Провадження № 1-кп/522/847/15
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р АЇ Н И
28 грудня 2015 року м. Одеса
Приморський районний суд міста Одеси у складі:

Головуючого судді - ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участі прокурора - ОСОБА_4 ,
захисника - ОСОБА_5 ,
обвинуваченої - ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Одеса кримінальне провадження, єдиний унікальний номер справи №522//15-к за обвинуваченням

ОСОБА_6 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , у с. Виноградівка, Болградського району, Одеської області, громадянки України, одруженої, з вищою освітою, фізична особа-підприємець, зареєстрована та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судима

-у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 321-1 КК України,-
В С Т А Н О В И В:
Органами досудового розслідування, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 321-1 КК України, а саме: у вчиненні зберігання з метою збуту завідомо фальсифікованих лікарських засобів за попередньою змовою групою осіб, за наступних обставин.

Так, відповідно до обвинувального акту, СВ Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000028 від 30.03.2015 року за ознаками злочину передбаченого ч. 2 ст. 321-1 КК України, яке виділено з матеріалів кримінального провадження № 0000120 від 21.11.2014 року.

Підставою виділення матеріалів став факт того, що в ході здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 1000120 від 21.11.2014 року працівниками прокуратури Київського району м. Одеси спільно з співробітниками УБНОН ГУМВС України в Одеській області на підставі ухвали слідчого судді Київського району м. Одеси від 12.03.2015 р проведено обшук у аптеці, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , під час якого виявлено та вилучено лікарський препарат «Кодтерпін IC» з маркуванням виробника ТДВ «ІНТЕРХІМ».

В ході досудового розслідування встановлено, що в указаній аптеці здійснюють свою господарську діяльність, яка пов`язана з реалізацією медичних препаратів ОСОБА_6 та її чоловік ОСОБА_7 .
Згідно висновку комплексної криміналістичної експертизи від 20.05.2015,судовим експертом надані наступні відповіді на питання зазначені у постанові про призначення комплексної криміналістичної експертизи від 10.04.2015:

1.У наданому на дослідження лікарському засобі КОДТЕРПІН ІС таблетки № НОМЕР_1 у блістері серії НОМЕР_2 з маркуванням виробника ТДВ «ІНТЕРХІМ», Україна, м. Одеса наркотичні засоби,психотропні речовини та прекурсори не містяться.

2.Лікарський засіб КОДТЕРПІН ІС таблетки № 10 у блістері серії НОМЕР_2 з маркуванням виробника ТДВ «ІНТЕРХІМ», Україна,м.Одеса не відповідає вимогам АНД до РП № UA/8689/01/01 від 08.05.2014 за показниками: ідентифікація,середня маса,упаковка і в зв`язку з цим не придатний для реалізації застосування і використання за призначенням на території України.

Під час здійснення досудового розслідування допитана ОСОБА_6 , яка здійснює підприємницьку діяльність за адресо: АДРЕСА_2 аптека № 1 ФОП ОСОБА_7 за генеральною довіреністю від ОСОБА_7 , яка по суті поставлених питань повідомила, що лікарський засіб «КОДТЕРПІН ІС» вона продавала за дорученням свого чоловіка ОСОБА_7 , про те, що даний препарат є фальсифікований вона не знала, до виготовлення наклейок та рулонів вона ніякого відношення не має.

Вина особи ОСОБА_6 , крім іншого підтверджується протоколами про результати негласних слідчих (розшукових) дій зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж (електронних інформаційних систем) від 28.01.2015 року, 10.02.2015 року, 02.03.2015 року, згідно з яких остання намагається реалізувати вказаний фальсифікований засіб в аптечні заклади інших міст, попереджаючи в телефонних розмовах осіб, які виступали посередниками, про неякісність вказаного лікарського засобу.

Дії ОСОБА_6 прокурором кваліфіковано за ч.2 ст.321-1 КК України, а саме - зберігання з метою збуту завідомо фальсифікованих лікарських засобів, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_6 свою вину не визнала, та суду пояснила, що її чоловік ОСОБА_7 в 2013 році для здійснення своєї підприємницької діяльності уклав договір оренди приміщення по АДРЕСА_2 та відкрив аптеку № 1. В зазначеній аптеці вона працювала фармацевтом, та за довіреністю ОСОБА_7 здійснювала заказ та прийом препаратів. Вилучений при обшуку препарат ОСОБА_8 привіз в аптеку, та складував в окремій кімнаті зберігання ОСОБА_7 . Зовнішній вигляд упаковки та маркування відповідав встановленим вимогам, тому у неї не виникало підозри, що вказаний препарат є фальсифікований, однак ОСОБА_7 попередив щоб товар на продаж не виставляли. Цей препарат в аптеці не реалізовувався.

Суд, заслухавши показання обвинуваченої ОСОБА_6 , показання свідків, дослідивши надані прокурором письмові докази, приходить до висновку про недоведеність пред`явленого обвинувачення ОСОБА_6 і вона підлягає виправданню з наступних підстав.

Відповідно до п.1,2 ч.1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженню підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

У обвинувальному акті, та під час судового розгляду, прокурором не було наведено відомостей про подію кримінального правопорушення, а саме в обвинувальному акті не зазначено день і час вчинення кримінального правопорушення, якщо це триваюче правопорушення, то повинно бути зазначено момент виявлення таких дій, оскільки встановлення часу вчинення або виявлення злочину є обов`язковою умовою; та про винуватість ОСОБА_6 , оскільки відповідальність за ч.2 ст. 321-1 КК України, настає тільки за зберігання з метою збуту завідомо фальсифікованих препаратів, із обвинувального акта навпаки вбачається, що в її діях відсутній склад, оскільки вона не знала про неналежну якість «КОДТЕРПІНУ ІС», упаковка і маркування відповідали вимогам.

Відповідно до частини 1 статті 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. При цьому, відповідно до ч.2 ст. 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Згідно зі ст. 218 КПК України, досудове розслідування здійснюється слідчим того органу досудового розслідування під юрисдикцією якого знаходиться місце вчинення кримінального правопорушення. Якщо слідчому із заяви, повідомлення або інших джерел стало відомо про обставини, як можуть свідчити про кримінальне правопорушення, розслідування якого не віднесене до його компетенції, він проводить розслідування доти, доки прокурор не визначить іншу підслідність.

Спори про підслідність вирішує керівник органу прокуратури вищого рівня.

Слідчий, прокурор має право проводити слідчі (розшукові) дії та негласні слідчі розшукові дії на території, яка знаходиться під юрисдикцією іншого органу досудового розслідування, або своєю постановою постановою доручити їх проведення такому органу досудового розслідування, який зобов`язаний її виконати.

В порушення зазначених вимог кримінального процесуального закону, до суду не надано відомостей про зміну територіальної підслідності. Із обвинувального акта вбачається, що ОСОБА_6 ставлять у провину зберігання і збут завідомо фальсифікованих лікарських засобів у аптеці № 1 по вул. Черняховського 13, що в Приморському районі м. Одеси, досудове розслідування проводили за дорученням прокурора прокуратури Київського району м. Одеси, однак постанови вище стоячого прокурора про зміну територіальної юрисдикції не надано, крім того відсутня постанова прокурора про проведення слідчих дій на території, яка не є під юрисдикцією прокуратури Київського району м. Одеси..

З обвинувального акту вбачаається, що прокурор, як на доказ вини ОСОБА_6 посилається на її допит, суд не може прийняти це як допустимий доказ, оскільки в порушення оскільки відповідно до ч.3 ст. 87 КПК України, недопустимими докази, що були отримані з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні.
В порушення приписів вказаної норми закону, ОСОБА_6 , в цьому ж кримінальному провадженні, була допитана у якості свідка.
Згідно зі ст. 257 КПК України, якщо в результаті проведення негласної (слідчої) розшукової дії виявлено ознаки кримінального правопорушення, яке не розслідується у даному кримінальному провадження, то отримана інформація може бути використана в іншому кримінальному провадженні тільки на підставі ухвали слідчого судді, яка постановляється за клопотання прокурора.
З протоколів №23/305т від 28.01.2015 року, №23/604т від 10.02.2015 року, та 23/1181т від 02.03.2015 року, про результати зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж (електронних інформаційних систем) вбачається, що негласні слідчі(розшукові) дії проводились стосовно ОСОБА_7 , матеріали стосовно якого виділені в окреме провадження, та ОСОБА_9 , відомостей стосовно якої у суду не має. Ухвали слідчого судді відповідно до вимог закону немає, отже вказані протоколи є недопустимими доказами.
У матеріалах кримінального провадження відсутнє письмове повідомлення ОСОБА_6 та її захисника, щодо проведення стосовно обвинуваченої негласних слідчих (розшукових) дій, що є істотним порушенням прав людини і основоположних свобод.
Крім того, відповідно до ст. 252 КПК України, фіксація ходу і результатів негласних слідчих (розшукових) дій повинна відповідати загальним правилам фіксації кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
В порушення вказаної норми, протоколи № 23/305т від 28.01.2015 року, 23/604т від 10.02.2015 року та23/1181т, містить інформацію за тривалий період, починаючи з 18.12.2014 року по 14.01.2015 року, з 16.01.2015 року по 28.01.2015 року, та з 18.12.2014 року та 30.01.2015 року відповідно, складені майже через місяць.
Не зважаючи на те, що суд визнає вказані протоколи недопустимими доказами, оскільки вони отримані з істотним порушенням норм КПК України, однак у вказаних протоколах, є інформація, що препарат належав її чоловіку ОСОБА_7 . А саме в протоколі від 10.01.2015 року о 12:54 годині, у розмові ОСОБА_6 з її дочкою: "Папе можешь подзвонить сказать, его кодтерпин пропал". Крім того, під час допиту у судовому засіданні ОСОБА_10 , пояснила суду, що насправді вказаний препарат належав батьку, ОСОБА_7 . Про неналежну якість "Кодтерпіну ІС", вони не знали.
Крім того, жодних доказів на підтвердження умислу обвинуваченої ОСОБА_6 вчинити злочин групою осіб прокурором не надано, тобто відсутня суб`єктивна сторона складу злочину.
Відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції "Про захист прав людини і основоположних свобод" (далі-Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно ч. 2 ст. 6 Конвенції кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в абз. 2 пункту 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01 листопада 1996 року «Про застосування Конституції при здійсненні правосуддя», визнання особи винною у вчиненні злочину можливе лише за умов доведеності її вини.

Згідно вимог ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до положень статті 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Згідно роз`яснень, що містяться у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29 червня 1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» вказано на недопустимість обвинувального ухилу при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного.

Практика Європейського суду з прав людини показує, що суд при оцінці доказів повинен керуватися критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справі "Козинець проти України", заява №75520/01, п.54, від 6 грудня 2007 року із внесеними змінами від 27 лютого 2008 року, рішення у справі "Нечипорук і Йонкало проти України", заява № 42310/04, п.150, від 21 квітня 2011 року, та рішення у справі "Яременко проти України", заява N 32092/02, п.57, від 12 червня 2008 року).

З огляду на викладене суд відхиляє зазначені вище докази сторони обвинувачення як докази винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 321-1 КК України і приходить до висновку, що в матеріалах кримінального провадження відсутні докази "поза розумним сумнівом", які б доводили винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2. ст. 321-1 КК України.

Згідно з ч. 6 ст. 284 КПК України, якщо обставини передбачені п.1. 2 цієї статті, встановлені під час судового розгляду, суд зобов`язаний ухвалити виправдувальний вирок.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Суд, безпосередньо дослідивши зібрані під час досудового слідства докази сторони обвинувачення та сторони захисту у їх сукупності, давши їм належну оцінку, відповідно до вимог ст.94 КПК України, дійшов висновку про те, що стороною обвинувачення не доведено, що ОСОБА_6 вчинила кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 321-1 КК України, а тому щодо неї необхідно ухвалити виправдовувальний вирок.

Враховуючи, що дане кримінальне провадження виділене із кримінального провадження зареєстрованого в ЄРДР за № 00000120 від 21.11.2014 року, та вилучене майно є і речовими доказами у кримінальному провадженні № 00000120 від 21.11.2014 року, остаточне рішення по якому на даний час не прийнято, суд вирішив питання про речові докази не вирішувати.

Керуючись ст.ст. 84-89, 91-92, 94, 368-371, 373-376 КПК України суд, -

У Х В А Л И В :
ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 321-1 КК України - виправдати, у зв"язку з недоведеністю того, що кримінальне правопорушення вчинено нею .

Міру запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 у вигляді домашнього арешту вважати скасованою.

Речові докази зберігати у матеріалах кримінального провадження № 00000120 від 21.11.2014 року.

Вирок може бути оскаржений сторонами кримінального провадження з підстав передбачених ст. 394 КПК України протягом тридцяти днів до апеляційного суду Одеської області, шляхом подачі апеляційної скарги через Приморський районний суд м. Одеси.

Копію вироку негайно вручити прокурору та обвинувачені.

Суддя Приморського
районного суду м. Одеси ОСОБА_1 .
28.12.2015