Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/1434/15-к
Провадження № 1-кп/376/90/2015
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"06" листопада 2015 р. Сквирський районний суд Київської області

складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,

за участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сквира кримінальне провадження № 0000356 по обвинуваченню:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця селища Зуївка Донецької області, жителя АДРЕСА_1 , з базовою загальною середньою освітою, не працюючого, не одруженого, раніше судимого 13.02.2014 року Сквирським районним судом Київської області по ст. 185 ч.3 КК України до трьох років шести місяців позбавлення волі, звільнений 20 квітня 2015 року відповідно до ухвали Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 квітня 2015 року на підставі ст. 81 КК України, умовно-достроково на не відбуту частину покарання строком 7 місяців 1 день,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 289 ч. 2 КК України, -

ОСОБА_7 . ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_2 , з повною загальною середньою освітою, не працюючого, не одруженого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 289 ч. 2 КК України, -

встановив:

Суд визнав доведеним, що 16 червня 2015 року о 24 годині, ОСОБА_6 , повторно, за попередньою змовою з ОСОБА_7 , діючи умисно, знаходячись на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , користуючись тим, що їх дії залишаються непоміченими, маючи на меті незаконне заволодіння транспортним засобом, шляхом штовхання, призвели до руху транспортний засіб марки «Москвич 2140» д.н.з. НОМЕР_1 , що належить потерпілому ОСОБА_8 та знаходився на подвір`ї зазначеного домоволодіння.

В подальшому, відкотивши вказаний автомобіль на відстань близько 20 метрів від домоволодіння, тобто закінчивши реалізацію об`єктивної сторони злочину, були помічені сторонньою особою, а саме охоронцем СП «Інтерагро Сквира», після чого з місця вчинення злочину зникли.

В ході судового розгляду по справі встановлено наступне.

Обвинувачений ОСОБА_7 вину свою у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, не визнав та показав, що 16 червня 2015 року він перебував в с. Ленінське Сквирського району, де о 23 годині вирішив піти до свого знайомого ОСОБА_9 щоб подивитись телевізор. Йшовши по вулиці Щорса, він зустрів Саковського біля шлагбауму СП « ІНФОРМАЦІЯ_3 », який запропонував йому піти до ОСОБА_8 , що проживає неподалік в АДРЕСА_3 , та з автомобіля марки «Москвич» злити паливо і на «виручені» кошти купити спиртних напоїв. На дану пропозицію він погодився та пішов разом з ОСОБА_10 до території домоволодіння яка належить ОСОБА_8 . Зайшовши через двостворчасті ворота, які зачиняли територію домоволодіння по АДРЕСА_3 , він та ОСОБА_11 відчинили їх, щоб викотити автомобіль марки Москвич, що був припаркований на території даного юмоволодіння.

Підійшовши до автомобіля, ОСОБА_12 відчинив автомобіль та сів за водійське місце, а він штовхав автомобіль за передній бампер та капот щоб можна було зрушити автомобіль з місця та викотити його за периметр території та в подальшому злити з автомобіля пальне.

Викотивши автомобіль за територію даного домоволодіння, вони відразу відчинили пасажирські дверцята автомобіля щоб подивитись що там знаходиться. Потім, він відчинив багажник даного автомобіля та помітив що там лежить шланг, але не було тари куди б злити бензин. Пішовши з ОСОБА_12 на територію СП « ІНФОРМАЦІЯ_3 » вони знайшли біля ангару пусту 10 літрову каністру та повернулись до автомобіля, взязши шланг, він відчинив бак автомобіля та запхнувши шланг у бак, зрозумів що пального там не має.

Виштовхати автомобіль вони могли, оскільки був схил в напрямку від воріт, а заштовхати назад, тобто під гору, вже не могли, а тому ОСОБА_11 сів в салон автомобіля на місце водія та вирвавши пластмасу для захисту замка запалення та відірвавши дроти які були у замку запалення намагався завести автомобіль, але автомобіль не заводився, і ОСОБА_11 відчинив кришку капота автомобіля та виявив, що там відсутній акумулятор. Виявивши що в автомобілі відсутнє паливо, ОСОБА_11 запропонував заштовхати даний автомобіль назад, але в цей час вони почули крики матері ОСОБА_12 та відразу побігли до ставка, що знаходиться неподалік і заховались у кущах, щоб їх ніхто не помітив. Якби у автомобіля був акумулятор та автомобіль завівся, вони загнали б його назад на подвір`я. Вину свою у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України не визнав, оскільки наміру на незаконне заволодіння транспортним засобов в нього не було, а був намір тільки викрасти пальне.

Обвинувачений ОСОБА_6 вину свою у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, не визнав та дав аналогічні покази обвинуваченому ОСОБА_7 .

Потерпілий ОСОБА_8 в судовому засіданні показав, що він проживає в м. Біла Церква та періодично приїжджає в АДРЕСА_2 . 16 червня 2015 року він приїхав на своєму автомобілі марки «Москвич- М 2140» в с. Ленінське до свого дачного будинку та даний автомобіль поставив на своєму подвір`ї близько одного метру від хати та замкнув даний автомобіль ключем. Приблизно о 21 годині він пішов зідпочивати та зачинився у будинку. О 24 годині він почув стук у вікно та вийшовши на цей стук, на порозі будинку побачив ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 . Потім, ОСОБА_16 запитав де його автомобіль, та він подивившись на те місце де, стояв автомобіль, автомобіля не помітив. Відразу він повідомив, що зателефонує в міліцію, але після цих слів ОСОБА_14 сказала що непотрібно телефонувати в міліцію та що її син ОСОБА_11 разом з ОСОБА_17 відштовхали автомобіль за територію домоволодіння та розповіла, що її син ОСОБА_11 раніше з судимий та вона не хоче щоб він знову ніс кримінальну відповідальність за даний злочин. Потім він вийшов за територію свого домоволодіння та помітив що його автомобіль марки «Москвич» 2140 д.н.з НОМЕР_1 стояв на відстані приблизно 20 метрів від домоволодіння. В салоні автомобіля все було поламано, вивернуте кермо, вивернутий замок запалювання, вирвані електропровода та відкритий багажник.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні показав, що він працює охоронником СП «Інтерагро Сквира». 16.06.2015 року, обходивши територію агрофірми близько 24 години, він почув якийсь не зрозумілий стукіт, який лунав зі сторони помешкання ОСОБА_8 , що по АДРЕСА_3 . Прислухавшись, і вийшовши на вулицю з території агрофірми, він знову почув шум та голоси невідомих осіб, які спілкувалися між собою. Підійшовши ближче до домоволодіння ОСОБА_8 , він почув голос ОСОБА_18 , яка казала : «Навіщо та машина тобі !» та побачив ще двох невідомих осіб. Також, на його думку, на відстані близько 10 метрів від воріт домоволодіння ОСОБА_8 він побачив автомобіль «Москвич», що належав ОСОБА_8 . Вказаний автомобіль знаходився на узбіччі дороги, передом до воріт. Він підходив до автомобіля та бачив вирвані електропроводи запалювання, відкритий багажник.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні показала, що 16.06.2015 року близько 23 год. додому прийшов її середній син ОСОБА_19 , він являється глухонімим, та жестикуляцією почав показувати їй, що він по дорозі зустрів старшого брата ОСОБА_9 та намагався завести його додому, на що брат категорично відмовив та разом з ОСОБА_20 в якого в руці була каністра пішли в сторону фірми СП «Інтерагро Сквира», потім син жестикуляцією показував, що ОСОБА_21 разом з ОСОБА_20 виштовхують якусь машину. Потім вона разом зі своїм середнім сином ОСОБА_22 пішли до місця події, де на її думку, на відстані близько 7 метрів від воріт будинку АДРЕСА_3 вони побачили автомобіль «Москвич», що належав ОСОБА_8 , що був викочений з подвір`я, та занходився на узбіччі дороги. Біля даного автомобіля вона побачила свого сина ОСОБА_9 та ОСОБА_23 , які були з каністрою та «рились» в багажнику автомобіля. Вона почала на них кричати, говорити їм що цього робити не потрібно, а ті побігли в сторону шлагбаума, що веде на вихід з фірми СП «Інтерагро Сквира». В подальшому, підійшов охоронник ОСОБА_13 , з яким вона разом зайшли до подвір`я власника автомобіля, розбудили його та повідомили про даний факт, на що останній відповів, що про дану подію зателефонує до працівників міліції та вона дійсно просила його не телефонувати до міліції.

Крім того, в ході судового розгляду судом досліджені документи, що є доказами у кримінальному провадженні, зокрема :

- заява ОСОБА_8 про вчинення кримінального правопорушення ( а. п. 9);

-протокол огляду місця події від 17.06.2015 року з доданими схемою та фототаблицями (а.п. 11-17);

-протокол огляду місця події від 17.06.2015 року з доданими фототаблицями ( а.п. 19-27);

-протокол проведення слідчого експерименту від 29.06.2015 року з доданими фототаблицями ( а.п. 109-120);

-протокол проведення слідчого експерименту від 29.07.2015 року з доданими фототаблицями ( а.п. 121-132).

Незважаючи на те, що обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_6 не визнали свою вину у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, суд оцінюючи в сукупності вищевказані докази, що зібрані органами досудового розслідування та досліджені безпосередньо в судовому засіданні, дійшов висновку, що органами досудового розслідування дії обвинувачених кваліфіковані вірно та обгрунтовано по ч. 2 ст. 289 КК України, а також вина обвинувачених у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення повністю доведена сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів.

Також, вказаними доказами спростовуються покази обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 в частині невизнання вини у скоєному кримінальному правопорушенні. Суд, оцінює вищевказані покази обвинувачених критично, оскільки вони суперечать сукупності доказів досліджених в судовому засіданні та невизнання вини обвинуваченими суд розцінює як намагання уникнути покарання за скоєний злочин.

Крім того, суд не погоджується із позицією захисника та обвинувачених по справі, в частині того, що в них був відсутній умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, а відтак і склад злочину передбачений ст. 289 ч.2 КК України, виходячи із наступного.

Так, під незаконним заволодінням транспортним засобом у ст. 289 КК України, слід розуміти вчинене умисно, з будь-якою метою протиправне вилучення будь-яким способом транспортного засобу у власника чи користувача, всупереч їх волі.

В ході судового розгляду встановлено, що обвинувачені, достовірно усвідомлюючи, шо вищевказаний автомобіль належить не їм, протиправно та умисно перемістили його з місця первинного знаходження в інше місце, шляхом штовхання за допомогою фізичної сили, тобто фактично встановили контроль над транспортним засобом, всупереч волі власника.

При цьому, суд вважає, що відстань на яку переміщено транспортний засіб, значення не має, оскільки злочин передбачений ст. 289 КК України має формальний склад та вважається закінченим з моменту початку такого протиправного переміщення.

Окрім цього, суд приймає до уваги подальші дії обвинувачених, які намагалися завести автомобіль, з метою повернути його на первинне місцезнаходження шляхом з`єднання електропроводів запалювання, що прямо вказує на умисність вчиненого злочину та вказує на наявність у обвинувачених навиків водіння транспортним засобом.

Таким чином, діяння обвинуваченого ОСОБА_6 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинено повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Діяння обвинуваченого ОСОБА_7 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинено за попередньою змовою групою осіб.

При призначенні покарання обвинуваченим, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинувачених, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

ОСОБА_24 раніше судимий, злочин вчинив тяжкий та під час умовно-дострокового звільнення за попереднім вироком, по місцю проживання характеризується негативно.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_24 судом не встановлено.

Беручи до уваги те, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, одночасно враховуючи вище вказане, з урахуванням особи винного, суд прийшов до висновку про доцільність призначення основного покарання ОСОБА_24 по ч. 2 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі на певний строк.

Оскільки, обвинувачений ОСОБА_24 вчинив злочини протягом не відбутої частини покарання за попереднім вироком, суд, відповідно до вимог ст.ст. 71, 81 КК України, вважає частково приєднати йому не відбуту частину покарання за вироком Сквирського районного суду Київської області від 13 лютого 2014 року.

Крім того, суд вважає не призначати ОСОБА_24 додаткове покарання передбачене ч. 2 ст. 289 КК України у виді конфіскації майна, оскільки відповідно до матеріалів кримінального провадження, будь-яке майно у обвинуваченого відсутнє.

Враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, враховуючи особу обвинуваченого, який раніше судимий та неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, злочин вчинив тяжкий та під час умовно-дострокового звільнення за попереднім вироком, по місцю проживання характеризується негативно, суд не вбачає підстав при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_24 на застосування ст.ст. 69, 75 КК України.

ОСОБА_7 раніше не судимий, злочин вчинив тяжкий, по місцю проживання характеризується посередньо.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 судом не встановлено.

Беручи до уваги те, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, одночасно враховуючи вище вказані обставини, з урахуванням особи винного, суд прийшов до висновку про доцільність призначення ОСОБА_7 основного покарання по ст.289 ч. 2 КК України у виді позбавлення волі на певний строк.

Крім того, суд вважає не призначати ОСОБА_7 додаткове покарання передбачене ч. 2 ст. 289 КК України у виді конфіскації майна, оскільки відповідно до матеріалів кримінального провадження, будь-яке майно у обвинуваченого відсутнє.

Також, з урахуванням особи винного, який раніше не судимий та вперше притягується до кримінальної відповідальності, з урахуванням відсутності обставин, що обтяжують покарання, суд вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_7 , можливе без ізоляції від суспільства та маються достатні підстави для застосування ст.75 КК України при призначенні покарання обвинуваченому та звільнення його від відбування призначеного покарання з випробуванням і встановленням іспитового строку.
Одночасно, суд вважає за необхідне покласти на ОСОБА_7 обов`язки не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання та періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції, відповідно до ст. 76 КК України.

Цивільний позов у справі не заявлено.

Речові докази по справі відсутні

Процесуальні витрати по справі відсутні.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою застосований до обвинуваченого ОСОБА_6 під час досудового розслідування суд вважає залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Виходячи з вищевказаного, керуючись ст. 370,374 КПК України, суд,-

засудив:

ОСОБА_6 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України та призначити йому покарання п`ять років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання покарання за вироком Сквирського районного суду Київської області від 13 лютого 2014 року, призначити ОСОБА_6 , остаточно, покарання за сукупністю вироків п`ять років один місяць позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 відраховувати з 22 червня 2015 року.
Запобіжний захід засудженому ОСОБА_6 до вступу вироку в законну силу залишити тримання під вартою і утримувати в СІЗО Департаменту виконання покарань.

ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України та призначити йому покарання п`ять років позбавлення волі.

Застосувати до засудженого ОСОБА_7 ст. 75 КК України і звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк два роки.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання та періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана до апеляційного суду Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Сквирський районний суд.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1