Апеляційний суд Житомирської області
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Ухвала

Іменем України

13 квітня 2010 року. Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої судді Мельничук Н.М.

суддів: Ляшука В.В. , Шеніна П.О.

з участю прокурора Селюченко І.І.

потерпілого ОСОБА_1

засудженого ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальну справу за апеляцією засудженого ОСОБА_2 на вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 10.02. 2010 року.

Цим вироком

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2, працюючого техніком-монтажником інформаційного центру телемереж , несудимого, -

було засуджено до обмеження волі:

-за ст. 135 ч.1 КК України на 1 рік;

-за ст. 286 ч. 2 із застосуванням ст. 69 КК України на 3 роки 6 місяців, з позбавленням права керувати всіма видами транспортних засобів на 2 роки.

На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено ОСОБА_2 3 роки 6 місяців обмеження волі з позбавленням права керувати всіма видами транспортних засобів на 2 роки.

Запобіжний захід засудженим залишений підписка про невиїзд.

Строк відбування покарання обрахований із часу приведення вироку до виконання.

Стягнуто із засудженого судових витрат на користь НДЕКЦ при УМВС України в Житомирській обл. 2308 грн. 08 коп.

За вироком суду, ОСОБА_2 22.11.2009 року о 5 год., перебуваючи у стані алкогольного спяніння, керуючи за дорученням батька автомобілем „Фольксваген № НОМЕР_1 і рухаючись зі швидкістю 80 км/год. по автодорозі Дениші - В.Піч Житомирського р-ну, в с. Нова Рудня в районі буд. №93 по вул. Чуднівській порушив вимоги п.п. 1.5, 2.3-б, 2.9-а,2.10-а,б,в,г,д,е; 12.3 і 12.4 „Правил дорожнього руху, не стежив за обстановкою, при виникненні небезпеки для руху не вжив заходів для зменшення швидкості і перевищив її , здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка йшла в попутному напрямку по проїзній частині дороги.

Внаслідок ДТП потерпіла одержала переломи хребта, кісток склепіння та основи, розриву атланто окципітального сполучення, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень і знаходяться у прямому причинному звязку зі смертю ОСОБА_3, яка настала на місці пригоди.

Окрім того, будучи причетним до ДТП, в порушення вимог п. 2.10 ПДР, засуджений не вжив усіх можливих заходів для надання потерпілій першої медичної допомоги, не вжив заходів для збереження слідів пригоди і зник з цього місця, чим завідомо залишив потерпілу, яка була у небезпечному для життя стані, без допомоги.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_2 просить змінити вирок суду і помякшити йому покарання з врахуванням його каяття, визнання вини, співпраці зі слідством і відшкодування шкоди потерпілому /сину загиблої/.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, засудженого ОСОБА_2, якій підтримав власну апеляцію, потерпілого ОСОБА_1, якій просив не позбавляти засудженого волі, думку прокурора про законність та обгрунтованість вироку, перевіривши справу, не знайшла підстав для задоволення апеляції ОСОБА_2 з наступного.

Доведеність вини засудженого ОСОБА_2 та правильність кваліфікації його дій ніхто з можливих апелянтів по справі, в тому числі першій, не оспорює.

Що стосується міри покарання, то, на думку колегії суддів, судом 1-ої інстанції вона обрана засудженому з дотриманням вимог ст. 65 КК України.

Злочин, передбачений ст. 286 ч. 2 КК України, відноситься до категорії тяжких, внаслідок його загинула жінка. Злочини по справі вчинені ОСОБА_2 у стані алкогольного спяніння. У 2009 році він був притягнутий до адмінвідповідальності за ст. 173 КУпАП /а.с. 179/. Розмір відшкодування шкоди потерпілому, на що посилається Гнатюк, не є якимсь надмірним / а.с. 153/.

З іншого боку, Гнатюк вину по справі визнав, характеризується позитивно, під час ДТП потерпіла знаходилась у стані тяжкого алкогольного спяніння.

Враховуючи усі обставини, суд 1-ої інстанції застосував до засудженого ст. 69 КК України і обрав йому інший більш мякий вид основного покарання, ніж передбачений ч.2 ст. 286 КК України.

Для подальшого помякшення засудженому покарання в даний час підстав не встановлено.

Керуючись ст. ст. 365 і 366 КПУ України, колегія суддів, -

Ухвалила:

Апеляцію засудженого ОСОБА_2 залишити без задоволення, а вирок Житомирського районного суду від 10.02.2010 року щодо нього без зміни.

Судді: