Справа №11а-686/10 р. Головуючий у І інстанції Кавацюк В.І.
Категорія ч.3 ст. 355, ОСОБА_1
ч. 4 ст. 146, ч. 3 ст. 357 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2010 року колегія суддів Судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Леона О.І.

суддів: Галина В.П., Урдюк Т.М.

з участю прокурора: Шведуна С.В.

засуджених: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальну справу за апеляцією прокурора у справі ОСОБА_5 на вирок Шевченківського районного суду м.Львова від 29.06.2010 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, являється суб"єктом підприємницької діяльності-фізичною особою, одруженого, має на утриманні двоє малолітнії дітей: ОСОБА_6, 11 вересня 200 р.н., ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, військовозобов"язаного, на військовому обліку перебуває в Сихівському райвіськоматі м.Львова, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою-м.Львів, АДРЕСА_1,

засуджено за ст. 355 ч.2 КК України та призначено покарання у виді 3 (три) роки позбавлення волі, за 146 ч.2 КК України та призначено покарання у виді 1 (одного) року і 6 (шести) місяців позбавлення волі, за ст. 357 ч.З КК України та призначено покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань визначено остаточне покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 49, 80 КК України звільнено від відбування покарання у зв"язку з закінченням строків давності.

У пред"явленому обвинуваченні по епізодах примушування до виконання цивільно- правових зобов"язань потерпілих ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ОСОБА_2 виправдано у зв"язку з відсутністю в його діях складу даних злочинів.

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_6, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_7, являється суб'єктом підприємницькою діяльності - фізичною особою, одруженого, має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_8, військовозобов'язаного, на військовому обліку перебуває в Франківському райвійськкоматі м. Львова, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою - с. Ганачівка Перемишлянського району Львівської області, проживаючого за адресою - АДРЕСА_2,

засуджено за ч.2 ст. 355 КК України та призначено покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 146 КК України та призначено покарання у виді у виді 1 (одного) року і 6 (шести) місяців позбавлення волі, за ст. 357 ч.З КК України та призначено покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань визначено остаточне покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 49, 80 КК України звільнено від відбування покарання у зв"язку з закінченням строків давності.

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_9, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_6, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_10, не працюючого, одруженого, має на утриманні малолітню дочку ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_11, військовозобов'язаного, на військовому обліку перебуває в Личаківсько-Шевченківському об'єднаному райвійськкоматі м. Львова, в порядку ст. 89 КК України не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_3,

Засуджено за ч. 2 ст. 355 КК України та призначено покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 146 КК України та призначено покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань визначено остаточне покарання у виді 3 (трьох) років 1 (одного) місяця і 26 (двадцяти шести) днів позбавлення волі.

Зараховано в строк відбування даного покарання час перебування у попередньому ув"язненні з 10 серпня 2005 року по 6 жовтня 2008 року, який становить 3 (три) роки 1 (один) місяць і 26 (двадцять шість) днів.

Запобіжний захід засудженим до вступу вироку в законну силу підписку про невиїзд - скасовано.

Цивільні позови потерпілих ОСОБА_13, ОСОБА_14, представника ОСОБА_15 ОСОБА_16, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19- залишено без розгляду.

За вироком суду, підсудний ОСОБА_2 за попередньою змовою та в групі з ОСОБА_20, матеріали щодо якого органом досудового слідства були виділені в окреме провадження, в другій половині травня 2003 року, перебуваючи в приміщенні офісу, що розташований за адресою: м. Львів вул. Тичини, 21, із застосуванням психічного насильства у вигляді погроз позбавлення волі, примушували потерпілу ОСОБА_13 відшкодувати нестачу в сумі 635 грн., яка виникла в першій половині травня 2003 року під час її роботи на посаді реалізатора в належному ОСОБА_2, як приватному підприємцю, торгівельному кіоску. В подальшому в листопаді 2003 року підсудний ОСОБА_4 затримав та доставив в приміщення вищевказаного офісу потерпілу ОСОБА_13, де вже знаходились підсудний ОСОБА_2, ОСОБА_20 та ОСОБА_21, провадження по справі відносно якого закрито у зв'язку з його смертю. Вказані особи за попередньою змовою та в групі між собою, погрожуючи потерпілій ОСОБА_13 фізичною розправою та позбавленням волі, продовжували примушувати її відшкодувати виниклу в травні 2003 року нестачу грошових коштів. Під час вчинення таких дій підсудний ОСОБА_2, в якості гарантії того, що ОСОБА_13 відшкодує збитки, незаконно заволодів її паспортом громадянина України.

Крім цього, підсудні ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в середині червня 2003 року, за попередньою змовою та в групі між собою, повторно, перебуваючи в приватному помешканні потерпілої ОСОБА_22, що розташоване за адресою: АДРЕСА_4, з застосуванням до неї психічного насильства у вигляді погроз побиття, примушували потерпілу ОСОБА_22 відшкодувати нестачу в сумі 750 грн., яка виникла під час її роботи в період з кінця травня 2003 року до середини червня 2003 року на посаді реалізатора в належному підсудному ОСОБА_2 торгівельному кіоску. Продовжуючи примушувати потерпілу ОСОБА_22 до виконання цивільно-правових зобов'язань, підсудний ОСОБА_2 приблизно через тиждень знову прийшов до її квартири, де погрожуючи нанесенням тілесних ушкоджень, отримав від неї 100 грн. Приблизно через місяць підсудний ОСОБА_2 в черговий раз прийшов до приватного помешкання потерпілої ОСОБА_22 та отримав він неї в рахунок погашення недостачі ще 40 грн.

Крім цього, підсудний ОСОБА_2, в період часу 25-26 вересня 2004 року, повторно, перебуваючи в приміщенні свого офісу, що розташований за адресою: м. Львів вул. Тичини, 21, за попередньою змовою та в групі з трьома невстановленими органом досудового слідства особами, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, з застосуванням психічного насильства до потерпілого ОСОБА_14, яке виразилось в погрозах побиття та знищення майна, примушували його відшкодувати нестачу в сумі 250 грн., яка виникла під час його роботи з середини серпня 2004 року по початок вересня 2004 року на посаді реалізатора в належному ОСОБА_2 торгівельному кіоску. На наступний день потерпілий ОСОБА_14 під впливом вищевказаних погроз передав бухгалтеру приватного підприємця ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 50 доларів США.

Крім цього, підсудний ОСОБА_2 за попередньою змовою та в групі з ОСОБА_20, матеріали стосовно якого виділені в окреме провадження повторно, в кінці травня 2004 року, перебуваючи в приміщені свого офісу, що розташований за адресою: м. Львів вул. Тичини, 21, під погрозою застосування фізичного насильства примушували потерпілу ОСОБА_17 Л,В. до виконання цивільно-правових зобов'язань - відшкодування нестачі в сумі 1300 грн., яка виникла під час її роботи разом з ОСОБА_23 в період з початку квітня 2004 року по кінець травня 2004 року на посаді реалізаторів в належному ОСОБА_2, як приватному підприємцю, торгівельному кіоску. В подальшому ОСОБА_20 протягом тижня дзвонив на мобільний телефон до ОСОБА_17 та примушував її відшкодувати нестачу, що вона та ОСОБА_23 через тиждень і зробили, принісши в офіс ОСОБА_2 гроші в сумі 100 доларів США та 100 євро.

Крім цього, підсудні ОСОБА_2 і ОСОБА_4 за попередньою змовою та в групі з невстановленою досудовим слідством особою, повторно, приблизно в кінці листопада 2004 року, перебуваючи в приміщенні офісу, який розташований за адресою: м. Львів вул. Тичини, 21, погрожуючи потерпілій ОСОБА_24 нанесенням тілесних ушкоджень, примушували її до виконання цивільно-правових зобова'язань - відшкодування нестачі в сумі 600 грн., яка виникла в листопаді 2004 року за час її роботи з ОСОБА_25 на посаді реалізаторів в належному ОСОБА_2 торгівельному кіоску. Під впливом таких погроз потерпіла ОСОБА_24 звернулась до свого знайомого, який на наступний день приніс в офіс ОСОБА_2 гроші в сумі 600 грн.

Крім цього, підсудний ОСОБА_4 разом з двома невстановленими досудовим слідством особами, на прохання підсудного ОСОБА_2 в період кінця листопада 2004 року-початку грудня 2004 року розшукав та доставив в приміщення офісу, що розташований на вул. Тичини,21 в м. Львові, потерпілу ОСОБА_25, де з застосуванням до неї фізичного насильства, що не є небезпечним для життя та здоров'я, повторно, примушував її до виконання цивільно-правових зобов'язань - відшкодування нестачі в сумі 600 грн., яка виникла в листопаді 2004 року за час її роботи з ОСОБА_24 на посаді реалізаторів в належному ОСОБА_2, як приватному підприємцю, торгівельному кіоску.

Крім цього, підсудний ОСОБА_2 15 грудня 2004 року, за попередньою змовою та в групі з двома невстановленими досудовим слідством особами, перебуваючи біля приміщення квартири №14 на вул. Тургенєва,14 в м. Львові, повторно, погрожуючи застосуванням фізичного насильства, примушували потерпілу ОСОБА_26 до виконання цивільно-правових зобов'язань -відшкодування нестачі в сумі 725 грн., яка виникла за час її роботи в квітні 2004 року на посаді реалізатора в належному ОСОБА_2 торгівельному кіоску.

Крім цього, підсудні ОСОБА_2 та ОСОБА_3 29 грудня 2004 року приблизно о 21.00-22.00 год., з застосуванням фізичного та психічного насильства, всупереч волі потерпілих ОСОБА_27 та ОСОБА_28, насильно доставили їх з квартири ОСОБА_27. яка розташована за адресою: м. Львів вул. Б.Хмельницького, 276/101, в приміщення офісу ОСОБА_2 на вул. Тичини,21 в м. Львові, де за попередньою змовою та в групі з підсудним ОСОБА_4, а також з ОСОБА_20, матеріали щодо якого органом досудового слідства виділено в окреме провадження, ОСОБА_21, провадження відносно якого закрито у зв'язку з його смертю, та невстановленою особою на ім'я „Юрій", застосовуючи нанесення побоїв, повторно, примушували до виконання цивільно-правових зобов'язань - відшкодування нестачі в сумі 2500 грн., яка виникла підчас роботи на посаді реалізаторів в приватного підприємця ОСОБА_2 З метою забезпечення виконання потерпілими ОСОБА_29 та ОСОБА_28 цивільно-правових зобов'язань, підсудні ОСОБА_2 та ОСОБА_3, вступившив попередню змову з ОСОБА_30, насильно позбавили волі вищевказанихпотерпілих, залишивши під наглядом ОСОБА_30 вприміщенні складу на вул.Тичини, 21 в м. Львові, який належить ОСОБА_2 На наступний ранок потерпілі ОСОБА_19 та ОСОБА_28, скориставшись тимчасовою відсутністю ОСОБА_30, втекли з приміщення вищевказаного складу та стали переховуватися.

Крім цього, підсудні ОСОБА_2 та ОСОБА_3 29 грудня 2004 року приблизно о 21.00-22.00 год., перебуваючи в квартирі № 101 на вул. Б.Хмельницького, 276 в м. Львові, незаконно заволоділи паспортом громадянина України на ім'я ОСОБА_19

Продовжуючи свої злочині дії, підсудні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 приблизно 17-18 січня 2005 року, виконуючи вказівку ОСОБА_2, прибули в с.Свірж Перемишлянського району Львівської області, де в свого родича переховувалась ОСОБА_19, і з застосуванням фізичного та психічного насильства, насильно, всупереч її волі, доставили останню в приміщення офісу ОСОБА_2, який розташований за адресою: м. Львів вул. Тичини, 21. У приміщенні вищевказаного офісу підсудні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за попередньою змовою та в групі з підсудним ОСОБА_2, повторно, примушували потерпілу ОСОБА_19 до виконання цивільно-правових зобов'язань - відшкодування нестачі в сумі 2500 грн., застосовуючи при цьому до неї насильство, що не є небезпечним для життя та здоров'я, яке виразилось в нанесенні їй побоїв, що завдали їй фізичних страждань. Крім цього, з метою забезпечення потерпілою ОСОБА_29 виконання цивільно-правових зобов'язань, підсудні ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 її насильно позбавили волі, залишивши ОСОБА_19 під наглядом ОСОБА_30 в приміщенні складу на вул.. Тичини,21 в м. Львові, де вона всупереч своєї волі пробула до 27 січня 2005 року. 27 січня 2005 року, скориставшись тимчасовою відсутністю підсудного ОСОБА_4, який в цей день її охороняв, потерпіла ОСОБА_19 з приміщення вищевказаного складу втекла та дві доби переховувалась на залізничному вокзалі м. Львова.

Продовжуючи злочині дії, підсудний ОСОБА_3 за попередньою змовою та в групі з невстановленою досудовим слідством особою на ім'я особа на ім'я „Юрій", приблизно 29-30 січня 2005 року розшукали потерпілу ОСОБА_19 та з застосуванням фізичного та психічного насильства, насильно, всупереч її волі, знову доставили її в приміщення вищевказаного офісу підсудного ОСОБА_2, В приміщенні вказаного офісу підсудні ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за попередньою змовою та в групі між собою і особою на ім'я „Юрій", застосовуючи насильство, що не було небезпечний для життя та здоров'я потерпілої, продовжили примушувати потерпілу ОСОБА_19 відшкодувати нестачу в сумі 2500 грн. та гроші в сумі 1500 грн., які були потрачені на її пошуки, а саме: на бензин, продукти харчування тощо. Крім цього, з метою забезпечення потерпілою ОСОБА_29 виконання цивільно-правових зобов'язань, підсудні ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 насильно

позбавили волі потерпілу ОСОБА_19, залишивши її в приміщенні складу на вул. Тичини,21 в м. Львові під наглядом ОСОБА_30, де вона всупереч своєї волі пробула до 21 лютого 2005 року. Скориставшись тим, що ОСОБА_30 та ОСОБА_4 перебували в стані алкогольного сп'яніння, потерпіла ОСОБА_19 з приміщення складу втекла та стала переховуватися в смт. Брюховичі м. Львова.

Крім цього, підсудний ОСОБА_3 17 лютого 2005 року, перебуваючи в офісі на вул. Тичини, 21 в м. Львові, з застосуванням психічного насильства до потерпілої ОСОБА_8, повторно, примушував її виконання цивільно-правових зобов'язань - відшкодування нестачі в сумі 400 грн., яка виникла під час її роботи з 17 січня 2005 року по 17 лютого 2005 року на посаді реалізатора в належному йому торгівельному кіоску. Продовжуючи діяти по примушуванню ОСОБА_8 до виконання цивільно-правових зобов'язань, підсудний ОСОБА_3 разом з невстановленою слідством особою в кінці лютого 2005 року біля 2-3 години ночі прибув до квартири потерпілої ОСОБА_8, яка розташована за адресою: м. Львів вул. Грінченка, 10/62, де знову став погрожувати їй насильством, що є небезпечне для життя і здоров'я, та вимагати відшкодувати нестачу в сумі 400 грн.

Крім цього, підсудний ОСОБА_2 в середині березня 2004 року перебуваючи в своєму офісі, який розташований за адресою: м. Львів вул. Тичини, 21, повідомив потерпілій ОСОБА_31, про те, що в неї під час роботи реалізатором в продуктовому кіоску виникла недостача на суму 800 грн., яку вона має відшкодувати. Через декілька днів потерпіла ОСОБА_31 знову приїхала у вищевказаний офіс, де підсудний ОСОБА_2, в присутності підсудного ОСОБА_4, разом з ОСОБА_20, матеріали щодо якого органом досудового слідства виділені в окреме провадження, висловлюючи погрози застосування фізичного насильства, примушували її до виконання цивільно-правових зобов'язань - відшкодування вищевказаної нестачі в сумі 800 грн., яка виникла під час її роботи реалізатором в торгівельному кіоску ОСОБА_2 в період з лютого 2004 року до 10 березня 2004 року. Продовжуючи діяти по примушуванню до виконання цивільно-правових зобов'язань, підсудний ОСОБА_2 разом з ОСОБА_20 та потерпілою ОСОБА_31 поїхали до її будинку №65 на вул. Роксолани в м. Львові, де ОСОБА_31 винесла і передала ОСОБА_2 гроші в сумі 200 грн. В подальшому, боячись погроз зі сторони підсудного ОСОБА_2, потерпіла ОСОБА_31 принесла в офіс та передала для ОСОБА_2 гроші в сумі 400 грн, а на початку квітня 2004 року передала також гроші в сумі 170 грн.

Крім цього, підсудний ОСОБА_3 в групі з ОСОБА_20, в другій половині березня 2005 року приблизно о 22.00 год., перебуваючи в приміщенні офісу приватного підприємця ОСОБА_2, що розташований на вул.. Тичини,21 в м. Львові, з застосуванням фізичного та психічного насильства до потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10, що не є небезпечним для життя та здоров'я, яке виразилось в нанесенні побоїв потерпілому ОСОБА_10 в присутності його матері ОСОБА_9, повторно, примушували до виконання цивільно-правових зобов'язань - відшкодування нестачі в сумі 8000 грн., яка виникла під час їх роботи з 24 січня 2005 року до другої половини березня 2005 року на посаді реалізаторів в торговельному кіоску підсудного ОСОБА_3

На вирок Шевченківського районного суду державний обвинувач подав апеляційну скаргу, в якій просить даний вирок скасувати та постановити новий, яким визнати ОСОБА_32 та ОСОБА_3 винним у вчиненні злочинів, передбачених ст. ст. 355 ч. 3, 146 ч. 3, 357 ч. 3 КК України, а ОСОБА_4 винним у вчиненні злочинів, передбачних ст. ст. 355 ч. 3, 146 ч. 3 КК України за кваліфікуючою ознакою "вчинення злочину організованою групою" та призначити покарання:

ОСОБА_2 за ст. 355 ч. 3 КК України 6 років позбавлення волі, за ст. 146 ч. 3 КК України 7 років позбавлення волі, за ст. 357 ч. 3 КК України 2 роки обмеження волі. На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначити остаточне покарання у вигляді позбавлення волі строком на 7 років;

ОСОБА_3 за ст. 355 ч. 3 КК України 5 років позбавлення волі, за ст. 146 ч. 3 КК України 7 років позбавлення волі, за ст.357 ч. 3 КК України 2 роки обмеження волі. На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначити остаточне покарання у вигляді позбавлення волі строком на 7 років;

ОСОБА_4 за ст. 355 ч. 3 КК України 5 років позбавлення волі, за ст. 146 ч. 3 КК України 7 років позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначити остаточне покарання у вигляді позбавлення волі строком на 7 років.

Зазначає, що призначаючи покарання, суд першої інстанції, неправильно застосував кримінальний закон, а саме виключив кваліфікуючу ознаку, як "вчинення злочину в складі організованої групи", належним чином не мотивував своє рішення, а посилався лише на висунуту органом досудового слідства версію.

Крім того, зазначає, що висновки суду є безпідставними, оскільки, по справі зібрано достатньо доказів органом досудового слідства, у тому числі покази потерпілих по справі, протоколи впізнання, а також очні ставки, які підтверджують кваліфікацію дій підсудних за ст. 355 ч. 3, ст. 146 ч. 3 КК України за кваліфікуючою ознакою "вчинення злочину організованою групою".

Заслухавши доповідача, міркування прокурора, який просить задоволити подану ним апеляцію, засуджених, які просять відхилити апеляцію, розглянувши матеріали справи та доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення із наступних підстав.

Як вбачається із апеляції прокурора у справі ОСОБА_5, ним не оспорюється правильність встановлення судом фактичних обставин справи, а зазначено, що суд лише безпідставно визнав недоведеним вчинення засудженими даних злочинів у складі організованої групи, що потягло за собою неправильність кваліфікації їх дій.

Відповідно до ст.365 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляції. Висновок суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи, які не оспорюються, не перевіряються.

В постанові про притягнення засуджений ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 в якості обвинувачених та в обвинувальному висновку зазначено, що ОСОБА_2 організував злочинну групу, яка відзначалась тісними зв»язками між її членами, чітким розподілом ролей між її учасниками, під час скоєння злочинів, внутрішньою дисципліною, діяли по спеціально розроблених та погоджених планах злочинної діяльності.

Проте, в цих процесуальних документах слідством не наведено жодних доказів, які би підтвердили такий висновок слідства. Відсутні також докази того і в матеріалах справи. Фактично слідство вдалося лише до перерахування ознак організованої групи, зазначених у п.3 ст.28 КК України.

Вказівка слідства в обвинуваченні, що ОСОБА_2, будучи приватним підприємцем, з корисливих мотивів, з метою примушування до виконання цивільно-правових зобов»язань найманими працівниками, які працювали реалізаторами в продуктових кіосках і за час роботи яких було допущено нестачу товаро-матеріальних цінностей, організував злочинну групу, є безпідставна, суперечлива і не може слугувати доказом того, що між ними були тісні зв»язки.

Із цього обвинувачення випливає, що ОСОБА_2, будучи підприємцем та, займаючись торгівлею в продуктових кіосках, організував злочинну групу з метою подальшого примушування до виконання цивільно-правових угод своїх працівників, які працювали у нього продавцями і у майбутньому мали допустити недостачу товаро-матеріальних цінностей, що само по собі є абсурдним.

Посилання прокурора у апеляції, що доказом вчинення засудженими злочинів у складі організованої злочинної групи є покази потерпілих, є надуманим та безпідставним.

Колегія суддів вважає, що прокурор у апеляції не навів жодного доказу наявності між засудженими організованої злочинної групи, не наведено таких доказів також у справі.

При таких обставинах суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про відсутність в діях засуджених кваліфікуючої ознаки вчинення злочинів у складі організованої злочинної групи.

Керуючись ст.ст. 366, 377 КПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 29 червня 2010 року відносно ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 залишити без змін, а апеляцію прокурора у справі ОСОБА_5 без задоволення.

Головуючий:

Судді: