Справа № 11-928/10 Головуючий у І інстанції
Провадження № - Доповідач у 2 інстанції . .
Категорія 25.09.2015
УХВАЛА

Іменем України

22 вересня 2010 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Левчука О.Д.,

суддів Семенцова Ю.В., Колокольнікової Н.М.,

за участю прокурора Чупринської Є.М.,

захисника адвоката ОСОБА_1,

засудженого ОСОБА_2,

потерпілого ОСОБА_3,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальну справу за апеляцією засудженого ОСОБА_2 на вирок Тетіївського районного суду Київської області від 18 червня 2010 року, яким

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, працюючого охоронником в ПП «Агроекопродукт» с. Довгалівка Погребищанського району Вінницької області, раніше не судимого,

засудженого за ч. 1 ст. 122 КК України до двох років позбавлення волі. На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнено його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки та покладено обовязки періодично з`являтись для реєстрації в кримінально виконавчу інспекцію.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 5934 грн. матеріальної та 40000 грн. моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

За вироком суду 06 серпня 2009 року близько 18 год. ОСОБА_2 в с. Дібрівка Тетіївського району Київської області на березі ставу на грунті раптово виниклих неприязних стосунків з приводу вилову риби в ставу, який орендує його батько ОСОБА_5, дітьми потерпілого ОСОБА_3, навмисно наніс останньому удари ногами в область тулуба, чим завдав ОСОБА_3 тілесні ушкодження у вигляді перелому 11-го ребра, перелому поперечних виростів 1-го та 2-го поперекових хребців зліва, дві гематоми в ділянці попереку зліва, що згідно висновку експерта № 162/к від 25.11.2009 року відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, так як викликають довготривалий розлад здоров`я ( більш ніж 21 день ).

В апеляції засуджений ОСОБА_2 просить вирок скасувати та направити справу прокурору для проведення додаткового розслідування, посилаючись на однобічність та неповноту досудового та судового слідства. Вважає висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Крім того, суд безпідставно стягнув з нього на користь потерпілого ОСОБА_3 5934 грн. матеріальної та 40000 грн. моральної шкоди.

В заперечення на апеляцію прокурор, який брав участь у розгляді судом першої інстанції, зазначив, що вирок суду справедливий, такий, що відповідає обставинам справи та особі засудженого, а тому просить залишити його без зміни, а апеляцію без задоволення.

Заслухавши доповідача, засудженого та його захисника, які підтримали апеляцію, потерпілого та його представника, які заперечували проти апеляції засудженого, думку прокурора, який підтримав заперечення прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, на апеляцію засудженого та підтвердив доводи, викладені в ній, вивчивши матеріали кримінальної справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція засудженого підлягає до задоволення частково з наступних підстав.

Як вбачається матеріалів справи і вироку, суд першої інстанції повно, всебічно і обєктивно дослідив всі докази і обставини справи, надав їм належну юридичну оцінку і обґрунтовано прийшов до висновку про доведеність вини засудженого ОСОБА_2 у навмисному заподіянні потерпілому ОСОБА_3 тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Його вина доведена: показаннями потерпілого ОСОБА_3, який пояснив де та при яких обставинах ОСОБА_6 заподіяв йому тілесні ушкодження; показаннями свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, які підтвердили факт заподіяння ОСОБА_2 потерпілому ОСОБА_3 тілесних ушкоджень; та іншими доказами по справі.

Суд, розглядаючи справу прийшов до обґрунтованого висновку, що в діях ОСОБА_2 має місце навмисне заподіяння потерпілому ОСОБА_3 тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Юридична кваліфікація дій ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 122 КК України є правильною.

При призначенні засудженому покарання суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, обставини, що помякшують та обтяжують покарання, і призначив йому правильне покарання, яке відповідає вимогам ст. 65 КК України.

Посилання в апеляції засудженого на однобічність та неповноту досудового та судового слідства є безпідставними, необґрунтованими і спростовуються матеріалами кримінальної справи, які суд дослідив в судовому засіданні і дав належну оцінку всім доказам по справі в їх сукупності. Суд також зазначив, чому він при наявності суперечливих доказів взяв до уваги одні докази і відкинув інші.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 КПК України постановляючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру цивільного позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Згідно п.п. 6, 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 3.03.1989 року № 3 «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» при розгляді кримінальної справи суд зобов`язаний на основі всебічного повного й об`єктивного дослідження обставин справи з`ясувати характер і розмір матеріальної шкоди, заподіяної злочином, наявність причинного зв`язку між вчиненим і шкодою, що настала, роль і ступінь участі кожного з підсудних в її заподіянні, а також, чи відшкодовано її повністю або частково до судового розгляду справи, і у вироку дати належну оцінку зазначеним обставинам. Покладаючи на підсудного обов`язок відшкодувати матеріальну шкоду, суд має виходити з установленого законом правила про те, що шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню в повному обсязі. Не підлягає зменшенню розмір шкоди, якщо вона заподіяна злочинними діями засудженого, вчиненими з корисливою метою.

Відповідно до ст. 334 КПК України суд має навести у вироку мотиви прийнятого рішення про задоволення чи відхилення цивільного позову або про покладання на засудженого обов`язку відшкодувати шкоду, зазначивши, якою дією чи бездіяльністю її заподіяно, якими доказами це підтверджується, а також навести відповідні розрахунки сум, що підлягають стягненню, вказати матеріальний закон, на підставі якого вирішено цивільний позов.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю, яка полягає у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров»я, у порушенні права власності, інших цивільних прав, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до п. 9 вищезазначеної постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Однак, приймаючи рішення про вирішення цивільного позову, суд першої інстанції даних вимог не дотримався.

Так, суд задовольняючи позов в частині матеріальних збитків, не в повній мірі з`ясував характер і розмір матеріальної шкоди, не навів відповідні розрахунки сум, що підлягають стягненню, а також не вказав матеріальний закон, на підставі якого вирішено цивільний позов.

Крім того, при вирішенні позову в частині відшкодування потерпілому завданих моральних збитків, суд не повністю дослідив відомості про стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках, час і зусилля необхідні для відновлення попереднього стану.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що вирок суду в частині цивільного позову необхідно скасувати, а справу в цій частині направити на новий судовий розгляд в той же суд, іншим складом суду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляцію засудженого ОСОБА_2 задовольнити частково.

Вирок Тетіївського районного суду Київської області від 18 червня 2010 року в частині цивільного позову скасувати, а справу в цій частині направити на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства в той же суд іншим суддею.

В решті вирок залишити без зміни.

С У Д Д І: