Ухвала
іменем україни
17 листопада 2015 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії суддів:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддів: при секретаріОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю прокурора захисникаОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_7 ОСОБА_6 на вирок Вишгородського районного суду Київської області від 13 листопада 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 17 лютого 2015 року у кримінальному провадженні № 0000870 щодо
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Червоне Озеро Путивльського району Сумської області, який проживав у АДРЕСА_1 ,
раніше судимого 14 жовтня 2010 року Білопільським районним судом Сумської області за ч. 2 ст. 297 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки, звільненого від відбування покарання умовно-достроково з невідбутим строком покарання 2 місяці,
засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК,

в с т а н о в и в:

Зазначеним вироком ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_8 16 394,0 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 200 000 грн моральної.

Вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду вирок місцевого суду залишено без зміни.

Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнано винним в умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині за таких обставин.

Так, 15 червня 2014 року приблизно о 20.00 год. у коридорі будинку по АДРЕСА_1 після спільного вживання алкогольних напоїв між та ОСОБА_9 виникла сварка, під час якої останній почав розмахувати ножем перед засудженим. ОСОБА_7 , вихопивши з руки ОСОБА_9 кухонний ніж, умисно завдав ним потерпілому один удар у груди. Діями ОСОБА_7 заподіяно ОСОБА_9 колото-різане поранення грудної клітини з ушкодженням органів та розвитком крововтрати, від якого настала смерть потерпілого.
У касаційній скарзі захисник просить судові рішення щодо ОСОБА_7 змінитичерез неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість. Стверджує, що діяння ОСОБА_7 слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 119 КК, оскільки наявними у справі доказами не доведено умислу засудженого на заподіяння смерті потерпілому. Вважає, що суди не врахували пояснення судово-медичного експерта про можливість спричинення засудженим тілесного ушкодження з необережності. Зазначає, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК, оскільки судом не спростовано доводів апеляційної скарги сторони захисту.

Потерпіла ОСОБА_8 подала письмові заперечення касаційної скарги захисника, у яких наводить доводи щодо законності та обґрунтованості судових рішень.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника на підтримання своєї скарги, думку прокурора про необґрунтованість скарги, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Статтею 438 КПК передбачено, що при вирішенні питання про наявність підстав для скасування судових рішень, суд касаційної інстанції має керуватись статтями 412 414 цього Кодексу.
Згідно зі ст. 370 КПК вирок суду першої інстанції, як і ухвала апеляційного суду мають бути законними, обґрунтованими та вмотивованими, відповідати вимогам, зазначеним у статтях 374, 419 цього Кодексу.

При ухваленні вироку мають одержати належну оцінку всі докази, розглянуті в судовому засіданні. Не погоджуючись з показаннями обвинуваченого, суд зобов`язаний їх спростувати дослідженими доказами. Судження суду щодо кваліфікації кримінального правопорушення мають бути мотивованими і не викликати жодних сумнівів.

Відповідно до ч. 2 ст. 419 КПК апеляційний суд у разі залишення апеляції без задоволення у своїй ухвалі має зазначити підстави, через які апеляцію визнав необґрунтованою. При цьому незгода з апеляцією, як і рішення про залишення оскарженого вироку без зміни, має ґрунтуватися на докладних мотивах. Недотримання цих вимог є істотним порушенням кримінального процесуального закону, що тягне за собою скасування ухвали апеляційного суду.

Проте зазначених вимог процесуального закону та судової практики апеляційний суд не дотримався.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, на вирок суду ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_10 подали апеляційні скарги, у яких стверджували про незаконність вироку, навівши при цьому доводи щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи та неправильного застосування кримінального закону.
Зокрема у їх скаргах йшлося про те, що викладені у вироку висновки про спрямованість умислу засудженого на вчинення умисного вбивства не відповідають фактичним обставинам справи та не підтверджені зібраними по справі доказами,що призвело до неправильної кваліфікації злочину за ч. 1 ст. 115 КК, а звідси й до призначення надмірно суворого покарання. На обґрунтування своїх вимог скаржники зазначали, що у ОСОБА_7 не було мотиву позбавити життя потерпілого, оскільки протягом тривалого часу вони підтримували дружні стосунки, і суперечка, що відбулася між ними у день події, не мала свого розвитку. Вказували на те, що твердження засудженого про ненавмисне заподіяння смерті потерпілому не суперечать висновку судово-медичної експертизи, поясненням експерта, наданими у суді першої інстанції, та судом не спростовані.

За клопотанням захисника у судове засідання апеляційного суду було викликано та повторно допитано судово-медичного експерта ОСОБА_11 , який, підтримавши свій висновок, при цьому не виключив можливості утворення тілесних ушкоджень у ОСОБА_9 за обставин, на які вказав ОСОБА_7 у суді першої інстанції.
Разом із тим, апеляційний суд, визнавши вирок суду законним та обґрунтованим, поверхово підійшов до перевірки доводів апеляційних скарг, що стосуються невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи та неправильного застосування кримінального закону, при цьому в ухвалі не навів докладних мотивів для їх спростування, а лише перелічив докази, якими обґрунтовано вирок суду першої інстанції. Зокрема, апеляційний суд не дав належної оцінки показанням судово-медичного експерта у суді та його ж експертному висновку в частині механізму заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому.
Крім того, відповідно до встановлених судом першої інстанції обставин, між засудженим та потерпілим у день події час від часу виникали сварки з приводу програних ОСОБА_9 в карти грошей. Під час чергової сварки в коридор будинку ОСОБА_9 увійшов з ножем, яким розмахував перед ОСОБА_7 , останній вихопив у потерпілого ножа та завдав ним одного удару у груди ОСОБА_12 . Проте апеляційний суд усупереч ч. 2 ст. 433 КПК не перевірив з урахуванням правових позицій Верховного Суду України (постанови від 15 травня 2014 року № 5-12кс14 та від 27 листопада 2014 року № 5-34кс14), чи не знаходився ОСОБА_7 в момент вчинення злочину у стані оборони, межі якої він перевищив.
Зазначені обставини мають істотне значення для правової оцінки діяння засудженого, однак за відсутності їх перевірки в порядку апеляційної процедури суд касаційної інстанції позбавлений можливості дійти однозначного висновку про правильність застосування Закону України про кримінальну відповідальність при юридично-правовій оцінці вчиненого ОСОБА_7 діяння.
Таким чином ухвалу апеляційного суду постановлено з порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Виходячи з того, що касаційний суд в силу ч. 1 ст. 433 КПК позбавлений можливості досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, колегія суддів дійшла висновку, що ухвалу апеляційного суду не можна вважати законною, обґрунтованою, вмотивованою, і вона на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК підлягає скасуванню, а провадження призначенню на новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Під час нового апеляційного розгляду необхідно усунути вказані порушення, перевірити всі доводи апеляційних скарг засудженого, його захисника й інші доводи, викладені у касаційній скарзі останнього, та постановити рішення, яке відповідає вимогам ст. 370 КПК.
Керуючись статтями 433436 КПК, суд

п о с т а н о в и в:

Касаційну скаргу захисника задовольнити частково.
Ухвалу Апеляційного суду Київської області від 17 лютого 2015 року щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3