Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/634/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 115 (93, 94) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20.08.2015 м.Кіровоград

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді кримінальне провадження № 0009995 за апеляцією захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28 квітня 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Кіровоград, українки, громадянки України, з вищою освітою, має на утримані неповнолітню дитину 2009 р.н., працює інженером-технологом на ПAT «Гідросила», проживає АДРЕСА_1 , раніше не судиму

засуджено за ч.1 ст.115 КК України до покарання у виді 7 років позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави за проведення експертиз судові витрати 1572 грн. 48 коп.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_8 в рахунок відшкодування моральної шкоди 60000 грн. 00 коп.

Доля речових доказів вирішена в порядку ст.100 КПК України.

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_9 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

захисника-адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 .

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винною та засуджено за те, що 16.11.2014 року у вечірній час ОСОБА_10 разом зі своєю дружиною ОСОБА_7 , перебували у домоволодінні в АДРЕСА_1 , де святкували день народження ОСОБА_10 . Близько 20:00 год. між ОСОБА_10 та обвинуваченою на ґрунті сімейно-побутових питань виникла сварка, під час якої у обвинуваченої виник умисел на вбивство свого чоловіка ОСОБА_10 . Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , озброївшись кухонним ножем, який взяла в праву руку та діючи умисно та цілеспрямовано, усвідомлюючи злочинний характер своїх протиправних дій, маючи намір на умисне позбавлення життя, тобто вбивство ОСОБА_10 , використовуючи фізичну силу своїх мязів, нанесла останньому удар ножем в область грудної клітини, де розташовується життєво важливий орган людини - серце. Від отриманого удару ножем смерть ОСОБА_10 настала на місці скоєння злочину

В апеляції захисник-адвокат ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої просить вирок районного суду змінити, визнати ОСОБА_7 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України призначивши покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ст.75, 76 КК України звільнити з випробуванням, іспитовим строком 3 роки. Своїх вимоги обґрунтовує тим, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, та неправильним застосуванням судом кримінального Закону. Наявність в діях обвинуваченої умислу на вбивство чоловіка під час судового слідства не доведена. Так, під час досудового слідства ОСОБА_7 давала послідовні, узгоджені пояснення стосовно обставин правопорушення, що перебуваючи на кухні разом з потерпілим різала торт, сперечаючись з обвинуваченою потерпілий гучно викрикнув на її адресу образу та різко обернувся чим налякав останню. Оскільки обвинувачена розцінила такий рух потерпілого, як спробу вдарити її вона інстинктивно відмахнулася від нього рукою, в якій тримала ніж, а потерпілий натрапив на ніж отримавши тілесні пошкодження. Відсутність умислу підтверджується і тим, що після події ОСОБА_7 самостійно викликала міліцію, швидку допомогу та повідомила родичів потерпілого. Крім того, фактично суд поклав в основу обвинувачення суб`єктивні пояснення потерпілої ОСОБА_8 , свідка ОСОБА_11 , про те останні не були присутні при вчиненні злочину. Вищевикладене свідчить, що дії обвинуваченої за ч.1 ст.115 КК України кваліфіковані помилково, а її дії слід кваліфікувати за ч.1 ст.119 КК України. Більше того, при призначені обвинуваченій покарання районний суд не врахував те, що обвинувачена самостійно викликала швидку допомогу, намагалася надати медичну допомогу потерпілому,

активно сприяла розслідуванню злочину, раніше не притягувалася до кримінальної відповідальності, вчинила злочин вперше, щиро розкаюється в скоєному, не зловживає алкоголем та наркотичними засобами та не перебуває на обліку в наркологічному диспансері, має виключно позитивні характеристики та стійкі соціальні зв`язки, на утриманні має малолітню дитину.

Заслухавши доповідача, провівши судове слідство в обсязі допиту обвинуваченої та дослідження матеріалів провадження, які характеризують особу обвинуваченої, думку прокурора, який просив вирок районного суду залишити без зміни, потерпілу ОСОБА_8 , яка підтримала думку прокурора, обвинувачену ОСОБА_7 та її захисника-адвоката ОСОБА_6 , які підтримали подану апеляцію і просили її задовольнити, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Розглянувши справу в межах поданих апеляцій, в яких не оспорюються фактичні обставини кримінального правопорушення, встановлено що викладені у вироку суду висновки про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, за що її засуджено, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказах, які є взаємоузгодженими між собою, відповідають фактичним обставинам справи, і яким суд першої інстанції дав правильну та об`єктивну оцінку.

На підставі цих доказів, достатність та достовірність яких не була поставлена під сумнів вагомими доводами чи доказами стороною захисту під час судового розгляду, суд першої інстанції правильно визнав обвинувачену винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, кваліфікувавши її дії, як умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Апеляційні доводи сторони захисту є аналогічними тим, які обвинувача та її захисник заявляли у судовому засіданні в суді першої інстанції, котрий їх ретельно перевірив та дав правильну оцінку щодо необґрунтованості з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинене діяння. На кожен із доводів суд у вироку навів відповідну мотивацію щодо їх безпідставності пославшись на сукупність зібраних досудовим слідством і перевірених в судовому засіданні доказів, і колегія суддів повністю погоджується з такими висновками.

Допитана в суді першої інстанції ОСОБА_7 свою вину в скоєнні інкримінуємого їй кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України визнала частково та пояснила, що 16.11.2014 року у вечірній час вона разом з своїм чоловіком ОСОБА_10 перебували у домоволодінні, яке розташоване в АДРЕСА_1 , де святкували день народження. Алкогольні напої не вживала. Приблизно о 20 год. 00 хв. між ними на ґрунті сімейно-побутових питань виникла сварка, під час якої ОСОБА_10 намагався вдарити її кулаком руки в обличчя. В цей час вона знаходилась в кухонному приміщенні домоволодіння та тримала в руках кухонний ніж яким відрізала торт своїй дитині, з метою самозахисту нанесла останньому удар ножем в область грудної клітини. Наміру на умисне позбавлення життя потерпілого не мала.

Під час апеляційного розгляду кримінального провадження обвинувачена також свою вину в інкримінованому злочині визнала частково та зазначила, що 16.11.2014 року у її чоловіка був день народження, в обідній час вони відсвяткували, і вона пішла провести свою мату на зупинку громадського транспорту, коли прийшла додому потерпілий спав на ліжку. В цей день він вживав алкогольні напої. Ввечері чоловік почав чіплятися до неї через побутові питання. Вони з сином були у кімнаті дивилися телевізор. На її пропозицію поїсти торта, син погодився і вона пішла на кухню. Побачивши її потерпілий знову почав кричати на неї і в якийсь момент замахнувся на нього і вона виставила руки вперед. Момент нанесення удару не пам`ятає. Потерпілий упав, вона підбігла до нього, почала бити його по щоках і викликати швидку допомогу. Коли приїхала швидка їй повідомили, що у потерпілого мається ножове поранення. Детальних обставин нанесення ножового покарання та куди потім поклала ніж вона не пам`ятає.

Наміру вбивати потерпілого вона не мала, а лише захищалася від протиправних посягань потерпілого.

Незважаючи на часткове визнання своєї вини обвинуваченою, суд першої інстанції правильно зазначив у вироку, що вина обвинуваченої повністю доведена дослідженими в суді доказами, зокрема:

- протоколом огляду місці події від 16.11.2014 року, під час яких оглянуто домоволодіння в АДРЕСА_1 та труп ОСОБА_10 при цьому виявлено на тілі в районі серця рану (т.1 а.п. 15-22);

- висновком судово-медичної експертизи №1038 від 01.12.2014 року на тілі ОСОБА_10 виявленні тілесні ушкодження у вигляді: колото різаної рани з локалізацією в області середньої третини передньої поверхні грудної клітини з лівої сторони, з пошкодженням серцевої сорочки, м`язи серця, діафрагми, паренхими печінки, яка виникла в результаті одноразового травматичного впливу предмету, плоскої форми, з загостреним кінцем ріжучим краєм одностороннім заточеним клинком, що має колючо-ріжучі властивості, на що вказує щелевидну форму рани, характер країв та стінок раневого каналу, форма кінців (один гострокутний протилежний закруглений), наявність раневого каналу а також перевага довжини раневого каналу над довжиною рани, що виникло при житті ОСОБА_10 , незадовго до моменту настання смерті, та перебуває в прямому причинному зв`язку з настанням смерті та в живих осіб має ознаки тяжких тілесних пошкоджень небезпечних для життя. При судово-токсилогічному обстеженні в крові ОСОБА_10 виявленно етиловий алкоголь в концентрації 2, 82 г/дм3, що в живих осіб відповідає сильному ступеню алкогольного сп`яніння (т.1 а.п. 127-129);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 06.01.2015 року в ході якого ОСОБА_7 зазначила де та при яких обставинах нею скоєно злочин щодо потерпілого ОСОБА_10 (т.1 а.п.170-171);

- висновком експерта №1038 від 12.01.2015 року тілесні ушкодження виявленні на тілі ОСОБА_10 могли виникнути при обставинах на які вказала ОСОБА_7 при проведенні слідчого експерименту від 06.01.2015року (т.1 а.п.135-138);

- висновком судово-психіатричної експертизи № 654 від 23.12.2014 року та судово-психіатричної експертизи № 157 від 17.03.2015 року згідно якої ОСОБА_7 під час скоєння злочину не страждала і в даний час психічним захворюванням не страждає (т.1 а.п.187-189; т.2 а.п.109 -111);

Доводи апеляції захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої, щодо відсутності наміру та мотиву у ОСОБА_7 вбивати потерпілого, а поранення сталося через необережність, оскільки вона вимушена була захищатися від замаху руки з боку потерпілого, ретельно перевірені як апеляційною інстанцією так і районним судом та спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Так, за змістом ч.1 ст.115 КК України умисне вбивство має місце у тих випадках, коли особа усвідомлює характер свого діяння, передбачає його суспільно-небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої особи і бажає або свідомо припускає її настання.

Об`єктивна сторона умисного вбивства характеризується діянням у вигляді посягання на життя людини; наслідком у вигляді смерті людини; та причинним зв`язком між вказаними діями та наслідками.

Відповідальність за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, настає коли винний усвідомлює суспільно - небезпечний характер свого діяння, передбачає його наслідки у вигляді смерті іншої людини і бажає її настання або ж коли і не бажає настання смерті, але свідомо припускає її настання. При цьому, крім інших обставин, також враховуються знаряддя злочину та локалізація поранень.

Доводи захисника щодо відсутності у обвинуваченої умислу на вбивство потерпілого, є необгрунтованими, з огляду на обставини вчинення злочину. ОСОБА_7 мала реальну можливість уникнути конфлікту та в подальшому спричинення потерпілому тілесного ушкодження. Обвинувачена зазначила в судовому засіданні, що раніше між нею та потерпілим і були подібні конфлікти, проте останній не застосовував до неї фізичне насильство.

Твердження обвинуваченої та її захисника з приводу того, що ОСОБА_7 нанесла потерпілому удар ножем в результаті захисту від посягання потерпілого, не підтверджуються матеріалами кримінального провадження.

Ні судом першої інстанції, ні під час розгляду кримінального провадження в апеляційному суді, не було встановлено обставин, які б свідчили про наявність будь-якого посягання (існуючого або уявного) з боку потерпілого до обвинуваченої.

Також не погоджується колегія суддів з доводами сторони захисту щодо необережної вини в діях обвинуваченої, оскільки сам характер дій обвинуваченої (тримала ніж у руці, відштовхнула потерпілого, який знаходився до неї обличчям), а також характер ножового поранення (один удар в ліву частину грудної клітини, довжина раневого каналу 16 см) свідчать про умисний характер дій обвинуваченої.

За таких обставин районний суд у вироку дійшов обґрунтованого висновку щодо необхідності кваліфікувати дії обвинуваченої ОСОБА_7 за ч.1 ст. 115 КК України, як умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Призначаючи обвинуваченій ОСОБА_7 покарання районний суд, відповідно до ст. 65 КК України, правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого злочинів, який відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, внаслідок якого настала смерть людини, особу винної, яка раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася, позитивно характеризується, одружена, має на утриманні малолітнього сина, 2009 року народження, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, осудна.

Обставиною, що пом`якшує покарання винного суд обґрунтовано визнав сприяння розкриттю злочину. Обставини, що обтяжують покарання судом не встановлені.

Викладені обставини надали суду підстав прийти до висновку про можливість виправлення та перевиховання ОСОБА_7 лише за умови його ізоляції від суспільства, та відсутності підстав до застосування ст. 69, 75 КК України.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про можливість виправлення та перевиховання ОСОБА_7 , враховуючи тяжкість вчиненого злочину, обставини та спосіб його вчинення, лише за умови її ізоляції від суспільства, та відсутність підстав до застосування при призначенні останній покарання ст. 75 КК України, тобто відсутність підстав до звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

Разом із тим, колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав до застосування ст. 69 КК України при призначенні ОСОБА_7 покарання, зважаючи на положення норм закону України про кримінальну відповідальність, положень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», та враховуючи наступні обставини, що їх встановлено колегією суддів під час апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч.2, ч. 3 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами; покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Положеннями ст. 65 КК України регламентовані загальні засади призначення покарання, зокрема, п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України визначено, що суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини Кримінального кодексу України, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) обвинувачення.

Згідно з п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» досліджуючи дані про особу підсудної, суд повинен з`ясувати її вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, її минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), її матеріальний стан тощо.

Як встановлено, обвинувачена як особа характеризується позитивно по місцю проживання та роботи, про що свідчать наявні у матеріалах кримінальної справи дані (т.1 а.п.179,), працювала інженером-технологом на ПАТ «Гідросила», (т.1 а.п.179) раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася, має на утримані малолітнього сина, 2009 року народження (т.1 а.с. 190).

Також колегія суддів враховує, що злочин вчинено ОСОБА_7 внаслідок неправомірної поведінки потерпілого, який перебуваючи у стані сильного алкогольного сп`яніння спровокував конфлікт.

При цьому колегія суддів вважає обґрунтованими доводи обвинуваченої та її захисника адвоката ОСОБА_6 з приводу безпідставного не визнання судом першої інстанції обставини, яка пом`якшує покарання обвинуваченою, визнання своєї вини.

Так, матеріалами кримінального провадження встановлено, що з самого початку досудового розслідування та в суді першої інстанції обвинувачена ОСОБА_7 визнавала свою вину у вчиненні кримінального правопорушення частково, при цьому остання не погоджувався виключно із кваліфікацією її дій.

Відповідно до положень ст. 66 КК України, перелік обставин, які пом`якшують покарання та наведені у частині першій даної статті не є вичерпним та суд при призначенні покарання може визнати такими, що його пом`якшують і інші обставини.

Окрім цього слід зазначити, що невизнання кваліфікації дій обвинуваченим, не може свідчити про відсутність підстав для визнання обставини, яка пом`якшує покарання, визнання своєї вини.

З урахуванням наведеного, судова колегія визнає обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченій, визнання своєї вини у вчиненому кримінальному правопорушенні, що свідчать про її критичне ставлення до вчиненого.

Обставини вчиненого кримінального правопорушення, наявність обставин, що пом`якшують покарання визнання своєї вини, сприяння розкриттю злочину, на думку колегії суддів істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину та дають підстави призначити ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст.69 КК України, нижче від найнижчої межі, передбачений санкцією ч.1 ст.115 КК України. Таке покарання буде виваженим, необхідним та достатнім для її виправлення та відповідатиме цілям покарання.

При цьому підстави для застосування до обвинуваченої вимог ст. 75КК України відсутні

Враховуючи викладене, та оскільки доводи апеляції захисника обвинуваченої знайшли своє часткове підтвердження, колегія суддів визнає необхідним вирок суду в частині призначеного ОСОБА_7 покарання змінити в зв`язку з пом`якшенням їй покарання.

Керуючись ст.ст. 376 ч.2, 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28.04.2015 року, стосовно ОСОБА_7 за ч.1 ст.115 КК України - змінити в частині призначеного покарання, пом`якшивши призначене покарання.

Вважати ОСОБА_7 засудженою за ч.1 ст.115 КК України із застосуванням ст.69 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

В решті вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28 квітня 2015 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженою, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4