Справа № 1304/2383/12
Провадження №1/461/22/15
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.10.2015
Галицький районний суд міста Львова

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю:

прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6

підсудного ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, українця, громадянина України, з незакінченою вищою освітою, неодруженого, пенсіонера, раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.222 КК України, ч.1 ст.366 КК України, ч. 2 ст.366 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_7 обвинувачується органами досудового слідства в наступному (згідно з постановою про зміну обвинувачення від 12.06.2013 р. в т. 5 на а.с. 156-159).

ОСОБА_7 , працюючи на посаді директора ПП «Факт-Захід», будучи службовою особою суб`єкта господарської діяльності, з метою одержання кредиту, достовірно знаючи, що договір № 46 від 16.02.2004 року укладений між ПП «Факт-Захід» та військовою частиною НОМЕР_1 , згідно якого ПП «Факт-Захід» зобов`язується продати і передати у власність даної частини за її попереднім замовленням комплектуючі і матеріали (вироби електротехнічного призначення та кабельну продукцію) є недійсним, оскільки ним не повернуто примірник договору іншій стороні та відсутні специфікації до даного договору, які є його невід`ємною частиною, 23.02.2004 р. надав ЗАТ АКБ «Львів» завідомо неправдиву інформацію у вигляді завіреної ним копії даного договору, яка стала підставою для одержання ПП «Факт-Захід» кредиту в ЗАТ АКБ «Львів» в сумі 210 тисяч гривень, який в подальшому ПП «Факт-Захід» повернуто не було, чим спричинив інтересам ЗАТ АКБ «Львів» збитки у вигляді великої матеріальної шкоди на суму 210 000 грн.

Також, ОСОБА_7 , працюючи на вищевказаній посаді та будучи службовою особою суб`єкта господарської діяльності, достовірно знаючи, що ПП «Факт-Захід» не є власником жодних двигунів, з метою приховати злочинну діяльність, 27.02.2004 р. склав та подав в ЗАТ АКБ «Львів» завідомо неправдиву довідку № 5/02, згідно якої на балансі ПП «Факт-Захід» обліковуються двигуни В-46-6 в кількості 2 штуки, та двигуни В-46-5К, в кількості 5 штук для отримання наступного траншу кредиту.

Таким чином ОСОБА_7 обвинувачується органами досудового слідства у вчиненні шахрайства з фінансовими ресурсами наданні в банк з метою одержання кредиту завідомо неправдивої інформації, чим завдав інтересам ЗАТ АКБ «Львів» великої матеріальної шкоди, тобто у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 222 КК України.

Крім того, ОСОБА_7 обвинувачується органами досудового слідства в тому, що працюючи на вищевказаній посаді та будучи службовою особою, достовірно знаючи, що ПП «Факт-Захід» не є власником жодних двигунів, з метою приховати свою злочинну діяльність, 27.02.2004 р. склав та подав в ЗАТ АКБ «Львів» завідомо неправдиву довідку №5/02, згідно якої на балансі ПП «Факт-Захід» обліковуються двигуни В-46-6 в кількості 2 штуки та двигуни В-46-5К в кількості 5 штук, яка стала підставою для укладення договору застави та передачі двигунів у заставу. Внаслідок цього та неповернення кредиту, інтересам ЗАТ АКБ «Львів» було завдано тяжких наслідків у виді незаконної видачі кредиту в сумі 210000 грн.

Таким чином ОСОБА_7 обвинувачується органами досудового слідства у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 366 КК України - службового підроблення, тобто складанні та видачі завідомо неправдивих документів, що спричинило тяжкі наслідки.

Також ОСОБА_7 обвинувачується органами досудового слідства в тому, що працюючи на вищевказаній посаді та будучи службовою особою, достовірно знаючи, що ПП «Факт-Захід» не є власником жодних двигунів, в процесі виконання кредитних зобов`язань, 22.07.2005 р. склав та подав в ЗАТ АКБ «Львів» завідомо неправдиву довідку №4/07, згідно якої станом на 21.07.2005 року заставне майно, а саме: двигуни В-46-6 в кількості 2 штуки та двигуни В-46-5К в кількості 5 штук оприбутковуються на рахунку № НОМЕР_2 і знаходяться на складі Львівського ремонтно-механічного заводу.

Таким чином ОСОБА_7 обвинувачується органами досудового слідства у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України - службового підроблення, тобто складанні та видачі завідомо неправдивих документів.

ОСОБА_7 в судовому засіданні. свою вину у вчиненні інкримінованих злочинів не визнав. Пояснив, що дана кримінальна справа являється сфабрикованою та порушена з метою незаконного притягнення його до кримінальної відповідальності. Він не вчиняв жодного злочину, які йому інкримінують. Він не підробляв довідки, які подавалися до банку. Банківський кредит являється погашеним. Законність придбання двигунів підтверджується накладними, згідно яких вони були придбані. Вважає, що його дії є цілком законними, а тому просив суд його виправдати.

Як на докази вини підсудного досудове слідство посилається на показання свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ; на висновки судово-почеркознавчої та додаткової судово-почеркознавчої експертиз; на протокол огляду речових доказів від 31.10.2005 року, з якого вбачається, що згідно вилучених платіжних доручень, якими здійснювалось використання ПП Факт-Захід кредитних коштів, перерахування коштів здійснювалось безпосередньо за підписом ОСОБА_7 ; на довідку військової частини НОМЕР_3 АДРЕСА_2 від 03.10.2005р. №1267; витяг з журналу реєстрації господарських договорів за 2003-2004р. ДП Львівський бронетанковий ремонтний завод»; на Положення про порядок укладення господарських договорів; на платіжні доручення №10,11,14,15,17,вилучені у приміщенні ЗАТ АКБ «Львів»; на матеріали дослідчої перевірки ДПА у Львівській області ЗАТ АКБ Львів та ПП Факт-Захід; на довідку №5/02 від 27.02.2004р. ПП ФактЗахід на ім`я голови правління ЗАТ АБ Львів та на довідку №4/07 від 22.07.2005р.; на кредитний договір №33 від 24 лютого 2004 р. та на договір застави №27/02/03-33 від 27.02.2004 р.; на видаткову накладну № РН-2-06001 від 6 лютого 2004р. та № РН-2-27003 від 27 лютого 2004р. ( т.1 а.с.43-45).

Надані докази досліджені судом за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Аналізуючи ці докази і перевіряючи наявність в діях ОСОБА_7 складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 222 КК України суд приходить до наступного висновку.

ОСОБА_7 обвинувачується органами досудового слідства у вчиненні шахрайства з фінансовими ресурсами шляхом надання в банк завідомо неправдивої інформації з метою одержання кредиту, чим завдав інтересам ЗАТ АКБ «Львів» великої матеріальної шкоди. В якості нібито завідомо неправдивої інформації, яку ОСОБА_7 надав для одержання кредиту - органи досудового слідства зазначили копію «недійсного» (на думку органів досудового слідства) договору № 46 від 16.02.2004 року, укладеного між ПП «Факт-Захід» та військовою частиною НОМЕР_1 . В підтвердження недійсності цього договору органи досудового слідства перелічили ті обставини, що ПП «Факт-Захід» не повернуло примірник договору іншій стороні та відсутні специфікації до даного договору, які є його невід`ємною частиною.

Суд вважає, що такі висновки органів досудового слідства є необґрунтованими з наступних підстав.

Стаття 204 ЦК України передбачає презумпцію правомірності правочину, а саме: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, тобто: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Цивільним кодексом України чітко визначені правочини, які є нікчемними у разі недотримання форми договору. Недодержання форми договору (щодо якого не потрібне нотаріальне посвідчення) не тягне за собою його нікчемність чи недійсність.

Відповідно до п. 2 частини 2 ст. 16 ЦК України визнання правочину недійсний здійснюється судом, як один із способів захисту цивільних прав та інтересів.

Договір № 46 від 16.02.2004 року сторонами не оспорювався. Судом цей договір не визнавався недійсним. Законодавством України прямо не передбачено, що неповернення примірника договору іншій стороні та відсутність специфікації до договору є підставою для визнання правочину недійсним або для застосування наслідків недійсності нікчемного правочину відповідно до ч. 5 ст. 216 ЦК України.

Таким чином, ОСОБА_7 , подаючи документи до банку для одержання кредиту, не знав і не міг знати що договір недійсний (як зазначили органи досудового слідства) чи нікчемний, тому що цей договір як на момент його подання банку так і на момент розгляду цієї кримінальної справи в суді не визнаний судом недійсним і недійсність цього договору не встановлена законом. За таких обставин обвинувачення ОСОБА_7 в наданні банку «завідомо неправдивої інформації», тобто копії «недійсного» (на думку органів досудового слідства) договору № 46 від 16.02.2004 року - є необґрунтованим.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_9 , директор державного підприємства Львівський танковий завод, показав, що на початку 2004 року до військової частини звернувся хтось із службових осіб ПП «Факт-Захід» із пропозицією надавати частині послуги по поставці комплектуючих виробів електротехнічного призначення. В лютому місяці 2004 року, згідно книги реєстрації договорів, за номером №46, на ПП Факт-Захід скеровано для підписання договір про надання вищевказаних послуг. Даний договір у військову частину не повернувся, про що зроблено відповідну відмітку в журналі реєстрації договорів. Даний факт свідчить про те, що договір із ПП Факт-Захід не укладений. ПП Факт-Захід жодних танкових двигунів до військової частини НОМЕР_1 не постачало та на зберігання не передавало, що підтверджується відповідними бухгалтерськими документами ( т.3 а.с. 28-30).

Аналізуючи ці показання, суд виходить з наступного. Як вбачається із договору від 16.02.2004р. такий є укладений між в/ч НОМЕР_1 , в особі ОСОБА_9 , та ПП «Факт-Захід» в особі ОСОБА_7 ; договір сторонами підписаний; зареєстрований в в/ч.А1565 (а.с.59-61,т.1). Предметом договору є купівля-продаж комплектуючих і матеріалів (вироби електротехнічного призначення та кабельної продукції) протягом 2004 року. Договір набирає чинності (п.13) з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2004 р. Вищезазначене не спростовує дійсності договору, а «не укладення договору» не інкримінується ОСОБА_7 органами досудового слідства в якості незаконного способу одержання кредиту.

Також, як зазначено вище, ОСОБА_7 обвинувачується за ч. 2 ст. 222 КК України через те, що він склав та подав в ЗАТ АКБ «Львів» завідомо неправдиву довідку № 5/02, згідно якої на балансі ПП «Факт-Захід» обліковуються двигуни В-46-6 в кількості 2 штуки, та двигуни В-46-5К, в кількості 5 штук для отримання наступного траншу кредиту, з метою приховати злочинну діяльність.

Обвинувачення не зазначило, яку саме «злочинну діяльність» мав на меті приховати ОСОБА_7 при складанні і наданні в банк довідки № 5/02, не навело суду жодного доказу такої «злочинної діяльності». Довідка № 5/02 від 27.02.2004 року про те, що на балансі підприємства є вищеперелічені двигуни (а.с. 30 том 4) видана вже після отримання кредиту. Відтак, вона не могла бути підставою для його видачі, оскільки рішення про видачу кредиту і видача кредиту ПП «Факт-Захід» мало місце 24.02.2004 року згідно укладеного договору № 33 про відкриття кредитної лінії з банком (а.с. 37 том 1), протоколу засідання кредитного комітету ЗАТ АКБ «Львів» від 24.02.2004 року (а.с. 185 том 1, а.с. 24 том 2), розпорядженням по бухгалтерії кредит видано 24.02.2004 року (а.с. 90 том 1, а.с. 192 том 1).

Положення Національного банку України "Про кредитування", затверджене постановою правління НБУ № 246 від 28.09.1995 року, яке на даний час втратило чинність ( п.4) встановлювало, що комерційний банк може надавати бланковий кредит в межах наявних власних коштів (без застави майна чи інших видів забезпечення - тільки під зобов`язання повернути кредит) із застосуванням підвищеної відсоткової ставки надійним позичальникам, які мають стабільні джерела погашення кредиту і перевірений авторитет у банківських колах.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_15 однозначно ствердили, що кредит надавався як бланковий, тобто незалежно від наступного забезпечення кредиту заставою, і надання довідки після надання кредиту не впливало на рішення про видачу кредиту.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 пояснив, що на момент видачі вищезазначеного кредиту існувало кредитування як з заставою, так і без застави. Це не суперечило законодавству і існуючій на той момент практиці видачі банками кредитів. Якщо будь-який документ (документи) надавався банку після отримання кредиту цей документ (документи) не могли бути підставою для видачі кредиту. Наявність чи відсутність застави після підписання договору кредитування не впливала на прийняття банком рішення щодо видачі кредиту.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 надав суду аналогічні показання.

Ці обставини підтверджуються також показаннями свідка ОСОБА_11 , які вона надала під час досудового розслідування (т. 3 а.с. 22-27) і які оголошені судом з підстав неможливості її явки в суд, оскільки вона померла і це підтверджується відповідним документом з органів РАЦСу.

Таким чином, кредит отриманий ПП «Факт-Захід» був бланковим, жодного забезпечення банк не вимагав, а тому подавати довідку № 5/02 від 27.02.2004 року для отримання наступного траншу кредиту підсудному не було необхідності .

Відповідно до п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про відповідальність за окремі злочини у сфері господарської діяльності» № 3 від 25.04.2003 року зазначено , що завідомо неправдива інформація, надана відповідним органам влади, банкам або іншим кредиторам, - це така інформація, яка могла бути або стала підставою для прийняття рішення про надання відповідному суб`єкту субсидій, субвенцій, дотацій, кредитів чи пільг щодо податків (коли не зазначено в документах, наданих банку для одержання кредиту, що є інший неповернений кредит, або завідомо неправдиво вказано мету використання коштів, які особа має намір одержати як дотацію, субсидію, субвенцію тощо). В протоколі засідання кредитного комітету ЗАТ АКБ «Львів» від 24.02.2004 р. (а.с. 33 т. 1) зроблений наступний висновок: «…працівниками ФКУ був проведений детальний аналіз показників фінансової діяльності підприємства та ґрунтовне вивчення документації…. Аналіз результатів фінансової діяльності показав високий рівень економічної стабільності підприємства. Враховуючи позитивну кредитну історію клієнта можна зробити висновок про можливість надання відкриття відновлювальної кредитної лінії з лімітом в сумі 210000 грн». Тобто, підставою для прийняття рішення про надання банком кредиту приватному підприємству «Факт-Захід» послугували всі ці обставини в сукупності (високий рівень економічної стабільності підприємства, позитивна кредитна історія клієнта), а не тільки договір № 46 від 16.02.2004 року. Обвинувачення не довело в суді, що, як зазначено в обвинуваченні, підставою для прийняття рішення про надання банком кредиту приватному підприємству «Факт-Захід» був саме договір № 46 від 16.02.2004 року і що без цього договору і без довідки № 5/02 від 27.02.2004 року кредит не був би наданий.

Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність визнати ОСОБА_7 невинуватим в скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 222 КК України в зв`язку з відсутністю в його діях складу даного злочину.

Перевіряючи наявність в діях ОСОБА_7 складу злочинів, передбачених ч. 1 ст. 366 КК України та ч.2 ст. 366 КК України суд приходить до наступного висновку.

Об`єктивна сторона службового підроблення (ст.366 КК України) полягає у перекручуванні істини у офіційному документі, вчиненому службовою особою з використанням свого службового становища. Перекручування істини - це внесення в офіційні документи неправдивих відомостей і передбачає внесення даних, що не відповідають дійсності повністю або частково.

Досудове слідство вважає, що ОСОБА_7 вчинив службове підроблення, тобто, склав та видав завідомо неправдиві документи: довідки №5/02 від 27.02.2004 р. та № 4/07 від 22.07.2005 р., згідно з якими на балансі ПП «Факт-Захід» обліковуються двигуни В-46-6 в кількості 2 штуки та двигуни В-46-5 К в кількості 5 штук; оприбутковуються на рахунку № НОМЕР_2 і знаходяться на складі Львівського ремонтно-механічного заводу ( а.с. 30, 31, т.4) .

ОСОБА_7 не заперечує факту видачі таких довідок, свого підпису та проставляння на них своєї печатки, вважає їх такими, що відповідають дійсності, оскільки ці двигуни ПП «Факт-Захід» придбало внаслідок своєї господарської діяльності , і вони перебували на балансі підприємства.

Свідок ОСОБА_8 , яка в 2004 році виконувала обов`язки бухгалтера ПП «Факт-Захід», в судовому засіданні показала, що у фінансовому звіті нею було відображено факт надходження двигунів на підставі накладних від 06.02.2004 року та 27.02.2004 року; за вказані двигуни підприємством було перераховано кошти ПП Інтерпромресурс». Двигуни дійсно перебували на обліку ПП «Факт-Захід» і тому були зроблені відповідні довідки про перебування двигунів на балансі ПП «Факт-Захід».

Свідок ОСОБА_10 , в судовому засіданні показав, що станом на 2004 р. директор ПП Інтерпромресурс, ствердив , що ПП Інтерпромресурс мало господарські відносини із ПП Факт-Захід. Документально підтвердити факт фінансових розрахунків , він не може, т.я. всі документи ПП « Інтерпромресурс» за 2004р. втрачені (викрадені із машини) . Підприємство« Інтерпромресурс» на той час перебувало на бухгалтерському обслуговуванні ПП «Фінансові системи».

Довідкою Галицького РВ ЛМУ ГУМВСУ у Л/о від 05.05.2005р. стверджується обставина викрадення документів ПП «Фінансові системи».

Як вбачається із видаткової накладної № РН-2-27003 від 27.02.2004р. (а.с.101,т.1) , видаткової накладної №РН-2-06001 від 06.02.2004р .( а.с.43,т.1) та податкових накладних (а.с.44,46, т.1), ПП «Факт-Захід» перерахувало ПП Інтерпромресурс» кошти за двигуни В-46-5к та В-46-6).

Із рахунків, які містяться в пакеті №1,т.2 встановлено, що кошти із рахунків ПП «Факт-Захід» поступали на рахунки ПП «Інтерпромресурс».

Факт проведення фінансових розрахунків ПП «Факт-Захід» та ПП «Інтерпромресурс» за двигуни також стверджується платіжними дорученнями №10,11,14,15,17, вилученими у приміщенні ЗАТ АКБ Львів, з яких вбачається, що з ПП Факт-Захід були перераховані кошти на ПП Інтерпромресурс за двигуни, згідно накладних (т.3 а.с.217, 220, 221, 222, 223).

Суб`єктивна сторона службового підроблення , передбаченого ст.366 КК України, характеризується тільки прямим умислом, оскільки службова особа завідомо усвідомлює неправдивий характер тих відомостей, які вносяться нею до офіційних документів.

З огляду на наведені обставини справи та докази, суд вважає, що стороною обвинувачення в судовому засіданні не доведено об`єктивну та суб`єктивну сторону злочинів, передбачених ч. 1 та ч. 2 ст. 366 КК України.

Подані підсудним до банку довідки не були підставою для отримання кредиту, за отримані двигуни ПП «Факт-Захід» провело фінансові розрахунки і оприбуткувало їх на підприємстві.

Обвинувачення не навело суду достатніх доказів в підтвердження того, що придбані підприємством двигуни не перебували у власності та розпорядженні ПП «Факт-Захід». Задорожний в судовому засіданні та під час допиту в якості обвинуваченого на досудовому слідстві заперечував внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей. Інших доказів, які б могли підтвердити таке обвинувачення у справі немає, і можливості для їх отримання фактично вичерпані (події 2004 року).

Крім того, ч.2 ст.366 КК України формулює матеріальний склад злочину тяжкі наслідки, які ЗАТ АКБ`Львів» не завдані і кредит повністю погашений. ОСОБА_7 органами досудового слідства ставиться в провину, що довідка № 5/02 стала підставою для укладення договору застави. Тоді як надання двигунів в заставу не завдало жодних негативних наслідків, а навпаки, забезпечило кредит заставним майном і сприяло своєчасному і повному погашенню кредиту. Жодних матеріальних претензій за цим кредитом банк до ПП Факт-Захід не має. Будь-які тяжкі наслідки цим не були спричинені.

Пояснення ОСОБА_7 під час досудового слідства, в яких він зазначав про підробку ним довідок суперечать всім іншим доказам по справі. ОСОБА_7 пояснив суду, що він дав такі пояснення під впливом обману. Крім того, відповідно до ст. 65 КПК України (1960 року) пояснення не є джерелом доказів у кримінальній справі. За таких обставин суд не приймає ці пояснення в якості доказів винуватості ОСОБА_7 у скоєнні злочинів.

Висновки судової почеркознавчої експертизи (а.с. 158 т. 4) про виконання підписів від імені ОСОБА_8 на довідках № 5/02 від 27.02.2004 р. та № 4/07 від 22.07.2005 р. ОСОБА_7 також, на думку суду, не вказують на вину останнього у скоєнні інкримінованих злочинів. ОСОБА_7 відповідно до п. 5.9. Статуту ПП Факт-Захід (а.с. 67 т. 1) вирішує всі питання діяльності підприємства, крім тих, що входять до виключної компетенції засновника підприємства. Він мав право одноособово засвідчити і засвідчив своїм підписом вищеперелічені довідки. Наявність на цих довідках підробленого підпису бухгалтера не породжувало жодних правових наслідків з причин, вже наведених судом вище.

Відповідно до роз`яснень п.23 Пленуму Верховного Судку України «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», всі сумніви щодо доведеності обвинувачення,якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного. Коли зібрані у справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливі збирання додаткових доказів вичерпані суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Відповідно до п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996р. «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» визнання особи винною у вчиненні злочину може мати місце лише за умови доведеності її вини.

Відповідно до ст.62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину, доки її вину не буде доведено в законному порядку та обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Обов`язок суду щодо забезпечення презумпції невинуватості і права на справедливий судовий розгляд, які передбачені ст.62 Конституції України, поєднуються з такими ж положеннями ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, яка відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована 17 липня 1997 року Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 р., Першого протоколу та протоколів 2,4,7 та 11 до Конвенції».

Нормою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено що при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, у справі «Barbera Messegu ahd Iabardo v Spain» від 6 грудня 1998 р. (п.146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презупціїї невинуватості вимагає, серед іншого, щоб виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитись на користь підсудного.

Відповідно до п. 2 ст. 6 КПК України (1960 року) кримінальна справа підлягає закриттю за відсутністю в діянні складу злочину.

Таким чином, з огляду на викладений судом аналіз обставин справи та доказів, суд прийшов до висновку про необхідність визнатиОСОБА_7 невинуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.222, ч.1 ст.366, ч. 2 ст.366 КК України та виправдати останнього за ч.2 ст.222, ч.1 ст.366, ч. 2 ст.366 КК України через відсутність в його діях складу цих злочинів.

Речові докази по справі: матеріали кредитної справи (т.3, а.с.266 ) - слід залишити при матеріалах справи.

Цивільний позов по справі не заявлений.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 скасований ухвалою суду від 17.04.2013 р. (а.с. 152 т. 5).

На підставі викладеного, керуючись п. 2 ст. 6, ст. ст. 323, 324 КПК України (1960 року), суд,-

З А С У Д И В :

ВизнатиОСОБА_7 невинуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.222 КК України, ч.1 ст.366 КК України, ч. 2 ст.366 КК України.

Виправдати ОСОБА_7 за ч.2 ст.222, ч.1 ст.366, ч. 2 ст.366 КК України через відсутність в його діях складу цих злочинів.

Речові докази: матеріали кредитної справи (т.3, а.с.266) - залишити при матеріалах справи.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Львівської області через Галицький районний суд міста Львова протягом 15 діб з моменту його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1