АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №11-кп/790/1214/15 Головуючий 1-ої інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст.185 КК України
ВИРОК
Іменем України
21 серпня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційними скаргами заступника прокурора Харківської області ОСОБА_9 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 на вирок Московського районного суду м. Харкова від 22.04.2015р. щодо ОСОБА_8 ,-

ВСТАНОВИЛА:
Указаним вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Харкова, громадянин України, українець, з середньою освітою, не одружений, не працюючий, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

-13.05.2014р. Московським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.125 КК України до 2(двох) років обмеження волі з іспитовим строком на 1 рік,

засуджений за ч.1 ст.185 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 1700(одна тисяча сімсот) грн.

Крім того, у цьому ж вироку районний суд вказав, що за правилами ч.3 ст.72 КК України це покарання виконується самостійно від покарання, призначеного вироком Московського районного суду м. Харкова від 13.05.2014р.
Згідно вироку, ОСОБА_8 , визнано винним у тому, що він 18.11.2014р. у період часу з 20год по 20год. 30хв., перебуваючи біля будинку №126-«А» по пр. Тракторобудівників в м. Харкові у салоні автомобілю «Hyundai Tucson», д.н. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_11 , яким незаконно заволодів раніше знайомий йому ОСОБА_12 , будучі у стані алкогольного сп`яніння, діючи за раптово виниклим злочинним умислом, спрямованим на таємне викрадення чужого майна, таємно викрав відео регістратор ТМ «Texet DVR-1 GS», що належить ОСОБА_11 , вартістю 1105грн., з картою пам`яті micro SD, ємкістю 8Гб з SD-адаптером, вартістю 123грн.,який був закріплений на лобовому склі даного автомобіля, після чого з викраденим майном з місця кримінального правопорушення зник, завдавши матеріальних збитків потерпілому на загальну суму 1228грн., звернувши викрадене на власну користь, розпорядившись ним у подальшому на власний розсуд.

В апеляційній скарзі заступник прокурора області, не оспорюючи кваліфікацію вини ОСОБА_8 у скоєні інкримінованого йому кримінального правопорушення, правильності кваліфікації дій засудженого, вважає, що вирок Московського районного суду м. Харкова від 22.04.2015р. підлягає скасуванню, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме не застосування закону, який підлягає застосуванню і невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. На його думку, суд помилково визначив остаточне покарання у виді сукупності невідбутої частини покарання за попереднім вироком та покарання за новим вироком, ухваливши рішення про їх самостійне виконання. Крім того, цей апелянт звертає увагу на те, що суд не зважаючи на правила застосування ч.3 ст.72 КК України повинен був застосувати ст.71 КК України і призначити таке за сукупністю вироків остаточне покарання, яке мало бути більшим як від покарання за попереднім вироком. Крім цього, посилається на невраховані районним судом дані про особу, зокрема, що кримінальне правопорушення було вчинено обвинуваченим, який перебував на іспитовому терміні за попереднім вироком та у стані алкогольного сп`яніння. Враховуючи наведені обставини, цей прокурор просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним за ч.1 ст.185 КК України та призначити покарання у виді 1 року позбавлення волі. На підставі ст.ст. 71, 72 КК України приєднати покарання за вироком Московського районного суду м. Харкова від 13.05.2014р. за сукупністю вироків, шляхом часткового складання призначити ОСОБА_8 покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі.

Прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_10 , просить вирок Московського районного суду м. Харкова від 22.04.2015р. скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним за ч.1 ст.185 КК України та призначити покарання у виді 2 років позбавлення волі. На підставі ст.ст. 71, 72 КК України приєднати покарання за вироком Московського районного суду м. Харкова від 13.05.2014р. за сукупністю вироків, шляхом часткового складання призначити ОСОБА_8 покарання у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі. В свою чергу, цей апелянт на обґрунтування своєї апеляції навів аналогічні вищевикладені доводи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав доводи апеляцій та просив задовольнити апеляцію заступника прокурора області, обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційних вимог, перевіривши матеріали справи та обговоривши апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляції підлягають частковому задоволенню виходячи з наступних підстав.

Так, згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається, з вироку обвинувачений повністю визнав свою вину, а вказані фактичні обставини вчинення злочину встановлені судом першої інстанції у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, що позбавляє учасників процесу права їх оскаржувати.

Дії ОСОБА_8 , що виразились у таємному викрадені чужого майна (крадіжка) вірно кваліфіковані за ч.1 ст.185 КК України.

Звідси, апеляційна інстанція перевіряє вирок суду лише в частині призначеного покарання.

При призначенні покарання районний суд визнав щире каяття в якості обставини, що пом`якшує покарання, а вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння як обтяжуюче.

Приймаючи до уваги особу обвинуваченого інші обставини кримінального провадження, районний суд прийшов до переконання про можливість призначити ОСОБА_8 покарання у межах санкції статі, за якою останній притягається до кримінальної відповідальності у вигляді штрафу.

Відповідно до ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків передбачених ч.2 ст.53 цього Кодексу, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Як вбачається із санкції ч.1 ст.185 КК України за вчинення такого злочину карається штрафом від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від вісімдесяти до двохсот сорока годин, або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або позбавленням волі на строк до трьох років.

Згідно ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Отже, виходячи з вищенаведених правових вимог, колегія суддів приходить до висновку, що призначене ОСОБА_8 покарання за своїм видом чи розміром неможна визнати явно несправедливим тому доводи апеляцій в цій частині не підлягають задоволенню.
Як передбачає ч.1 ст.71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

З роз`яснень п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» випливає, що у разі засудження особи за злочин, вчинений у період іспитового строку за попереднім вироком, визначеним у порядку ст.75 КК України, та призначення покарання, яке згідно з ч.3 ст.72 КК за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягає, суд, незважаючи на це, має застосувати вимоги ст.71 КК України і визначити за сукупністю вироків таке остаточне покарання, яке має бути більшим як від покарання, призначеного за новий злочин, так і від невідбутої частини покарання за попереднім вироком. У такому випадку суд визначає остаточне покарання у виді сукупності невідбутої частини покарання за попереднім вироком та покарання за новим вироком, ухваливши рішення про їх самостійне виконання.

Отже, колегією суддів встановлено, що районний суд допустив порушення передбачене п.1 ч.1 ст.413 КПК України, тобто не застосував закон, який підлягає застосуванню, що у свою чергу відповідно до п.4 ч.1 ст.409 КПК України є підставою для скасування судового рішення.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про необхідність задоволення апеляцій з цих підстав, а вирок Московського районного суду м. Харкова від 22.04.2015р. в частині призначення покарання необхідно скасувати та ухвалити новий.

При ухваленні нового вироку в частині призначення покарання, колегія суддів крім раніше наведеного враховує, що згідно ч.3 ст.78 КК України у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в ст.ст.71, 72 КК України.

Крім того, колегія суддів приймає до уваги й те, що згідно квитанції (т.1 а.с.48) штраф в розмірі 1700(одна тисяча сімсот) грн. ОСОБА_8 вже сплатив.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.405, 407, п.4 ч.1 ст.409, п.1 ч.1 ст.413, 420 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Московського районного суду м. Харкова від 22.04.2015р. в частині призначення покарання скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 за скоєння кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.185 КК України покарання у вигляді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) грн.

На підставі ст.ст.71, 72, 78 КК України до призначеного покарання приєднати не відбуте покарання за вироком Московським районним судом м. Харкова від 13.05.2014р. у вигляді 2(двох) років обмеження волі, а тому остаточно до відбуття обвинуваченому ОСОБА_8 призначити 2(два) роки обмеження волі зі сплатою штрафу в розмірі1700 (одна тисяча сімсот) грн. який виконувати самостійно.

Призначене цим вироком покарання у вигляді штрафу не виконувати, так як воно фактично виконане.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 обчислювати з дня початку фактичного відбуття покарання.

В решті той же вирок районного суду залишити без змін.

Вирок апеляційного суду Харківської області набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді