Справа № 438/398/15-к
Провадження №1-кп/438/56/2015
У Х В А Л А

14 вересня 2015 року Бориславський міський суд Львівської області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Бориславі клопотання захисника ОСОБА_3 про визнання недопустимим та виключення з переліку доказів протокол огляду місця події від 9 лютого 2015 року та постанову про визнання предмета як речового доказу від 10 лютого 2015 року у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 повідомленого про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України,

за участі сторін кримінального провадження прокурора ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_3 та обвинуваченого ОСОБА_4 ,

в с т а н о в и в :
В провадженні суду перебуває вищезгадане кримінальне провадження.

Під час судового розгляду захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_3 заявив клопотання про визнання недопустимим та виключення з переліку доказів протокол огляду місця події від 9 лютого 2015 року та постанову про визнання предмета як речового доказу від 10 лютого 2015 року у даному кримінальному провадженні. В обгрунтування клопотання посилається на те, що кримінальне провадження відносно обвинуваченого було розпочате на підставі повідомлення від 9 лютого 2015 року о 11 год.35 хв. (телефоном невідомою особою) про те, що з гаражу по АДРЕСА_1 на вантажний автомобіль грузять металобрухт.

9 лютого 2015 року з 12 години по 14 годину було проведено огляд місця події, в ході якого в обвинуваченого було вилучено 6,1 тонн металобрухту.

Із показів обвинуваченого ОСОБА_4 та свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вбачається, що слідча дія була розпочата ще до 11 години, тобто огляд місця події працівника міліції було розпочато за відсутності підстав для такого.

На думку захисника ОСОБА_3 огляд місця події, проведено з порушенням КПК України, зокрема ч.2 ст.237 КПК України, без ухвали слідчого судді. Крім того, в подальшому слідчим не було дотримано вимог ч.3 ст.233 КПК України, що передбачає можливість проникнення в житло чи інше володіння особи до постановлення ухвали слідчого судді, але зобов`язує слідчого невідкладно після здійснення таких дій звернутись до слідчого судді. Більш того, огляд місця події від 9 лютого 2015 року було проведено до внесення відомостей до ЄРДР, також прохає визнати істотним порушенням прав людини здійснення процесуальної дії - проведення огляду місця події, без попереднього дозволу суду, а також постанови про визнання предмета як речового доказу від 10 лютого 2015 року, як похідної від вищезгаданого протоколу огляду місця події.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_3 заявлене клопотання підтримав повністю. Додатково пояснив, що додатковою підставою для визнання недопостимим протоколу огляду місця події є покази свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які були залучені в якості понятих при проведенні огляду місця події про те, що останні не були присутні до завершення слідчої дії, зважування відбулось у їх відсутності.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав заявлене клопотання адвоката, прохає його задовільнити.

Прокурор ОСОБА_5 проти заявленого клопотання прокурора заперечує, посилаючись на те, що проведення огляду місця події проводилось правомірно, відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства, жодних скарг чи заперечень під час проведення огляду місця події від обвинуваченого ОСОБА_4 не надходило. Крім цього, у обвинуваченого відсутні будь-які документи, що підтверджують право власності у ОСОБА_4 на гараж, огляд якого проводився.

Розглянувши клопотання, вислухавши думку учасників процесу, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Сторони кримінального провадження, потерпілий мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими.

Відповідно до ч.2 ст. 30 Конституції України, ст.13 КПК України не допускається проникнення до житла чи іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим судовим рішенням.

Відповідно до ч.2 ст.237 КПК України, огляд житла особи чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи, тому посилання прокурора на ч.1 ст.233 КПК України, суд не може взяти до уваги, так-як дана норма регламентує, не порядок огляду , а знаходження особи в помешканні чи іншому володінню за згодою володільця.

Ч.2 ст. 234 КПК України передбачено, що обшук проводиться на підставі ухвали слідчого судді.

Ч.2 ст.237 КПК України встановлено, що огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи.

Згідно матеріалів провадження, 9 лютого 2015 року було проведено огляд місця події, а саме гаражу та прилеглої до нього території по АДРЕСА_1 , однак судових рішень на проведення оглядів житла та іншого володіння особи судом не надавалось .

Суд не приймає до уваги твердження прокурора, що гараж та прилегла до нього територія, що було предметом огляду місця події не належить на праві власності обвинуваченому, оскільки відповідно теорії цивільного права під володінням розуміють юридично забезпечену власнику можливість мати майно у своєму безпосередньому фізичному чи юридичному віданні, у сфері свого фактичного господарського чи іншого впливу.
Відповідно до вимог ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 87 КПК України, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема такі діяння: здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду (в даному випадку огляд іншого володіння особи).
Згідно ч. 2 ст. 86 КПК України недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Відповідно п. 1 ч.2 ст.87 КПК України передбачено, що суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння, як здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов.

Приймаючи до уваги, що огляд місця події проводився без дозволу суду, а в подальшому слідчим не було дотримано вимог ч.3 ст.233 КПК України, що передбачає можливість проникнення в житло чи інше володіння особи до постановлення ухвали слідчого судді, але зобов`язує слідчого невідкладно після здійснення таких дій звернутись до слідчого судді, відповідно до вимог ч.2 ст.87 КПК України, дана слідча дія порушує права та свободи людини, виходячи із доктрини «Плодів отруєного дерева» суд не може визнати належним та допустимим доказом ті докази, які безпосередньо отримані внаслідок порушення, а саме постанову про визнання предмета як речового доказу від 10 лютого 2015 року у даному кримінальному провадженні.

Враховуючи вище наведе, керуючись ст.ст.30, 62 Конституції України, ст. ст.13, 86, 87, 89, 233, 234,237,350,370,372 КПК України, -

у х в а л и в :
Клопотання захисника ОСОБА_3 задоволити.

Визнати недопустимими та виключити з переліку доказів: протокол огляду місця події від 9 лютого 2015 року та постанову про визнання предмета як речового доказу від 10 лютого 2015 року у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 повідомленого про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України, як такі що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: суддя ОСОБА_1