АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1954/15 Справа № 175/2118/13-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську кримінальне провадження № 0000020 за апеляціями прокурора, що приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, потерпілого ОСОБА_7 та його представника ОСОБА_8 на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2015 року,

цією ухвалою

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Іллірія Успенського району Луганської області, громадянин України, освітою середня, одружений, працює слюсарем-ремонтником Комунального підприємства «Дніпропетровські міські теплові мережі», проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України судимості не має,

звільнений від кримінальної відповідальності на підставі п.2 ч.1 ст. 49 КК України за кримінальне правопорушення, передбачений ст. 128 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, кримінальне провадження відносно нього закрито.

В с т а н о в и л а:
Органи досудового розслідування обвинувачували ОСОБА_10 у тому, що він 10 лютого 2011 року близько 17 години 20 хвилин він знаходився поблизу зупинки громадського транспорту, розташованої по вул. Центральній у с. Новоолександрівка Дніпропетровського району Дніпропетровської області, де між ним та потерпілим ОСОБА_7 , на ґрунті раніше неприязних відносин відбулася сварка, в ході якої ОСОБА_7 , завдав ОСОБА_10 , не менше 3-х ударів по різним частинам тіла, від яких ОСОБА_10 , впав на землю.

Перебуваючи на землі, ОСОБА_10 , дістав із сумки, що знаходилася при ньому, складний ніж, не маючи при цьому наміру на заподіяння ОСОБА_7 , тілесних ушкоджень, і тримаючи його в лівій руці, не роблячи при цьому ніяких активних дій, маючи можливість передбачити настання небезпечних наслідків своїх дій, проте легковажно розраховував на їх відведення. У цей час потерпілий ОСОБА_7 , спробував нанести ОСОБА_10 , тілесні ушкодження, але його утримувати за руки двоє невстановлених слідством чоловіків, що знаходилися за спиною ОСОБА_7 , намагаючись запобігти конфлікту, проте останній не втримавшись на ногах, впав з висоти власного росту (неповне падіння тіла) у напрямку зверху вниз і ззаду на перед на лежачого на землі ОСОБА_10 , у якого у лівій руці знаходився складний ніж.

В результаті чого, потерпілому ОСОБА_7 , були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення живота з вхідною раною в області правого підребер`я з наскрізним пошкодженням правої частини печінки, крапковим пошкодженням жовчного міхура, великого сальника і брижі попереково-ободкової кишки, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_7 та його представник адвокат ОСОБА_8 , посилаючись на неправильне застосування кримінального і кримінального процесуального закону, просять ухвалу скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Посилалися на те, що суд не розглянувши матеріали провадження в повному обсязі фактично позбавив потерпілого права довести в судовому засіданні неповноту і неправильність досудового розслідування та оспорити кваліфікацію дій ОСОБА_10 за ст.128 КК України, оскільки вважають, що їх треба кваліфікувати за ч.1 ст.121 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор, що приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, також просить ухвалу скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. В обґрунтування зазначає, що судом при закритті кримінального провадження не оглянув і не дослідив речові докази, а питання про завершення судового розгляду без їх дослідження судом на обговорення не ставилось.

В запереченнях на апеляційну скаргу захисник обвинуваченого просить апеляційну скаргу представника потерпілого залишити без задоволення, вважає, що суд першої інстанції при винесенні ухвали відносно ОСОБА_10 прийняв законне і справедливе рішення.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду Дніпропетровської області, пояснення прокурора, який прохав задовольнити апеляційні скарги, потерпілого ОСОБА_7 та його представника, які підтримали свою апеляційну скаргу в повному обсязі, пояснення обвинуваченого ОСОБА_10 та доводи його захисника ОСОБА_9 , які вважали ухвалу суду законною і обґрунтованою, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що подані прокурором, потерпілим та його представником апеляційні скарги підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення у кримінальному провадженні є актом правосуддя, покликаним забезпечити захист гарантованих Конституцією прав і свобод людини, правопорядку та здійснення проголошеного Конституцією принципу верховенства права. Тому суду слід неухильно додержувати вимог про законність, обгрунтованість та вмотивованість вироку і ухвали в кримінальному провадженні.

Обгрунтованість ухвали або вироку означає відповідність висновків суду у рішенні фактичним обставинам, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні ( ст.91 КПК). Також слід зауважити, що суд досліджує докази безпосередньо. Суд може обгрунтовувати свої висновки лише на показаннях й інших відомостях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Отже, суд не вправі обгрунтовувати судові рішення показаннями, клопотаннями тощо, наданими сторонами обвинувачення, захисту або потерпілим, якщо їх не було досліджено в судовому засіданні, що витікає зі ст.94 КПК.

Зазначених вимог закону суд першої інстанції не дотримав. Оскаржуване рішення щодо ОСОБА_10 суд прийняв з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне і обгрунтоване судове рішення.

Згідно матеріалів кримінального провадження, 10.02.2010р. постановою слідчого за правилами КПК 1960 року було порушено кримінальну справу за фактом спричинення потерпілому ОСОБА_7 тяжких тілесних ушкоджень за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України ( т.1 а.с. 1).
Органи досудового розслідування пред`явили ОСОБА_10 , обвинувачення в умисному спричиненні потерпілому тяжкого тілесного ушкодження,кваліфікувавши його дії за ч.1 ст. 121 КК України, а потім перекваліфікували його дії за ст. 128 КК України.
Увалою суду було визначено обсяг доказів, що підлягають дослідженню та порядок їх дослідження. Зокрема, суд визнав за необхідне допитати обвинуваченого, потерпілого, свідків, дослідити речові докази. Однак, суд не дослідив їх у визначеному обсязі, а саме в частині речових доказів, фактично завершивши розгляд справи без їх дослідження, про що обґрунтовано зазначено в апеляційних скаргах як прокурора так і потерпілого.

Таким чином, суд в порушення вимог ст.349 КПК України безпосередньо не досліджуючи всіх обставин кримінального провадження, порушуючи конституційне право потерпілого ОСОБА_7 на справедливий розгляд та вирішення справи в суді, задовольнив заявлене захисником ОСОБА_9 клопотання, яке було підтримано обвинуваченим ОСОБА_10 , про звільнення останнього від кримінальної відповідальності на підставі п.2 ч.1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

При цьому, суд послався на та те що, обвинуваченим вчинено злочин невеликої тяжкості, з моменту скоєння цього злочину минуло понад три роки, обвинувачений не заперечує проти закриття кримінального провадження з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.49 КК України.
Однак, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про звільнення обвинуваченого ОСОБА_10 , від кримінальної відповідальності, не обґрунтував та не вмотивував своє рішення, не здійснивши оцінку усіх досліджених у ході судового розгляду доказів.
Відповідно до ст.49 КК України та роз`яснень, що містяться в п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 р. № 12 Про практику застосування судами законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності, при вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд (суддя) під час розгляду справи повинен переконатися (незалежно від того, надійшла вона до суду першої інстанції з відповідною постановою чи з обвинувальним висновком), що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна в його вчиненні, а також що умови та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності передбачені КК. Тільки після цього можна постановити (ухвалити) у визначеному КПК порядку відповідне судове рішення.
Отже при вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд під час судового розгляду у кримінальному провадженні повинен переконатися, що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна в його вчиненні, а також що умови та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності передбачені законом (ст.49 КК України).
Зазначені вимоги судом не виконані, за наявності суперечливих показань обвинуваченого ОСОБА_10 , та потерпілого ОСОБА_7 , наданих під час судового розгляду кримінального провадження, суд у своїй ухвалі не навів аргументів з приводу того, чому ним при прийнятті рішення були відкинуті показання потерпілого ОСОБА_7 про наявність в діях ОСОБА_10 , складу злочину, передбаченого ст. 121 КК України.
Таким чином, враховуючи вищенаведене, судова колегія дійшла до висновку, що суд першої інстанції не дослідивши докази у кримінальному провадженні в повному обсязі та не надавши оцінку дослідженим доказам у порядку передбаченому ст. ст.94 КПК допустив такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду повно та всебічно з`ясувати обставини кримінального провадження, встановити істину, забезпечити права та законні інтереси учасників кримінального провадження (а саме потерпілого), та ухвалити законне та обґрунтоване рішення.
З огляду на зазначене колегія суддів вважає, що рішення суду про закриття провадження щодо ОСОБА_10 за ст.128 КК і звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК є передчасним, воно прийняте без повного, всебічного дослідження обставин справи і зібраних доказів, а тому воно не може бути визнане законним і обгрунтованим, оскільки суд допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, зокрема статей 410 і 412 КПК, що суттєво вплинуло на правильність прийняття рішення, тому відповідно до ч.1 ст.409 КПК ці порушення закону є підставою для скасування ухвали суду та направленням справи на новий судовий розгляд в той же суд.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.404,407 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :
Апеляції прокурора, який приймав участь в розгляді провадження судом першої інстанції, потерпілого ОСОБА_7 та його представника задовольнити.
Ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2015 року, щодо ОСОБА_10 скасувати.

Матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_10 повернути до суду та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________ __________________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4