Справа № 203/4031/12
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2012 року Вінницький районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Бондаренко О.І.

при секретарі Головач Н.А.

з участю прокурора Ратушняка О.О.

підсудного ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці справу про обвинувачення ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, одруженого, має на утриманні одну малолітню дитину, працюючого менеджером ТМ Вікона, раніше не судимого;

за ст. 286 ч. 2 КК України, -

Встановив:

ОСОБА_1 26.04.2012 року близько 15 год. 00 хв. керуючи автомобілем НОМЕР_1, виїжджаючи на проїзну частину з території заправної станції АГНКС - 1за адресою: 387 км + 058 м автодороги Стрий Тернопіль Кіровоград Знам`янка, що на об`їзній дорозі м. Вінниці, перед початком та зміною напрямку руху, не переконався, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху, не надав переваги для руху автомобілю НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2, який рухався автодорогою зі сторони смт. Літина, що призвело до зіткнення зазначених транспортних засобів.

Таким чином водій ОСОБА_1, грубо порушив вимоги п.п. 1.5, 10.1,10.2 ПДР України, згідно з якими:

п. 1.5 - дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров'ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

п. 10.1 - перед початком руху, перестроювання та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху;

п. 10.2 виїжджаючи на дорогу з житлової зони, дворів, місць стоянки, автозаправних станцій та інших прилеглих територій, водій повинен перед проїзною частиною чи тротуаром дати дорогу пішоходам і транспортним засобам, що рухаються по ній, а з`їжджаючи з дороги велосипедистам і пішоходам, напрямок руху яких він перетинає.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажирам автомобіля Cherry Amulet:

ОСОБА_3 спричинена відкрита черепно мозкова травма у вигляді численних саден на голові, крововиливів в м`які тканини голови, переломів кісток склепіння та основи черепа, поширених субарахноїдальних крововиливів з ділянкою забою речовини головного мозку, що відповідно до висновку судово медичної експертизи №312 від 22.05.2012 року належить до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення і знаходиться в причинному зв`язку зі смертю потерпілої.

ОСОБА_4 заподіяні тілесні ушкодження: відкрита черепно мозкова травма, лінійний перелом лівої тім`яної кістки, лінійний перелом піраміди лівої скроневої кістки, множинні садна, гематоми голови, які відповідно до висновку судово медичної експертизи № 1252 від 16.06.2012 року належать до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент спричинення.

Порушення вимог Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_1 знаходяться в причинному зв'язку з наслідками.

В судовому засіданні підсудний ОСОБА_1 свою вину в інкримінованому злочині визнав повністю, розкаявся у вчиненому та пояснив, що дійсно вчинив зазначений злочин за умов та при обставинах, викладених в обвинувальному висновку, матеріальну та моральну шкоду відшкодував потерпілому ОСОБА_4, який претензій до нього не має, також просив суд його суворо не карати, не позбавляти права керування транспортними засобами, оскільки на його утриманні перебуває малолітня дитина і його робота є джерелом заробітку сім`ї.

У звязку з заявою підсудного про повне визнання вини на підставі ст.ст.299 ч.3, 301№ КПК України суд вважає за недоцільне здійснювати допит потерпілого та досліджувати письмові докази і при цьому підсудному розяснено, що в такому випадку він буде позбавлений можливості оспорювати дані фактичні обставини в апеляційному порядку.

На думку суду дії ОСОБА_1, що виразились в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої та заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження, слід кваліфікувати за ч.2 ст.286 КК України та дана кваліфікація знайшла своє підтвердження в ході судового та досудового слідства.

При призначенні виду та розміру покарання підсудному суд враховує характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що відповідно до ч.4 ст.12 КК України даний злочин є тяжким, однак, згідно ч.3 ст.25 КК України є необережним. Також суд враховує особу винного, зокрема, що ОСОБА_1 раніше не судимий, вперше притягується до кримінальної відповідальності, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має на утриманні одну малолітню дитину: сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, відсутність матеріальних та моральних претензій потерпілого та його думку щодо міри покарання підсудному, згідно якої він покладається на розсуд суду.

Обставинами, що відповідно до ст.66 КК України пом'якшують покарання підсудного, суд визнає визнання вини, щире каяття у вчиненні злочину, добровільне відшкодування заподіяної шкоди.

Обставини, що відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання підсудного, судом не встановлені.

Сукупність даних про обставини вчинення злочину та особу винного дають суду підстави вважати, що ОСОБА_1 не представляє підвищеної суспільної небезпеки і його виправлення і перевиховання можливе без ізоляції від суспільства, а тому при призначенні покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції статті обвинувачення він може бути звільнений від його відбування з призначенням іспитового строку відповідно до ст. 75 КК України. Враховуючи обставини вчинення злочину та роботу підсудного, оскільки він є менеджером і його робота, яка є єдиним джерелом його заробітку, пов`язана з керуванням автомобілем, перебування на його утриманні малолітньої дитини, ІНФОРМАЦІЯ_4, на думку суду, до ОСОБА_1 не слід застосовувати додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами.

При цьому також суд враховує, що відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч.2 ст.50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових злочинів.

Цивільний позов у справі не заявлено.

Долю речових доказів слід вирішити згідно ст.330 КПК України.

З підсудного підлягають до стягнення судові витрати за проведення транспортно трасологічної та автотехнічної експертиз.

Керуючись ст.ст.323, 324 КПК України, суд, -

З А С У Д И В:

Визнати винним ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.286 КК України та призначити покарання у вигляді 5 (пяти) років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_1 від відбування основного покарання у вигляді позбавлення волі, призначивши іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.

Згідно п.п. 2, 3, 4 ст. 76 КК України зобовязати ОСОБА_1:

- не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органів кримінально-виконавчої інспекції;

- повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання чи роботи;

- періодично зявлятись для реєстрації до органів кримінально-виконавчої інспекції.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь НДЕКЦ при ГУМВС України у Вінницькій області судові витрати за проведення транспортно трасологічної та автотехнічної експертиз в розмірі 1885 грн. 44 коп.

Речові докази: автомобіль НОМЕР_1, переданий на зберігання ОСОБА_1, залишити у власності ОСОБА_6; автомобіль НОМЕР_2, який зберігається на штраф майданчику Вінницького РВ ГУМВС України у Вінницькій області передати власнику ОСОБА_2

До вступу вироку в законну силу запобіжний захід відносно ОСОБА_1 залишити попередній - підписку про невиїзд.

Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Вінницької області протягом 15 діб з моменту його проголошення.

Суддя: