УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" грудня 2010 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах

апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого Леона О.І.

Суддів Галапаца І.І., Романюка М.Ф.

з участю прокурора Андрусишин С.Я.

адвоката ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові

апеляцію старшого прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами податкової міліції при провадженні оперативно-розшукової діяльності, дізнання та досудового слідства управління нагляду прокуратури Львівської області на постанову судді Галицького районного суду м. Львова від 24 листопада 2010 року,

встановила:

цією постановою задоволено скаргу адвоката ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 та скасовано постанову старшого прокурора відділу прокуратури Львівської області від 29 липня 2010 року про скасування постанови про відмову в порушенні кримінальної справи та порушення кримінальної справи відносно ОСОБА_2 і ОСОБА_3С, за ознаками злочину, передбаченого ст. 212 ч.3 КК України.

В апеляції старший прокурор покликається на те, що постанова Галицького районного суду м. Львова винесена незаконно та підлягає скасуванню.

Зазначає, що приводом до порушення кримінальної справи відносно ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за ч.3 ст.212 КК України стало безпосереднє виявлення ознак складу вказаного злочину прокурором, а підставами до порушення кримінальної справи достатні дані, що містяться в матеріалах дослідчої перевірки, а саме це акт контролюючого органу ДПІ у Камянка-Бузькому районі №131/23-0/31755471 від 30 червня 2010 року, висновок спеціаліста НДЕКЦ при ГУМВС України на Львівській залізниці №295 від 16 квітня 2010 року, податкові накладні, видані ПП "Торгпродсервісгруп" та інші документи, наявні у матеріалах дослідчої перевірки.

Наголошує, що судом безпідставно не визнано приводів та підстав, зазначених у постанові про порушення кримінальної справи.

Акцентує, що рішення про порушення кримінальної справи прийнято компетентною особою, з додержанням вимог ст.ст. 94, 97, 98 КПК України, а в ході проведення дослідчої перевірки, здобуто достатньо приводів та підстав для її порушення.

Звертає увагу, що приймаючи рішення про скасування рішення прокурора про скасування незаконної постанови про відмову в порушенні кримінальної справи, суд фактично відмовив в порушенні кримінальної справи, що суперечить висновкам, наведеним у рішенні Конституційного Суду України №16рп/2009 від 30 червня 2009 року, а отже закріпленому в ст. 6 Конституції України принципу поділу влади, оскільки проведення дізнання, слідства та складення досудових процесуальних документів у справах публічного обвинувачення не є предметом судочинства у кримінальних справах ч.3 ст. 124 Основного Закону України.

Просить постанову Галицького районного суду м. Львова скасувати та направити справу на новий судовий розгляд в іншому складі суду до суду першої інстанції.

В запереченні на апеляцію адвокат ОСОБА_1 зазначає, що жоден із перелічених в апеляції документів не містить у собі відомостей про фактичні дані, які б указували на вчинення ОСОБА_2 і ОСОБА_3 злочину, передбаченого ст. 212 ч.3 КК України, а тому просить постанову суду залишити без зміни, а апеляцію без задоволення.

Заслухавши доповідача, думку прокурора про підтримання апеляцій, адвоката ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2, який заперечив апеляцію та просить постанову судді залишити без зміни, розглянувши матеріали судової справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 94 ч.1 КПК України суд І інстанції повинен перевіряти чи були наявними під час порушення кримінальної справи приводи; чи мала особа, яка порушила справу, достатні дані, які вказували на наявність ознак злочину відповідно до ст. 94 ч.2 КПК України; чи компетентна особа прийняла рішення про порушення кримінальної справи і чи було додержано нею встановлений для цього порядок, передбачений ст. 98 КПК України.

Як вбачається з постанови про порушення кримінальної справи, ОСОБА_2 та ОСОБА_3С, будучи службовими особами, відповідальними за фінансово-господарську діяльність підприємства, достовірно знаючи про те, що первинні документи містять завідомо неправдиву інформацію, а також те, що фінансово-господарські операції проведено з «фіктивним» підприємством ПП "Торгпродсервісгруп" без реального отримання товарно-матеріальних цінностей і послуг, в порушення п.п.5.1, 5.3.1, 5.3.9 ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" завищили валові витрати на суму 6 млн. 373 тис. 364 грн., внаслідок чого занижено податок на прибуток підприємства на суму 1 млн. 593 тис. 341 грн.; в порушення п.п.7.2.1, 7.2.3, 7.5.1, 7.4.1 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" занизили податок на додану вартість на суму 1 млн. 274 тис. 834 грн.

Колегія суддів вважає, що суддя районного суду прийшов до правильного висновку, що постанова слідчого Гуцула В.В. про призначення позапланової документальної перевірки від 02 листопада 2009 року, вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16 лютого 2010 року, висновок спеціаліста НДЕКЦ при УМВС України на Львівській залізниці №295 від 16 квітня 2010 року, податкові накладні, видані ПП "Торгпродсервісгруп" у 2008-2009 pp. нічого не говорять про діяльність ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на посадах директора і головного бухгалтера СФГ "Агро-М".

Крім цього, суддею вірно враховано, що угоди між ПП "Торгпродсервісгруп" і СФГ "Агро-М" у судовому порядку недійсними визнані не були.

Також, суддею вірно в постанові зазначено, що у досліджених матеріалах немає даних про те, що протягом 2008-2009 років, коли мали місце фінансово-господарські операції між СФГ "Агро-М" і ПП "Торгпродсервісгруп", останнє було виключене з Єдиного державного реєстру.

Отже, колегія суддів переконана, що суддя місцевого належно оцінив зазначене і прийшов до правильного висновку, що на час винесення постанови про скасування постанови про відмову в порушенні кримінальної справи та порушення кримінальної справи від 29 липня 2010 року відносно ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за ознаками складу злочину, передбаченого ч.3 ст. 212 КК України, не було підстав для її порушення, а саме були відсутні достатні дані, що вказували на наявність ознак злочину.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що постанова судді районного суду є законна, спростовує наведене в апеляції, і скасуванню не підлягає.

Що стосується покликання в апеляції на те, що приймаючи рішення про скасування рішення прокурора про скасування незаконної постанови про відмову в порушенні кримінальної справи, суд фактично відмовив в порушенні кримінальної справи, не знаходить свого підтвердження, оскільки рішення про скасування постанови про відмову в порушенні кримінальної справи та порушення кримінальної справи відносно ОСОБА_2 та ОСОБА_3 прийнято прокурором одним процесуальним документом постановою від 29 липня 2010 року, яке суддею місцевого суду обгрунтовано скасовано з вищенаведених підстав.

Керуючись ст.ст. 362, 366, 382 КПК України, колегія суддів,

ухвалила:

постанову судді Галицького районного суду м. Львова від 24 листопада 2010 року, якою задоволено скаргу адвоката ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 та скасовано постанову старшого прокурора відділу прокуратури Львівської області від 29 липня 2010 року про скасування постанови про відмову в порушенні кримінальної справи та порушення кримінальної справи відносно ОСОБА_2 і ОСОБА_3С, за ознаками злочину, передбаченого ст.212 ч.3 КК України, залишити без зміни, а апеляцію старшого прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами податкової міліції при провадженні оперативно-розшукової діяльності, дізнання та досудового слідства управління нагляду прокуратури Львівської області без задоволення.

Головуючий

Судді