Справа №483/895/15-к 26.08.2015 26.08.2015 26.08.2015

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 серпня 2015 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області
в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
за апеляційною скаргою заступника прокурора Миколаївської області ОСОБА_5 на вирок Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 червня 2015 року у відношенні
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Бузьке Вознесенського району Миколаївської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
- обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7
обвинувачена ОСОБА_6
законний представник ОСОБА_8
захисник ОСОБА_9 .
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Прокурор просить вирок змінити та виключити з резолютивної частини вироку рішення суду про призначення ОСОБА_6 покарання у виді громадських робіт строком на 80 годин.
Вважати ОСОБА_6 засудженою за ст. 185 ч.1 КК України та на підставі ст. 105 ч.1 КК України звільнити її від покарання із застосуванням примусового заходу виховного характеру у вигляді передачі під нагляд прийомної матері ОСОБА_8 строком на 1 рік.
В іншій частині вирок залишити без змін.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 червня 2015 року ОСОБА_6 засуджена за ст. 185 ч. 1 КК України до покарання у виді 80 годин громадських робіт.

На підставі ст. 105 КК України її звільнено від призначеного покарання із застосуванням до неї примусового заходу виховного характеру у виді передачі під нагляд прийомної матері ОСОБА_8 .

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Апелянт зазначив, що звільнення неповнолітнього від покарання на підставі ст. 105 КК України здійснюється без призначення покарання, але судом першої інстанції безпідставно призначено покарання у виді громадських робіт.

Крім того, вказує, що суд в порушення вимог ч. 3 ст. 105 КК України не визначив тривалість застосування заходу виховного характеру.

Посилаючись на наведене, апелянт вважає, що вирок підлягає зміні з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме, внаслідок застосування закону, який не підлягає застосуванню, та незастосування закону, який підлягає застосуванню.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
14 квітня 2015 року приблизно о 14. год., неповнолітня ОСОБА_6 , перебуваючи у приміщенні роздягальні Очаківської ЗОШ № 1, що розташована по вул. Суворова 41 в м. Очакові Миколаївської області, таємно викрала мобільний телефон марки «Fly» та сім-картки до нього, загальною вартістю 2000 грн., які перебували у користуванні неповнолітньої ОСОБА_10 та належать ОСОБА_11 .

ОСОБА_6 визнана винною у вчиненні таємного викрадення чужого майна, та її дії судом кваліфіковані за ч.1 ст. 185 КК України.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідь судді, прокурора на підтримку апеляційної скарги, обвинувачену, її законного представника та захисника, які не заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, апеляційній суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні крадіжки при обставинах, встановлених судом, відповідають фактичним обставинам справи, її дії вірно кваліфіковані судом за ч. 1 ст. 185 КК України. В цій частині вирок не оспорюється.

Також є вірним і не оспорюється апелянтом висновок суду про можливість відповідно до вимог ч.1 ст. 105 КК України звільнення від покарання обвинуваченої ОСОБА_6 , яка є неповнолітньою, з огляду на вчинення нею злочину середнього ступеню тяжкості, її щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки.

Між тим, суд, дійшовши вірного висновку про можливість звільнення обвинуваченої від покарання, призначив їй покарання, передбачене санкцією ч.1 ст. 185 КК України, що не відповідає вимогам закону.

Згідно з ч.1 ст. 105 КК України неповнолітній, який вчинив злочин невеликої або середньої тяжкості, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання.

З наведених положень закону слідує, що звільнення від покарання, передбачене ст. 105 КК України, можливе, якщо за висновком суду, неповнолітній не потребує застосування до нього покарання.

Отже, є обгрунтованими доводи апелянта про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме, застосування закону, який не підлягає застосуванню, оскільки при застосуванні ст. 105 КК України покарання взагалі не призначається.

Тому, із резолютивній частини вироку підлягає виключенню рішення суду про призначення ОСОБА_6 покарання у виді громадських робіт.

Крім того, є обгрунтованими доводи апелянта про незастосування закону, який підлягає застосуванню, оскільки суд при застосуванні примусового заходу виховного характеру у виді передачі обвинуваченої під нагляд матері не встановив тривалість цього заходу виховного характеру.

Згідно з ч.3 ст. 105 КК України у разі застосування до неповнолітнього примусового заходу виховного характеру, передбаченого п. 3 ч.2 цієї статті, суд повинен встановити його тривалість.

Такі самі роз`яснення містяться у п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 2 «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру», в якому також зазначено, що строк нагляду, передбаченого п. 3 ч. 2 ст. 105 КК, має здійснюватись, як правило, не менше одного року, оскільки за коротшого строку він буде малоефективним але не довше, ніж до досягнення особою повноліття.

Зазначені вимоги закону та роз`яснення Пленуму Верховного Суду України були залишені поза увагою судом першої інстанції при застосуванні примусового заходу виховного характеру, що призвело до неправильного застосування кримінального закону.

З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України змінити вирок, виключивши рішення суду про призначення покарання та встановивши термін, на який застосовується примусовий захід виховного характеру.

Вимоги прокурора про встановлення строку нагляду терміном на 1 рік є частково обгрунтованими, оскільки цей термін може бути встановлений не довше, ніж до досягнення обвинуваченою повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Також є частково обгрунтованими вимоги прокурора, висловлені у резолютивній частині апеляційної скарги, про звільнення ОСОБА_6 від покарання із застосуванням примусового заходу виховного характеру у виді передачі під нагляд прийомної матері, оскільки прокурор просить прийняти рішення, яке судом першої інстанції ухвалене.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу заступника прокурора Миколаївської області ОСОБА_5 задовольнити частково.

Вирок Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 червня 2015 року у відношенні ОСОБА_6 , - змінити.

Виключити з резолютивної частини вироку рішення суду про призначення ОСОБА_6 покарання у виді громадських робіт строком на 80 годин.

Вважати ОСОБА_6 засудженою за ч.1 ст. 185 КК України та вважати її звільненою на підставі ч.1 ст. 105 КК України від покарання із застосуванням примусового заходу виховного характеру у виді передачі під нагляд прийомної матері ОСОБА_8 до досягнення нею повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку в колегію суддів Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: