АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/3686/15-кГоловуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/789/426/15 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.2 ст. 186 КК України
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2015 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:
Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Тернопільського району на вирок Тернопільського міськрайонного суду від 21 липня 2015 року,-

в с т а н о в и л а:

Цим вироком:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, з середньою освітою, не одружений, непрацюючий, не судимий

засуджений:

за ч.2 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі;

за ч.3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі;

за ч.3 ст.15, ч.2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі;

На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворих покарань більш суворим, остаточно обвинуваченому ОСОБА_8 призначено покарання 4 роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України обвинуваченого ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням та іспитовим строком терміном 3 роки.

Відповідно до ст. 76 КК України на обвинуваченого ОСОБА_8 покладено обов`язки не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_8 в користь держави процесуальні витрати на загальну суму 306 грн. 90 коп.

Долю речових доказів вирішено.

Згідно вироку суду, 25 січня 2015 року близько 13 год. обвинувачений ОСОБА_8 зайшов на подвір`я ОСОБА_9 , що по АДРЕСА_1 , та переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає та його дії не будуть помічені сторонніми особами, вирвав металеву скобу з одвірку вхідних дверей будинку та відчинивши двері проник у середину, перебуваючи у вказаному житловому будинку ОСОБА_8 викрав продукти харчування загальною вартістю 146 грн. 31 коп., після чого з місця вчинення злочину втік.

Крім того, 28 січня 2015 року близько 13 год. ОСОБА_8 зайшов на територію господарства ОСОБА_9 , що по АДРЕСА_1 , та переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає та його дії не будуть помічені сторонніми особами, таємно викрав чотири сокири та металеві вироби на загальну суму 896 грн., після чого з місця вчинення злочину втік.

Також, 31 січня 2015 року близько 14 год. ОСОБА_8 зайшов на територію кладовища, що по вул. Зеленій в с. Курники Тернопільського району, та переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає та його дії не будуть помічені сторонніми особами, таємно викрав швелер та секцію огорожі кладовища, спричинивши матеріальних збитків релігійній організації «Парафія архистратига Михаїла» на суму 200 грн.

Крім того, 07 лютого 2015 року близько 14.00 год. ОСОБА_8 підійшов до господарства №26, що належить ОСОБА_10 , що розташоване в кооперативі «Чиста криниця» с. Курники Тернопільського району, та підійшов до ОСОБА_10 , тримаючи в руці кухонний ніж, та висловив останній вимогу передати йому грошові кошти в сумі 20 грн. Після чого, ОСОБА_10 злякавшись, забігла до свого будинку та зачинила двері, та повідомила ОСОБА_8 про відсутність в неї грошових коштів та про те що викликала працівників міліції, після чого ОСОБА_8 покинув територію господарства ОСОБА_10 .

В апеляційній скарзі прокурор Тернопільського району не заперечуючи вини ОСОБА_8 та кваліфікації дій останнього, просить скасувати вирок суду та ухвалити новий вирок, згідно якого ОСОБА_8 призначити покарання
за ч.2 ст. 185 КК України до 6 місяців арешту;
за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі;

за ч.3 ст.15, ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворих покарань більш суворими, остаточно призначити покарання обвинуваченому ОСОБА_8 у виді 4 років позбавлення волі, а врешті вирок суду залишити без змін. Мотивує свою позицію неправильним застосуванням кримінального закону, оскільки покарання призначене з порушенням загальної частини КК України, не в повній мірі враховано особу винного, ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу обвинуваченого та не призначено покарання необхідне й достатнє для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Заслухавши суддю доповідача, в судових дебатах:

-прокурора, який просить вирок суду скасувати, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 засудити за ч.2 ст. 185, ч.3 ст.185 КК України, ч.3 ст.15, ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі без застосування ст. 75 КК України,

-захисника ОСОБА_7 який просять вирок суду залишити без змін.

-в судових дебатах та останньому слові обвинуваченого ОСОБА_8 який просить вирок суду залишити без змін,

перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Висновок суду про винність обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні злочинів за вказаних у вироку обставин, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджений зібраними у встановленому порядку доказами, які належно оцінені судом і в апеляційній скарзі не оскаржується.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України в кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, що вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Приймаючи рішення про звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, суд першої інстанції послався на ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, його наслідки, а також врахував щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, молодий вік обвинуваченого, позитивну характеристику за місцем проживання, часткове відшкодування заподіяної шкоди.

Проте, суд першої інстанції призначаючи засудженому ОСОБА_8 покарання на порушення вимог ст. 65 КК України повною мірою не врахував характер та суспільну небезпеку вчинених ним злочинів, дані, що характеризують його особу і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до вимог ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення його від відбування покарання з випробуванням.

Проте, зазначені обставини суд першої інстанції не перевірив, а тому його рішення про звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням належним чином не вмотивоване.

Під час досудового та судового слідства ОСОБА_8 заподіяну шкоду потерпілим не відшкодував. Невірним є й посилання суду на те, що засуджений ОСОБА_8 позитивно характеризується, бо це не відповідає матеріалам кримінального провадження. Характеристика за місцем проживання не є позитивною і з її змісту вбачається, що ОСОБА_8 уже попереджався щодо недопустимості вчинення крадіжок. Суд не врахував, що обвинувачений ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кількох злочинів за ч.2 ст.185 КК України та ч.3 ст.185, ч.3 ст. 15, ч.2 ст.186 КК України, які згідно ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, стійкість його злочинної поведінки.

Колегія суддів вважає, що звільнення засудженого ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням є неможливим.

Виходячи з цього, колегія суддів прийшла до висновку, що посилання прокурора на невірне застосування судом ст. 75 КК України є обґрунтованим, а тому вирок суду щодо нього в частині призначення покарання підлягає скасуванню і по справі, відповідно до п.4 ч.1 ст. 420 КПК України слід постановити новий вирок

Керуючись ст.ст.404, 407, 418, 420 КПК України, колегія суддів,-

з а с у д и л а:
Апеляційну скаргу прокурора Тернопільського району задовольнити.

Вирок Тернопільського міськрайонного суду від 21 липня 2015 року щодо ОСОБА_8 в частині призначеного покарання скасувати.

Визнати винними ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч.2 ст.185, ч.3 ст. 185, ч.3 ст. 15, ч.2 ст.186 КК України і призначити покарання

-за ч.2 ст. 185 КК України 1 рік позбавлення волі;

-за ч.3 ст. 185 КК України 3 роки позбавлення волі;

-за ч.3 ст.15, ч.2 ст. 186 КК України 4 роки позбавлення волі;

На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворих покарань більш суворим, остаточно призначити покарання обвинуваченому ОСОБА_8 у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

В решті вирок Тернопільського міськрайонного суду від 21 липня 2015 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Вирок суду може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а обвинуваченим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Головуючий - підпис

Судді - два підписи
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2