В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01.10.2015 місто Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області
в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю: прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці кримінальне провадження, внесене 09.05.2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000146 за обвинуваченням:
ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Вінницької області Іллінецький район с. Кальник, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,
В С Т А Н О В И В:
Солдат ОСОБА_4 10 серпня 2014 року був призваний під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_2 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, де проходив військову службу на посаді кулеметника 3-го відділення 2-го взводу оперативного призначення роти оперативного призначення (на автомобілях) батальйону оперативного призначення.

17 березня 2014 року Указом в.о. Президента України №303/2014 оголошено часткову мобілізацію в України та відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку» саме з 17 березня 2014 року в країні почав діяти особливий період, який діє по даний час.

Солдат ОСОБА_4 21 квітня 2015 року з хибних розумінь про встановлений законодавством порядок проходження військової служби, нехтуючи вимогами ст. ст. 17, 65 Конституції України, не з`явився до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, що дислокується в АДРЕСА_1 . Знаходячись за межами військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України солдат ОСОБА_4 проводив час на власний розсуд, проживаючи за адресою: АДРЕСА_1 , чим протизаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.

09 травня 2015 року солдат ОСОБА_4 самостійно повернувся до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України.

Таким чином, солдат ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 та приймає участь в проведенні Антитерористичної операції, в порушення ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1,2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно з метою ухилитися від військової служби, знаючи про те, що він повинен проходити військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, враховуючи стан у Державі, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України - не з`явився 21 квітня 2015 року без поважних причин до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України та в подальшому проводив час на власний розсуд, проживаючи за адресою: АДРЕСА_1 і лише 09 травня 2015 року повернувся до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, тобто був відсутній на службі понад 10 діб.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні злочину визнав повністю та суду повідомив, що 10.08.2015 року він був мобілізований та призваний на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 . Проходив службу у військовій частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 на посаді кулеметника. Він двічі перебував в зоні АТО та після другої ротації отримав відпустку, з якої повернувся не 21 квітня, а 9 травня. Вказане було зумовлено тим, що в нього хворіла мати та він бажав з нею побути і доглянути її. До військової частини повернувся сам та втретє вибув у зону АТО. Про хворобу матері він керівництво частини не повідомив, рапортів не писав. В червні його командир довідався про хворобу матері та відразу надав йому відпустку. Через декілька днів після вказаного мати померла. Крім того зазначив, що він на даний час демобілізований, є учасником АТО.
Учасники судового провадження вважали недоцільним дослідження інших доказів щодо тих обставин справи, які ніким не оспорюються.
Суд, з`ясувавши, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст обставин справи, які ніким не оспорюються, переконавшись у добровільності їх позиції та роз`яснивши, що у такому випадку учасники судового провадження будуть позбавленні права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин справи, які ніким не оспорюються.
Аналіз показань обвинуваченого свідчить, що винуватість ОСОБА_4 як військовослужбовця у нез`явленні вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад десять діб є доведеною. Так, суд приймає до уваги як належний, допустимий та достатній доказ вини обвинуваченого його показання, оскільки вони є добровільними та такими, що повністю підтверджують всі обставини злочину. Так, обвинувачений суду повідомив, що він будучи військовослужбовцем не повернувся на службу вчасно, тобто 21.04.2015 року, а прибув до військової частини лише 09.05.2015 року, що доводить наявність ознак об`єктивної сторони злочину та спеціальний суб`єкт. Оцінюючи поважність причин нез`явлення вчасно на службу, суд звертає увагу, що хвороба батьків або необхідність догляду за хворими, які проживають разом із військовозобов`язаним, є поважною причиною лише у разі неможливості догляду за хворим іншим близьким родичем, що визначено Постановою № 673 від 28.07.2010 року «Про затвердження переліку поважних причин неприбуття чи несвоєчасного прибуття військовозобов`язаного до військового комісаріату для призову на збори». Враховуючи те, що сам обвинувачений зазначив, що просто хотів побути з тяжко хворою матір`ю, яка могла в будь-який час померти, вказане не можна віднести до поважних причин нез`явлення вчасно на службу в розумінні Закону, оскільки доказів необхідності догляду за хворим, його спільного проживання з ОСОБА_4 та неможливості догляду за хворим іншим близьким родичем суду не надано. Крім того, про наявність вказаних обставин не зазначив і сам обвинувачений. Разом з тим, вказана обставина має враховуватись судом при призначенні покарання, як така, що істотно знижує суспільну небезпеку вчиненого обвинуваченим діяння.
Таким чином, вислухавши показання обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження та надавши юридичну оцінку діям обвинуваченого, суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 407 КК України, як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене військовослужбовцем в умовах особливого періоду.
При вирішенні питання щодо обрання ОСОБА_4 покарання суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України, роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання та слідує принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
З характеристики за місцем проживання ОСОБА_4 вбачається, що за місцем його проживання скарг на його поведінку не надходило. Згідно довідки КП ВОНД «Соціотерапія» та довідки ВОПНЛ ім. Ющенка обвинувачений на обліку у вказаних закладах не перебуває. З вимоги про судимість вбачається, що обвинувачений ОСОБА_4 раніше не притягувався до кримінальної відповідальності.
Згідно посвідчення серії НОМЕР_2 , ОСОБА_4 є учасником бойових дій, а його матір ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть.
Таким чином, обвинувачений ОСОБА_4 раніше не судимий, вчинив умисний тяжкий злочин, вину у вчиненні злочину визнав, за місцем проживання характеризується позитивно, демобілізований, є учасником бойових дій.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, вчинення злочину внаслідок збігу тяжких сімейних обставин. Також суд відносить до пом`якшуючих покарання обставин те, що обвинувачений сам добровільно повернувся до військової частини, продовжив службу, після цього приймав участь в бойових діях, захищав державу.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.
З урахуванням конкретних обставин справи, а саме наявності чотирьох пом`якшуючих покарання обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, особи обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, є учасником бойових дій, вину визнав, розкаявся, позитивно характеризується як особистість, суд вважає за можливе застосувати вимоги ст. 69 КК України та перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 4 ст. 407 КК України, а тому вважає необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів покарання у виді штрафу.
Керуючись ст.65-67, 407 КК України, ст.ст. 373, 374 КПК України, суд,-
У Х В А Л И В:
Визнати винуватим ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України.
Призначити ОСОБА_4 покарання за ч.4 ст. 407 КК України, з застосуванням положень ст. 69 КК України, у виді штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 510 гривень.
На вирок суду може бути подана апеляція до Апеляційного суду Вінницької області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на його апеляційне оскарження.
Суддя: