Справа № 211/4185/15-к
Провадження № 1-кп/211/111/16
У Х В А Л А
21 січня 2016 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі кримінальне провадження № №0000161 по обвинуваченню ОСОБА_6 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, ч.1 ст.115, ч.1 ст.263 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
В ході досудового розслідування по вказаному кримінальному провадженню відносно обвинуваченого ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Ухвалою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 листопада 2015 року строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 було продовжено до 22 січня 2016 року.

Відповідно ч.3 ст. 331 КПК України до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 , просив суд продовжити строк застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_6 , його захисник - адвокат ОСОБА_7 , заперечували проти продовження строку тримання під вартою та просили змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності всі обставини кримінального провадження, суд приходить до наступних висновків.
Статтею 29 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах і в порядку , встановленому законом.
Відповідно до вимог ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до п.п. 3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини-обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
В той же час суд враховує, що п. 1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
Згідно ч.1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Згідно з положенням ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;
3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.
Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена даною статтею.
Підставою обрання та продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою стало тяжкість кримінального правопорушення у вчинені якого він обвинувачується , те що він може ухилитися від органів досудового розслідування, або суду, незаконно вплинути на учасників процесу.
В судовому засіданні прокурором не було в повній мірі доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України та не може бути застосовано до обвинуваченого.
Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 одружений, раніше не судимий, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 . Судові засіданні неодноразово відкладалися в зв`язку з неявкою потерпілого, який причин неявки не повідомляє, сторона обвинуваченого його явку не забезпечує.
ОСОБА_6 з 28.04.2015 року перебуває під вартою. Доказів того , що він буде переховуватися від суду прокурором не надано. Тяжкість пред`явленого звинувачення сама по собі не може слугувати виправданням та обґрунтуванням тривалого періоду утримання особи під вартою.
Ризики, передбачені ст. 177 КПК України відпали, тому суд приходить до висновку про зміну міри запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 із тримання під вартою на домашній арешт.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 23, 177, ч.1 ст.331, 369-372 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ :
Змінити обвинуваченому ОСОБА_6 міру запобіжного заходу, обрану під час досудового розслідування із тримання під вартою на домашній арешт строком на 60 днів , починаючи з 21 січня 2016 року до 20 березня 2016 року включно, звільнивши останнього з-під варти в залі суду негайно.
Заборонити обвинуваченому ОСОБА_6 покидати житло, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , цілодобово строком на 60 днів.
Покласти на ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язок: не покидати житло, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , цілодобово строком на 60 днів, з`являтись на першу вимогу до суду.
Копію ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , передати для виконання Довгинцівському відділенню поліції КВП ГУНП в Дніпропетровській області.
Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора.
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_6 , що працівники Довгинцівського відділення поліції КВП ГУНП в Дніпропетровській області з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтись в житло ОСОБА_6 , вимагати надати усні чи письмові пояснення по питаннях, які пов`язані з виконанням покладених на нього обов`язків, використовувати електронні засоби контролю.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді ОСОБА_1
ОСОБА_2
ОСОБА_3