Справа № 534/271/15-к
№ 1-кп/534/8/16
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2016 року Комсомольський міський суд Полтавської області
в складі: головуючого судді при секретарях: ОСОБА_1 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю: прокурора ОСОБА_5
потерпілого ОСОБА_6
представника потерпілого ОСОБА_7
обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Комсомольську матеріали кримінального провадження №0000268 за обвинуваченням:
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Комсомольська Полтавської області, громадянина України, із середньою освітою, не працюючого, неодруженого, раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.27, ч.2 ст.125 КК України, -

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с.Заруддя Кременчуцького району Полтавської області, громадянина України, із середньою освітою, не працюючого, раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.27, ч.2 ст.125 КК України, -

в с т а н о в и в :
20 квітня 2014 року близько 21 год. 00 хв. ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , маючи умисел на заподіяння потерпілому ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, прибули до магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 », розташованого по АДРЕСА_1 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, неподалік від приміщення згаданого магазину, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , за попередньою змовою між собою, на ґрунті неприязних відносин, завдали ОСОБА_6 не менше дев`яти ударів дерев`яними палками по різним частинам тіла, чим заподіяли йому тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми: струсу головного мозку, рани в правій тім`яній області з підапоневротичною гематомою, садна лобної області зліва; семи синців по зовнішній поверхні правого плечового суглобу, правого плеча, задній поверхні правого передпліччя, задньо-внутрішній поверхні лівого передпліччя, по внутрішній поверхні правого стегна, по внутрішній поверхні правої гомілки, які в сукупності, відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричини короткочасний розлад здоров`я.

В судовому засіданні обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 винними себе визнали лише частково, проте їх винуватість повністю підтверджується дослідженими та перевіреними в судовому засіданні доказами.

Так, потерпілий ОСОБА_6 показав в суді, що 20 квітня 2014 року він разом із ОСОБА_12 під`їхав до магазину «Продукти» в с.Дмитрівка, де вже знаходився обвинувачений ОСОБА_8 . Останній був на підпитку та безпричинно став чіплятися до ОСОБА_12 , образливо висловлюючись на його адресу. ОСОБА_6 зробив йому зауваження, проте обвинувачений не заспокоївся, а навпаки став хватати ОСОБА_6 за руки, виражався нецензурною лайкою, тому потерпілий відвів його за приміщення магазину. Після цього ОСОБА_8 розлютився та пригрозивши, що поб`є ОСОБА_6 , сів за кермо автомобіля і поїхав геть. Через деякий час він повернувся разом із ОСОБА_9 . Вони вискочили з автомобіля, тримаючи в руках дерев`яні палки та накинулися на потерпілого. ОСОБА_6 намагався заспокоїти нападників, але марно, вони наносили йому удари палками по різним частинам тіла, в тому числі по голові, ОСОБА_6 вимушений був закриватися руками. Коли йому вдалося вирватися та побігти, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 переслідували його, наносячи удари палками. ОСОБА_6 втратив свідомість і прийшов до тями вже в лікарні.

Відповідно до висновку комісійної судово-медичної експертизи №153 від 24.11.2014 року (т.1а.с.144) у потерпілого ОСОБА_6 були виявлені легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, а саме: закрита черепно-мозкова травма: струс головного мозку, рана в правій тім`яній області з підапоневротичною гематомою, садно лобної області зліва; сім синців по зовнішній поверхні правого плечового суглобу, правого плеча, задній поверхні правого передпліччя, задньо-внутрішній поверхні лівого передпліччя, по внутрішній поверхні правого стегна, по внутрішній поверхні правої гомілки, які могли утворитися від не менше ніж 9 ударів дерев`яними палицями в ділянку голови, верхніх та нижніх кінцівок. Під час заподіяння тілесних ушкоджень взаєморозміщення потерпілого, та осіб, які наносили удари, змінювалося.

Виявлені у ОСОБА_6 тілесні ушкодження, могли бути заподіяні у строк та при обставинах на які він вказує, і могли бути нанесені 20.04.2014 року і не могли утворитись при падінні тіла на площині та ударах потиличною ділянкою голови об тверде асфальтобетонне покриття чи при самозаподіянні. Тілесні ушкодження по задній та задньо-внутрішній поверхні обох передпліч можуть свідчити про захист руками від ударів.

В ході проведеного на досудовому слідстві слідчого експерименту потерпілий ОСОБА_6 надавав показання щодо часу та механізму заподіяння йому тілесних ушкоджень (т.1а.св.126), які згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи №153 по часу, місцю та механізму заподіяння тілесних ушкоджень не протирічать даним комісійної судово-медичної експертизи (т.1а.с.144).

Свідок ОСОБА_12 показав, що 20 квітня 2014 року він та ОСОБА_6 знаходилися неподалік від магазину «Продукти» в с.Дмитрівка. Там же знаходився обвинувачений ОСОБА_8 , який став висловлювати образи у бік ОСОБА_12 . Потерпілий ОСОБА_6 зробив йому зауваження і між ними з цього приводу виникла сварка. Під час сварки ОСОБА_6 відштовхнув ОСОБА_13 і той впав. Підвівшись він пригрозив, що цього так не облише і поїхав геть. Через деякий час, коли ОСОБА_12 вже знаходився вдома, йому зателефонував знайомий та повідомив, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , озброївшись палками, їдуть розбиратися із ОСОБА_6 . Згадану інформацію ОСОБА_12 телефоном передав потерпілому, але ОСОБА_6 відповів, що тікати не збирається, так як своєї провини не відчуває. Пізніше ОСОБА_12 дізнався, що ОСОБА_6 сильно побіли і він потрапив до лікарні.

Свідок ОСОБА_14 показав, що бачив як до магазину на автомобілі під`їхали ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Вони підбігли до потерпілого ОСОБА_6 та стали наносити йому удари палками по різних частинах тіла. Потерпілий намагався втекти, але вони наздогнали його, збили з ніг і продовжили побиття. Останній впав на клумбу і закривався від нападників руками. Після того як все скінчилося, ОСОБА_14 надав потерпілому першу допомогу та викликам карету швидкої допомоги. Після бійки ОСОБА_6 повідомив, що нападники зірвали з нього ланцюжок та хрестик. Пізніше хрестик та частина ланцюжка були знайдені на землі і ОСОБА_14 віддав їх потерпілому.

Свідок ОСОБА_15 показала, що під`їхавши на автомобілі до магазину, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , з дерев`яними палками в руках, підійшли до ОСОБА_6 та стали наносити йому удари по різним частинам тіла. Потерпілий намагався втекти від нападників, але вони збили його з ніг та продовжили побиття. ОСОБА_15 сама не бачила, але чула від присутніх, що під час бійки з ОСОБА_6 було зірвано ланцюжок з хрестиком.

На досудовому слідстві в ході проведення слідчого експерименту свідок ОСОБА_15 надала показання щодо часу та механізму заподіяння ОСОБА_6 тілесних ушкоджень (т.1а.с.126), які згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи №179 від 27.11.2014 року по часу, місцю та механізму заподіяння тілесних ушкоджень не протирічать об`єктивним судово-медичним даним (т.1а.с.162).

Свідок ОСОБА_16 показала, що вона спостерігала за тим, як на відстані близько 20-30 метрів обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 дерев`яними палками наносили удари потерпілому ОСОБА_6 . Крім неї, за бійкою спостерігали не менше десяти чоловік. Після того як побиття скінчилося, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 сіли до свого автомобіля та поїхали геть, а ОСОБА_6 залишився лежати на клумбі. Йому хтось допоміг підвестися та дійти до магазину. ОСОБА_16 бачила на його обличчі сліди крові.

Обвинувачений ОСОБА_8 свою вину визнав частково та показав, що в с.Дмитрівка в районі магазину «Продукти» між ним та ОСОБА_6 виникла сварка, під час якої останній завів ОСОБА_8 за приміщення магазину, де побив його. Про зазначені події ОСОБА_8 розповів своєму батьку ОСОБА_9 , після цього вони вдвох поїхали до магазину, де знаходився ОСОБА_6 . Коли ОСОБА_9 підійшов до ОСОБА_6 , останній розпочав бійку. Намагаючись розборонити їх та захистити батька, ОСОБА_8 підбіг до ОСОБА_6 та декілька разів вдарив його дерев`яною палкою, при цьому потерпілій кликав когось на допомогу. Коли ОСОБА_6 впав, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 сіли до власного автомобіля та поїхали геть.

Обвинувачений ОСОБА_9 свою вину визнав частково та показав, що близько 21 години додому повернувся його син ОСОБА_8 і повідомив, що в районі магазину між ним та потерпілим ОСОБА_6 виникла сварка, під час якої, ОСОБА_6 побив ОСОБА_8 ногами. Після цього ОСОБА_9 разом із ОСОБА_8 повернулися до магазину. ОСОБА_9 підійшов до ОСОБА_6 та став вимагати пояснень причин побиття його сина. Між ними виникла сварка, яка переросла у бійку. Коли вони зчепилися, до них підбіл ОСОБА_8 та намагався їх розняти, але вийшло так, що сам прийняв участь у бійці. Під час бійки ОСОБА_8 наносив потерпілому удари дерев`яною палкою, в руках ОСОБА_9 палки не було.

Під час судового розгляду на підтвердження пред`явленого обвинувачення прокурором надано суду в якості доказу сторони обвинувачення протокол проведення слідчого експерименту від 10 жовтня 2014 року з участю свідка ОСОБА_17 , який показав на місці події механізм заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень (т.1а.с.138). Проте, стороною обвинувачення не було забезпечено присутність під час судового розгляду зазначено свідка обвинувачення, тому суд був позбавлений можливості безпосередньо дослідити відомості, що містяться в його показаннях, як цього вимагають положення ст.23 КПК України. Як наслідок суд не може визнати допустимими доказами відомості, що містяться в протоколі проведення слідчого експерименту з участю свідка ОСОБА_17 та у висновку судово-медичної експертизи №179 від 27.11.2014 року в частині відповіді на запитання щодо відповідності його показань по часу, місцю та механізму заподіяння тілесних ушкоджень гр. ОСОБА_6 об`єктивним судово-медичним даним (т.1а.с.162), тому не приймає їх до уваги при ухвалені вироку.

В судовому засіданні обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 стверджували, що під час побиття потерпілого дерев`яна палка була лише в руках ОСОБА_8 , але суд не приймає ці показання до уваги і вважає їх хибними, так як, крім показань ОСОБА_6 , вони повністю спростовуються послідовними показаннями свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_15 та ОСОБА_14 , які підтвердили в суді, що обидва обвинувачених наносили потерпілому удари палками.

Не заслуговують на увагу також показання обвинуваченого ОСОБА_8 в тій частині, де він стверджує, що причиною конфлікту з потерпілим стало побиття останнім ОСОБА_8 , так як доказів на підтвердження цієї обставини стороною захисту не надано. Сам потерпілий ОСОБА_6 та свідок ОСОБА_12 цю обставину категорично заперечили.

Обвинувачений ОСОБА_9 стверджував в суді, що підійшов до потерпілого ОСОБА_6 лише щоб запитати про причини побиття його сина ( ОСОБА_8 ), а потерпілий першим почав бійку. Однак, суд дає критичну оцінку цим показанням, так як крім послідовних і докладних показань потерпілого і свідків, які до речі узгоджуються між собою, вони спростовуються діями самих обвинувачених, які після конфлікту з потерпілим вдвох прибули на місце події озброївшись дерев`яними палками, що у свою чергу вказує на наявність у них умислу на заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень. Доказів на підтвердження факту заподіяння обвинуваченим тілесних ушкоджень стороною захисту не надано.

Оцінивши дослідженні та перевірені в судовому засіданні докази, суд вважає доведеною вину ОСОБА_8 та ОСОБА_18 у вчиненні умисного злочину проти здоров`я особи. Їх дії підлягають кваліфікації за ч.2 ст.27, ч.2 ст.125 КК України, так як вони у співучасті умисно заподіяли потерпілому ОСОБА_6 легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

В ході судового розгляду справи потерпілий ОСОБА_6 стверджував, що в ході його побиття обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 відкрито заволоділи його золотими виробами (ланцюжком, хрестиком та браслетом), тобто фактично наполягав на тому, що стосовно нього скоєно злочин проти власності. Проте, суд не приймає згадані твердження до уваги, так як у відповідності до вимог ч.1 ст.337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. Частиною третьою згаданої статті визначено, що з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

З показань допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 вбачається, що золоті вироби потерпілого (хрестик та частина ланцюжка) було знайдено на місці вчинення злочину. Під час судового розгляду доказів на підтвердження даних, що вказували б на наявність у обвинувачених умислу на викрадення чужого майна, сторонами провадження надано не було.

Під час судового розгляду потерпілий ОСОБА_6 наполягав на тому, що в результаті побиття йому були спричиненні середньої тяжкості тілесні ушкодження за ознакою тривалого розладу здоров`я, які стали причиною встановлення йому третьої групи інвалідності. Тобто фактично потерпілий ОСОБА_6 вказував на невірну кваліфікацію дій обвинувачених.

Однак, крім того, що згадані твердження потерпілого виходять за межі висунутого ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обвинувачення, суд вважає їх хибними, так як питання щодо встановлення тяжкості отриманих ним тілесних ушкоджень було предметом дослідження двох комісійних судово-медичних експертиз №153 та №34, якими встановлено, що тривале лікування ОСОБА_6 було обумовлене наявністю супутньої патології та порушенням потерпілим лікарняного режиму (т.1а.с.144,167).

Призначаючи ОСОБА_8 та ОСОБА_9 покарання, суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого ними кримінального правопорушення, всі обставини справи в їх сукупності, а також особу обвинувачених, їх вік і стан здоров`я, обставини, які обтяжують та пом`якшують їх покарання.

Обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 раніше не засуджувалися, мають постійне місце проживання, де характеризуються посередньо (т.1а.с.189-195). Доказів на підтвердженні інших даних, що характеризують особу обвинувачених, сторонами кримінального провадження суду не надавалися.

В якості обставини, що з негативного боку характеризує особу обвинувачених, суд також враховує те, що встановлене судом кримінальне правопорушення обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вчинили в громадському місці при значному скупчені людей (не менше 10-ти осіб), із застосуванням заздалегідь приготовлених знарядь (дерев`яних палок). При цьому вони продовжували наносити ОСОБА_6 удари палками навіть тоді, коли він намагався втекти від них.
Вирішуючи питання щодо наявності обставин, які пом`якшують покарання обвинувачених, суд виходить з того, що щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.
Проте, під час судового розгляду обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , не заперечуючи факту побиття потерпілого, фактично намагалися перекласти провину на нього, надаючи неправдиві показання з приводу того, що спочатку ОСОБА_6 побив ОСОБА_8 , а потім ініціював бійку з ОСОБА_9 . Фактично ОСОБА_8 та ОСОБА_9 висловлюють жаль не з приводу вчиненого, а у зв`язку із можливим покаранням, тому немає підстав для врахування обставини, що пом`якшує покарання, у вигляді щирого каяття.

Інших обставин, які б пом`якшували покарання обвинувачених або обтяжували його, судом не встановлено.

З огляду на викладене, враховуючи дані, які характеризують особу обвинувачених, ступень їх участі у вчиненні злочину, відсутність їх каяття, наявність негативних наслідків злочину у вигляді встановлення потерпілому ІІІ групи інвалідності (т.1а.с.183), думки потерпілого, який наполягає на суворому покаранні, суд вважає, що для досягнення мети виправлення ОСОБА_8 і ОСОБА_9 та попередження вчинення ними нових злочинів необхідним і достатнім є покарання у виді арешту.

З метою забезпечення виконання вироку суду до набрання ним законної сили обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 необхідно обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, затримавши їх негайно в залі суду.

Відповідно до ч.1 та ч.5 ст.72 КК України в строк відбуття покарання ОСОБА_8 та ОСОБА_9 необхідно зарахувати строк попереднього ув`язнення починаючи з моменту їх затримання і до набрання вироком законної сили із розрахунку відповідності один день попереднього ув`язнення за два арешту.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.368, 370 КПК України, суд, -

з а с у д и в:
ОСОБА_10 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.27, ч.2 ст.125 КК України, і призначити йому покарання у виді 4 місяців арешту.

ОСОБА_11 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.27, ч.2 ст.125 КК України, і призначити йому покарання у виді 4 місяців арешту.

З метою забезпечення виконання вироку суду до набрання вироком законної сили обрати обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, затримавши їх негайно в залі суду.

Строк відбування покарання обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обчислювати з моменту їх фактичного затримання.

У відповідності до ч.1 та ч.5 ст.72 КК України зарахувати в строк відбуття покарання засудженим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 строк попереднього ув`язнення починаючи з моменту їх затримання і до набрання вироком законної сили із розрахунку відповідності один день попереднього ув`язнення за два арешту.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок суду може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Полтавської області. Апеляційна скарга подається через Комсомольський міський суд Полтавської області протягом 30 днів з проголошення вироку.

Учасники судового розгляду справи мають право отримати копію вироку після його проголошення у секретаря судового засідання.

Суддя підпис ОСОБА_1

З оригіналом вірно.
Суддя ОСОБА_1