Справа № 317/2430/15-к
№/п 1-кп/317/290/2015
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 серпня 2015 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2

за участю прокурора: ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі кримінальне провадження № 0000387 від 13 квітня 2015 року відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Маринополь, Куйбишевського району, Запорізької області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України,-

В С Т А Н О В И В:
Відповідно до ст. 4 ч. 8, ст. 5 ч. 1, ст. 10, 11, ст. 22 ч. 3 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» 28 квітня 2014 року ОСОБА_4 , призвано ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу у зв`язку із мобілізацією.

З того ж дня, ОСОБА_4 зарахований до списків особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується поблизу АДРЕСА_2 , на посаду старшого водія відділення охорони роти охорони військової частини польова пошта НОМЕР_1 .

Будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 14, 16, 37, 40, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України ст. ст. 1, 3, ст. 23, ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» солдат ОСОБА_4 зобов`язаний свято і непорушно додержуватися вимог Конституції України, законів України, військової присяги, статутів, наказів та розпоряджень, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, не допускати ганебних вчинків самому та утримувати від їх вчинення інших.

Встановлено, що з 17 вересня 2014 року командуванням військової частини польова пошта НОМЕР_1 зазначений військовослужбовець направлений для проходження лікування.

Під час перебування за межами місця проходження служби у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, спрямований на нез`явлення на службу з закладу лікування.

В подальшому, діючи умисно, всупереч вимогам чинного законодавства та покладених на нього обов`язків військової служби, солдат ОСОБА_4 не закінчивши курс лікування 21.10.2014 залишив Військово-медичний ІНФОРМАЦІЯ_3 , однак до розташування частини не прибув.

07 липня 2015 року солдат ОСОБА_4 самостійно прибув до військової прокуратури Запорізького гарнізону та повідомив про себе.

Протягом періоду відсутності на службі, з 21.10.2014 по 07.07.2015, ОСОБА_4 до органів війського управління не звертався, про своє місце перебування не повідомляв, проводив час на власний розсуд. В період з 24 жовтня 2014 року по 07 липня 2015 року, у зв`язку з сімейними обставинами, доглядав за сином ОСОБА_5 , 2009 року народження.

Перешкод та обставин непереборної сили, що заважали прибути до військової частини солдату ОСОБА_4 не було, члени сім`ї ОСОБА_4 не помирали, пожежі за місцем його проживання або проживання його близьких родичів не було.

Згідно висновку військово-лікарської комісії солдат ОСОБА_4 визнаний придатним для проходження військової служби.

Вказані дії посягають на військову дисципліну як бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами. Залишення особи, що вчинила зазначений злочин без належного осуду та покарання руйнує згуртованість військових колективів у цілому, унеможливлює підтримання статутних взаємовідносин, породжує невірне розуміння військовослужбовцями належних взаємовідносин між ними, сприяє вчиненню подібних злочинів у подальшому.

Враховуючи те, що ОСОБА_4 мобілізований до Збройних Сил України у зв`язку з проведенням в Україні мобілізаційних заходів і кримінальне правопорушення вчинене ним під час особливого періоду, а тому суспільна небезпечність такого злочину підвищена.

Також відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-XII особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Особливий період в Україні настав з моменту оголошення Указу виконуючого обов`язки Президента України від 17.03.2014 №303/2014 «Про часткову мобілізацію», та діє до цього часу.

Суд, керуючись ч. 3 ст. 349 КПК України постановив не досліджувати докази відносно фактичних обставин справи, оскільки вони ніким не оспорюються, при цьому допитати обвинуваченого і вивчити матеріали кримінального провадження в частині які характеризують особу обвинуваченого.

Проти такого порядку дослідження доказів не заперечували учасники судового провадження.

Будучи допитаним у ході судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою вину і пояснив, що він 17 вересня 2014 року командуванням військової частини польова пошта НОМЕР_1 він був направлений для проходження лікування. Не закінчивши курс лікування 21.10.2014 року залишив Військово-медичний клінічний центр в м. Одеса, але до розташування частини не прибув. 07 липня 2015 року він самостійно прибув до військової прокуратури Запорізького гарнізону так як дізнався, що відносно нього порушено кримінальну справу.

Протягом періоду відсутності на службі, з 21.10.2014 року по 07.07.2015 року, ОСОБА_4 до органів військового управління не звертався, про своє місце перебування не повідомляв, у зв`язку з сімейними обставинами, доглядав за сином ОСОБА_5 , 2009 року народження, так як колишня дружина та мати його сина знаходилась на лікуванні, в той же час він працював, що заробляти кошти на утримання сина та на лікування колишньої дружини.

В скоєному розкаявся.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 407 КК України, а саме нез`явлення вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, ОСОБА_4 позитивно характеризується за місцем проживання, скоїв злочин невеликої тяжкості. Крім того, він повністю визнав себе винним, щиро розкаявся в скоєному, активно сприяв розкриттю злочину, тому суд вважає можливим призначити ОСОБА_4 покарання без позбавлення волі.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 судом не виявлено.

Речових доказів по кримінальному провадженню немає.

Обвинуваченому ОСОБА_4 в ході досудового розслідування міра запобіжного заходу не обиралась. В ході судового розгляду прокурором не заявлялось клопотання про обрання відносно нього запобіжного заходу, а також прокурором не наведені підстави та ризики, передбачені ст. 177 КПК України щодо необхідності обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 370, 374 КПК України, суд

З А С У Д И В:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України і призначити покарання у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 від призначеного йому покарання, якщо він протягом іспитового строку 1 (одного) року не скоїть нового злочину.

На підставі п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_4 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органів кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Міра запобіжного заходу засудженому ОСОБА_4 не обиралася.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Запорізької області протягом 30 діб з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1