,

встановив:

У касаційній скарзі викладено вимогу про зміну судових рішень, постановлених щодо засудженого ОСОБА_5, в частині призначеного покарання із звільненням від його відбування на підставі статей 75, 76 КК України, мотивуючи неповним врахуванням судами даних про особу засудженого, виправлення якого можливе без ізоляції від суспільства, враховуючи, що вперше притягується до кримінальної відповідальності, має на утриманні двох малолітніх дітей, позитивно характеризується.

Вироком Козелецького районного суду Чернігівської області від

23 березня 2015 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 3 ст. 187 КК України із застосуванням положень ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк п'ять років. Вироком суду також вирішено питання щодо процесуальних витрат та долю речових доказів.

Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 25 травня

2015 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6, яка діяла в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5, залишено без задоволення, а вирок суду від 23 березня 2015 року щодо ОСОБА_5 - без зміни.

За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він, приблизно о 5-ій годині, 12 грудня 2014 року, діючи з метою заволодіння чужим майном шляхом розбійного нападу, прибув до автозаправної станції по вул. Магістрацька, 49, с. Лемеші Козелецького району Чернігівської області, зайшов до приміщення, де з використанням револьверу, придатного для тренувальної стрільби, приховуючи обличчя, висловлюючи погрозу оператору АЗС у застосуванні насильства, що є небезпечним для життя та здоров'я, демонструючи револьвер та здійснивши з нього постріл, що було сприйнято потерпілою як реальна загроза до його застосування, та наказав останній передати грошовій кошти. Однак, виявивши, що оператор АЗС скористалась охоронною сигналізацією, не заволодівши грошовими коштами, ОСОБА_5 з місця вчинення злочину зник.

Перевіривши касаційну скаргу, додані до неї копії судових рішень, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги та витребуванні матеріалів кримінального провадження, що є підставою, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, для відмови у відкритті провадження.

Висновки суду про винуватість та кваліфікація дій ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 187 КК України в касаційній скарзі не оспорюються.

Доводи захисника у касаційній скарзі щодо невідповідності призначеного покарання засудженому внаслідок суворості є необґрунтованими.

Призначене покарання відповідає вимогам статей 50, 52, 65 КК України, є необхідним та достатнім для виправлення засудженого ОСОБА_5, попередження вчинення ним нових злочинів і є відповідним скоєному.

Судом при призначенні покарання повною мірою враховано тяжкість вчиненого злочину, дані про особу засудженого, який до кримінальної відповідальності притягується вперше, визнав вину та щиро розкаявся, характеризується позитивно, вчинив злочин внаслідок збігу тяжких сімейних обставин. Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено. Обставинами, які пом'якшують покарання, судом визнані - щире каяття, вчинення злочину вперше, сімейний стан, те, що має на утриманні двох малолітніх дітей.

Крім того, суд обґрунтувавши тим, що засуджений вчинив злочин вперше, внаслідок збігу тяжких сімейних обставин, має позитивні характеристики, відсутні обставини, які обтяжують покарання, дійшов правильного висновку щодо застосування до засудженого ОСОБА_5 при призначенні покарання положень ст. 69 КК України, визначивши таке покарання нижче від найнижчої межі.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України, доводи захисника, які були викладені нею в апеляційній скарзі, аналогічні й тим, що наведені в касаційній скарзі щодо суворості призначеного покарання, всебічно розглянуті апеляційним судом, який відмовив у їх задоволенні з наведенням докладних мотивів прийнятого рішення.

Отже, судами враховані всі дані про особу засудженого, й ті, на які посилається захисник у касаційній скарзі, при призначенні засудженому покарання, підстав вважати яке суворим, суд не вбачає.

З огляду на викладене, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а із касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, суд

постановив:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4, яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_5, на вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 23 березня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 25 травня 2015 року, відмовити.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді:

___________________ _______________ ________________

ОСОБА_7 ОСОБА_8 ОСОБА_9