АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія ч.1 ст.187 КК України Т.З.
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 жовтня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Полтавської області у складі:
Головуючого ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарях ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7
за участю прокурів ОСОБА_8 , ОСОБА_9
захисника ОСОБА_10
потерпілої ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтаві кримінальне провадження за апеляційними скаргами старшого прокурора прокуратури Октябрського району м. Полтави та потерпілої ОСОБА_11 на вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 25 березня 2015 року,-

В С Т А Н О В И Л А :
Цим вироком

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Михайлопіль Іванівського району Одеської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, працюючого охоронцем ТОВ «Український Рітейл», раніше не судимого,-
засуджено за ч.1 ст. 187 КК України на 3 роки позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_12 звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням, з встановленням 3-х річного іспитового строку. На підставі ст.76 КК України на засудженого покладені обов`язки не виїжджати за межі території України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти інспекцію про зміну місця проживання та роботи, періодично з`являтися туди для реєстрації.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_11 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_12 на її користь на відшкодування матеріальної шкоди 12 929,95 грн., та 10тис. грн. на відшкодування моральної шкоди. В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Відповідно до ст. 100 КПК вирішено долю речових доказів.
За змістом вироку суду ОСОБА_12 визнаний винуватим у тому, що він 11 жовтня 2014 року, приблизно 01год. 30хв. ночі, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, на перехресті вулиць Грабчака та Грушевського у м. Полтаві, напав на потерпілу ОСОБА_11 1966 р.н., наніс удар кулаком в область правої скроні, штовхнув її на землю та продовжував наносити удари ногою в область лівого стегна, навмисно заподіявши потерпілій тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я у виді черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, гематоми м`яких тканин та садна шкіри обличчя, гематоми м`яких тканин обох нижніх кінцівок. Після цього засуджений ОСОБА_13 вирвав з рук потерпілої ОСОБА_14 сумочку вартістю 500 грн., у якій знаходились: гаманець чорного кольору вартістю 400 грн., гроші в сумі 1000 грн., мобільний телефон Соні Експірія вартістю 1 529,15 грн., сім картка МТС вартістю 35 грн., жіночий шарф вартістю 150 грн., набір косметики вартістю 300 грн., флакон парфумів вартістю 1000 грн., папка з документами, чим завдав потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 4 959грн.15 коп., і з місця злочину утік.
У апеляційній скарзі прокурора ставиться питання про скасування вироку суду у зв`язку безпідставним застосуванням ст.75 КК України та постановлення нового вироку, яким ОСОБА_12 засудити до реального покарання у вигляді трьох років позбавлення волі. Свої вимоги мотивує тим, що місцевий суд при обранні покарання недостатньо врахував тяжкість злочину та особу обвинуваченого, що вчинив його у стані алкогольного сп`яніння.
Потерпіла ОСОБА_11 у своїй апеляції, не оспорюючи правильність кваліфікації дій обвинуваченого, також просить скасувати вирок районного суду через м`якість покарання. Вважає, що обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_13 немає, оскільки він щиро не розкаявся у вчиненому злочині і просив вибачення лише під час судового розгляду за порадою свого захисника, розкриттю злочину не сприяв, не з`явився до правоохоронних органів із зізнанням, не перебував під впливом тяжких життєвих обставин, а навпаки тієї ночі прогуляв свою заробітну плату замість того, щоб витратити її на потреби сім`ї. Сам же характер злочину та обставини його вчинення, на думку потерпілої, свідчать, що обвинувачений становить велику небезпеку для суспільства.
Крім того, потерпіла просить повністю задовольнити її цивільний позов та стягнути з ОСОБА_12 матеріальну шкоду у розмірі 21 429,95 грн., враховуючи вартість пари золотих сережок з діамантом, відсутність однієї з яких вона виявила одразу після розбійного нападу, та моральну шкоду у розмірі 20 000 грн.

Заслухавши доповідача, виступи прокурорів ОСОБА_8 і ОСОБА_9 на підтримання апеляції державного обвинувача, потерпілу ОСОБА_11 , що також підтримувала свої апеляційні вимоги, вислухавши заперечення проти апеляцій обвинуваченого ОСОБА_12 та його захисника ОСОБА_10 , які просили залишити вирок без змін, вважаючи необґрунтованими претензії потерпілої і щодо збільшення сум грошового відшкодування, перевіривши матеріали справи, провівши часткове судове слідство і обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення, а апеляційна скарга потерпілої частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_12 у вчиненні злочину за обставин, наведених у вироку суду, та правильність його юридичної кваліфікації за ч.1ст.187КК України не ставиться під сумнів жодним із учасників процесу, а відтак, згідно з положеннями ст.404 КПК України, висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи, які не оспорюються і стосовно яких докази не досліджувалися, апеляційним судом не перевіряються.
Щодо тверджень апелянтів про несправедливість покарання, колегія суддів визнає їх слушними, оскільки призначаючи ОСОБА_12 покарання із застосування ст.75КК України, районний суд невірно застосував цей кримінальний закон.

Відповідно до ч.1 ст.75 КК України якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

За змістом закону і згідно роз`яснень, викладених в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» - рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.

Однак вказаних вимог закону суд першої інстанції не дотримався та в мотивувальній частині вироку, виклавши перелік пом`якшуючих покарання ОСОБА_13 обставин та дані про особу обвинуваченого, які слугували підставою для призначення йому мінімального розміру покарання, керуючись загальними принципами гуманізму, рішеннями Європейського суду з прав людини, і не зваживши конкретні обставини вчинення злочину, який є тяжким та насильницьким і являє собою підвищену суспільну небезпеку, та був вчинений за обставин, що обтяжують покарання, по суті не навів обґрунтованих і переконливих підстав з яких прийшов до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання відповідно до положень ст.75 КК України та помилково прийняв рішення про звільнення засудженого від відбування призначеного покарання з випробуванням.

При цьому суд необґрунтовано акцентував увагу та тому, що обвинувачений має вагітну дружину та утримує її.

Дійсно, у процесі досудового розслідування обвинуваченим була надана довідка про вагітність дружини ОСОБА_15 , яка була видана Карлівською ЦРЛ ще 22.10.2014 року (а.с. 51). Але в ході судового розгляду місцевий суд ніякого аналізу цьому документу не дав.

Між тим, апеляційною інстанцією встановлено, що на момент постановлення вироку таких обставин насправді не існувало, що підтверджується письмовими доказами, витребуваними з медичних закладів та всебічно перевірених в ході часткового судового слідства (а.с.223-236).

Отже, враховуючи сам характер злочину, його підвищену суспільну небезпечність, факт вчинення злочину за обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_13 - у стані алкогольного сп`яніння, рішення суду про застосування до винного ст.75КК України є необґрунтованим.

Відповідно до ст. 420 КПК України апеляційний суд скасовує вирок суду першої інстанції та постановляє свій вирок у випадку неправильного звільнення від відбування покарання.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів вважає за необхідне скасувати вирок районного суду та постановити новий вирок.

При постановленні нового вироку, враховуючи положення ст.65 КК України та особу винного, його позитивну характеристику, обставини вчиненого ним злочину, який є корисливим, насильницьким та відноситься до категорії тяжких, з врахуванням всіх пом`якшуючих покарання обставин, якими є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, часткове відшкодування завданої шкоди, та однієї обтяжуючої обставини вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, на думку колегії суддів, необхідним та достатнім для виправлення засудженого буде мінімальне покарання, передбачене санкцією ч.1 ст.187 КК України у виді позбавлення волі з реальним його відбуттям.

Щодо апеляційних вимог потерпілої у частині збільшення суми відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно розв`язав її цивільний позов і обґрунтовано відмовив у відшкодуванні повної вартості золотих сережок, належно аргументувавши своє рішення.

Вбачається, що одразу після вчинення злочину потерпіла ОСОБА_11 заявила про спричинення їй матеріальної шкоди на загальну суму 4959 грн. 15 коп., про що були внесені відповідні відомості до ЄРДР (а.с. 113). Про золоті сережки вартістю 12 000 грн. у переліку викраденого або пошкодженого ОСОБА_13 майна ОСОБА_11 не згадувала. У подальшому, при досудовому розслідуванні, викрадення сережок у вину ОСОБА_13 також не ставилось.

Позаяк під час судового розгляду ОСОБА_13 визнав, що під час вчинення ним злочину потерпіла могла втратити сережку, хоч нею він і не заволодівав, погодився на відшкодування її вартості в сумі 6 тис. грн., як визнав і розмір заявлених потерпілою збитків за пошкоджені пальто та чобітки (3000+2000грн.), тоді як вони не оглядалися та не оцінювалися.

Отже фактична вартість викраденого та втраченого потерпілою внаслідок злочину майна повністю стягнута із засудженого ОСОБА_13 , а відтак правових підстав для стягнення з нього ще і вартості сережки, яка залишилась у потерпілої ОСОБА_14 , на чому вона наполягає, немає.

Таких же висновків про обґрунтованість вироку колегія суддів притримується і в частині розв`язання позовних вимог ОСОБА_11 про стягнення моральної шкоди, яка місцевим судом задоволена у розмірі 10 тис. грн., і є, з урахуванням усіх обставин справи, тяжкості заподіяних їй тілесних ушкоджень та матеріального стану засудженого, достатньою компенсацією моральних та фізичних страждань, завданих потерпілій злочином.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 420 КПК України колегія суддів,-

ЗАСУДИЛА:
Апеляційні скарги старшого прокурора Октябрського району м. Полтави задовольнити, потерпілої ОСОБА_11 задовольнити частково.

Вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 25 березня 2015 року відносно ОСОБА_12 в частині призначення йому покарання скасувати. Постановити новий вирок, якими призначити обвинуваченому ОСОБА_12 за ч.1 ст.187 КК України покарання у виді трьох років позбавлення волі, у зв`язку з чим взяти його під варту в залі суду.

Строк відбуття покарання обчислювати з дня проголошення вироку з 2 жовтня 2015року.

В іншій частині вирок суду залишити без зміни.

Судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим ОСОБА_12 - у той самий строк з моменту вручення копії вироку.

СУДДІ: (підпис) (підпис) (підпис) ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4 . Згідно з оригіналом Суддя: ОСОБА_2