Справа № 161/1128/14-к
Провадження № 1-кс/161/343/14
У Х В А Л А

м. Луцьк 30 січня 2014 року

Слідчий суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю скаржника ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Луцьк скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого СВ Луцького МВ УМВС України у Волинській області ОСОБА_4 від 23 грудня 2013 року про закриття кримінального провадження,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернулася до суду із вказаною скаргою. В обґрунтування скарги посилається на те, що 29 травня 2013 року невстановлена особа, діючи з корисливих мотивів та керуючись метою таємного викрадення чужого майна, перебуваючи на дачі № 565 дачного масиву «Маяк», таємно викрала господарський інвентар, предмети господарського вжитку, чим спричинила громадянці ОСОБА_3 матеріальну шкоду. 11 червня 2013 року за даним фактом розпочато досудове розслідування. Постановою слідчого СВ Луцького МВ УМВС України у Волинській області ОСОБА_4 від 23 грудня 2013 року закрито кримінальне провадження, внесене до ЄРДР 11 червня 2013 року за № 0003126, за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального проопорушення. Вважає постанову слідчого незаконною з підстав, викладених в скарзі.

Фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалось у відповідності до вимог ч. 1 ст. 107 КПК України.

Скаржник в судовому засіданні скаргу підтримала з підстав, в ній викладених, просила скаргу задовольнити.

Слідчий та прокурор в судове засідання не з`явилися, про дату час і місце розгляду заяви повідомлялися належним чином, про причини своєї неявки до суду не повідомляли.

Розгляд скарги проводиться за відсутності прокурора та слідчого, так як їх відсутність не є перешкодою для розгляду скарги, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 306 КПК України.

Заслухавши пояснення скаржника, дослідивши письмові матеріали скарги, приходжу до висновку про відмову в задоволенні скарги з наступних підстав.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню:

1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);

2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення;

3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат;

4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження;

5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого. Обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає.

Відповідно до ст. 307 КПК України за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про:

1) скасування рішення слідчого чи прокурора;

2) зобов`язання припинити дію;

3) зобов`язання вчинити певну дію;

4) відмову у задоволенні скарги.

При розгляді скарги встановлено, що 23 грудня 2013 року слідчим СВ Луцького МВ УМВС України у Волинській області ОСОБА_4 було винесено постанову про закриття кримінального провадження (а.с. 3). В обґрунтування постанови посилається на те, що в ході досудового розслідування не встановлено будь-яких даних, які б вказували про наявність ознак злочину в діях ОСОБА_5 , а факт крадіжки нічим, крім показань ОСОБА_3 не підтверджений.

Також при розгляді скарги встановлено, що слідчим допитано всіх вказаних в заяві ОСОБА_3 осіб, встановлено всі дані щодо вчиненого, на думку скаржника, злочину. Зокрема те, що ОСОБА_5 та ОСОБА_3 є близькими родичами, ОСОБА_5 дійсно, в літні місяці 2013 року проживала на дачі № 565 дачного масиву «Маяк», але не обмежувала ОСОБА_6 у доступі до будинку та ніякого господарського інвентаря не забирала.

Також при розгляді скарги, скаржником взагалі не наведено переліку викраденого, на її думку, майна. Посилання скаржника на те, що слідчий повинен був встановити свідків та їх опитати, витребувати у ОСОБА_5 правовстановлюючі документи на дачний будинок та решту на її думку, дій взагалі не заслуговує на увагу. Оскільки такий обов`язок покладається на скаржника у відповідності до положень ч. 2 ст. 92 КПК України.

Таким чином слідчий СВ Луцького МВ УМВС України у Волинській області ОСОБА_4 установив всі фактичні обставини, на підставі до казів, яким було дано належну правову оцінку, правомірно виніс оскаржувану постанову, яка відповідає вимогам ст. 110 КПК України. А тому твердження скаржника є надуманими та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи, які встановлені слідчим.

Приймаючи до уваги викладене та враховуючи, що слідчий СВ Луцького МВ УМВС України у Волинській області ОСОБА_4 установив всі фактичні обставини, на підставі доказів, яким було дано належну правову оцінку, правомірно виніс оскаржувану постанову, яка відповідає вимогам ст. 110 КПК України. А тому за таких обставин, приходжу до висновку відмову в задоволенні скарги.

Керуючись ст. 307 КПК України,-

У Х В А Л И В :

Відмовити ОСОБА_3 в задоволенні її скарги на постанову слідчого СВ Луцького МВ УМВС України у Волинській області ОСОБА_4 від 23 грудня 2013 року про закриття кримінального провадження

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до апеляційного суду Волинської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1