Провадження № 1-кп/537/268/2015
Справа № 537/3985/15-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02.10.2015 року Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Кременчук кримінальне провадження, що зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 13.08.2015 року за №0001075, по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Радужне Тюменської області РФ, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, який не одружений, не працює, має зареєстроване місце проживання за адресою АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою АДРЕСА_2 , раніше судимий:

- 07.02.2012 року Крюківським районним судом м. Кременчука Полтавської області за ч.1 ст.185, ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.70 КК України на 4 роки позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням на іспитовий строк 2 роки,

- 08.11.2012 року Крюківським районним судом м. Кременчука Полтавської області за ч.2 ст.190, ст.71 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі. 19.06.2014 року звільнений від відбування покарання на підставі ст.2 Закону України "Про амністію в 2014 році" від 08.04.2014 року, згідно постанови Полтавського районного суду від 11.06.2014 року;

- 23.03.2015 року Автозаводським районним судом м. Кременчука Полтавської області за ч.1 ст.122 КК України на 2 роки позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням на іспитовий строк 1 рік 6 місяців,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 185 КК України, -

в с т а н о в и в :
31.07.2015 року близько 21 год. 00 хв. ОСОБА_5 проник до квартири АДРЕСА_3 , відчинивши дверний замок за допомогою викрутки, звідки повторно, таємно викрав саббуфер та колонки "SVEN MS-311 Glamour", вартістю 300,00 грн., які належали ОСОБА_4 . З місця скоєння злочину зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд. Таким чином ОСОБА_5 спричинив потерпілому ОСОБА_4 матеріальну шкоду в розмірі 300,00 грн.

01.08.2015 року близько 11 год. 00 хв. ОСОБА_5 проник до квартири АДРЕСА_3 відчинивши дверний замок за допомогою викрутки, звідки повторно, таємно викрав системний блок "МКС", вартістю 500,00 грн. який належав ОСОБА_4 . З місця скоєння злочину зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд. Таким чином ОСОБА_5 спричинив потерпілому ОСОБА_4 матеріальну шкоду в розмірі 500,00 грн.

В судовому засіданні ОСОБА_5 визнав свою вину у вчиненні злочинів, в яких він обвинувачується, підтвердив фактичні обставини вчинення злочинів, викладені в обвинувальному акті. Пояснив, що він є сусідом ОСОБА_4 . Влітку 2015 року за допомогою викрутки відкрив вхідні двері та проник в квартиру ОСОБА_4 , звідки викрав саббуфер та колонки. Наступного дня ОСОБА_5 ще раз аналогічним чином проник до квартири ОСОБА_4 , звідки викрав системний блок. Викрадені речі здав у ломбард на ім`я ОСОБА_6 . Отримані кошти витратив на власні потреби. Коли повернувся ОСОБА_4 , ОСОБА_5 одразу зізнався у вчиненні крадіжки, обіцяв відшкодувати матеріальну шкоду. На даний час шкода відшкодована в повному обсязі.

Суд з`ясував правильність розуміння обвинуваченим обставин, які ним визнаються. А тому у суду не виникає сумнівів у добровільності та істинності позиції обвинуваченого.

В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_4 дав показання про те, що проживає в квартирі АДРЕСА_3 . Має сусідів сім`ю ОСОБА_7 . Влітку 2015 року він від`їжджав з квартири близько на місяць. Тому просив мати обвинуваченого приглядати за квартирою. Надав засіб для відчинення дверей. Не давав дозволу ОСОБА_5 відвідувати квартиру. Коли ОСОБА_4 повернувся додому, то ОСОБА_5 одразу зізнався, що викрав з його квартири речі, обіцяв відшкодувати шкоду. ОСОБА_4 надав ОСОБА_5 4 дні для відшкодування шкоди, попередив, що по закінченню строку він звернеться до правоохоронних органів. Оскільки через 4 дні ОСОБА_5 не повернув шкоду, то ОСОБА_4 повідомив правоохоронні органи про факт злочину. Після цього ОСОБА_5 відшкодував шкоду в повному обсязі, більшому ніж зазначено в обвинуваченні. Тому ОСОБА_4 просив не карати ОСОБА_5 .

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, суд при встановлені фактичних обставин справи за клопотанням прокурора, з яким погодилися обвинувачений та потерпілий, обмежився допитом обвинуваченого ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_4 та дослідженням доказів, які характеризують особу обвинуваченого.

Вина обвинуваченого підтверджується його особистими поясненнями в істинності та добровільності яких сумнівів у суду не виникає. А тому суд вважає вину обвинуваченого доведеною.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що обвинувачений ОСОБА_5 вчинив повторно таємне викрадення чужого майна, поєднане із проникненням у житло, а тому його дії необхідно кваліфікувати за ч.3 ст.185 КК України.

В ст. 50 КК України встановлено, що покарання є заходом примусу, яке застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до ст.65 КК України, реалізуючі принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд при призначенні покарання враховує ступінь суспільної небезпеки та кількість вчинених злочинів, які є тяжкими, направленими проти власності, але від яких не настало тяжких наслідків, загальна сума матеріального збитку, спричиненого потерпілому 800,00 грн.

Суд враховує особу обвинуваченого ОСОБА_5 , який молодого віку, проживає із сім`єю, що вказує на його стійки соціальні зв`язки, має неповну середню освіту, не працює, хоча є особою працездатного віку, не перебуває на обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансері, раніше неодноразово судимий, в тому числі за злочини проти власності; даний злочин вчинив під час іспитового строку звільнення від відбування покарання, призначеного вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23.03.2015 року.

Також суд враховує думку потерпілого ОСОБА_4 , який просив не карати ОСОБА_5 , оскільки він відшкодував шкоду в розмірі більшому ніж зазначено в обвинуваченні, достатньому для покупки викрадених ним речей.

Обставинами, які в силу ст.66 КК України пом`якшують покарання, є явка із зізнанням, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої злочином.

Обставиною, яка в силу ст.67 КК України обтяжує покарання, є рецидив злочину.

Відповідно до ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Враховуючи наявність чотирьох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, той факт, що обвинувачений сам добровільно зізнався потерпілому у вчиненні крадіжки навіть до її фактичного виявлення, добровільно відшкодував шкоду в розмірі більшому, ніж встановлено в обвинуваченні, хоча фактично не має постійного джерела доходу, що вказує на його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, враховуючи особу обвинуваченого, той факт що він не перебуває на диспансерному обліку, має молодий вік, проживає з матір`ю, тобто має соціальні зв`язки із сім`єю тому, суд вважає за можливе призначити ОСОБА_5 покарання за вчинені ним злочини, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді 2 років 5 місяців позбавлення волі.

Відповідно до ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

З огляду на наведене, суд вважає за необхідне на підставі ст. 71 КК України , до покарання, призначеного за новим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23.03.2015 року.

Саме таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_5 та попередження вчинення нових злочинів.

В п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику призначення судами кримінального покарання" №7 від 24.10.2003 року дано роз`яснення ч.2 ст.75 КК України, якою передбачено, що суд за наявності визначених законом підстав може ухвалити рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Виходячи з цих положень закону, а також зі змісту частини 3 статті 78 КК України, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК України. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

З огляду на наведене суд не вбачає підстав для застосування щодо ОСОБА_5 ст. 75 КК України.

Цивільний позов по справі не заявлявся.

Суд вважає за необхідне для забезпечення виконання вироку обрати щодо ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Керуючись ст.ст. 370, 373, 374 КПК України, суд, -

з а с у д и в :
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, та призначити покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, - 2 роки 5 місяців позбавлення волі

На підставі ч.1 ст.71 КК України, до покарання, призначеного за новим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23.03.2015 року, і призначити ОСОБА_5 остаточне покарання 2 роки 6 місяців позбавлення волі.

До вступу вироку в законну силу обрати щодо ОСОБА_5 запобіжний захід тримання під вартою, взявши його під варту негайно в залі суду.

Строк відбування покарання рахувати з дня затримання 02.10.2015 року.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Полтавської області через суд першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту його отримання.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Роз`яснити, що учасники судового провадження мають право подати клопотання на ознайомлення з журналом та технічним записом судового засідання і подати на них письмові зауваження.

Копія вироку негайно, після його проголошення, вручається обвинуваченому та його захиснику, потерпілим та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя Крюківського районного суду
м. Кременчука Полтавської області ОСОБА_1 .