Ухвала

іменем україни

Вищий спеціалізований суд України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:

головуючої ОСОБА_6

суддів: ОСОБА_7.ОСОБА_8

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві 03 листопада 2015 року касаційну скаргу захисника ОСОБА_1 в інтересах засудженого ОСОБА_2 на вирок Новопсковського районного суду Луганської області від 20 квітня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Луганської області від 14 липня 2015 року в кримінальному провадженні

за обвинуваченням

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та мешканця АДРЕСА_1,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК,

у с т а н о в и в:

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_1, посилаючись на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі винного через суворість, порушує питання про зміну судових рішень і з огляду на всі обставини справи та дані про особу засудженого просить пом'якшити призначене ОСОБА_2 покарання за сукупністю вироків до трьох років позбавлення волі.

Із матеріалів провадження за скаргою вбачається, що вироком Новопсковського районного суду Луганської області від 20 квітня 2015 року ОСОБА_2 засуджено за ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк один рік.

На підставі ст. 71 КК до призначеного покарання за цим вироком було частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком і призначено остаточне - у виді позбавлення волі на строк п'ять років шість місяців, із позбавленням права обіймати посади, пов'язані з організаційно-розпорядчими, адміністративно-господарськими функціями та службовим становищем на строк три роки.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат і речових доказів у кримінальному провадженні.

За вироком суду ОСОБА_2 визнано винуватим у тому, що він, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, за попередньою змовою

з ОСОБА_4 07 лютого 2015 року в період із 10.00 год.

до 11.00 год., знаходячись у будинку АДРЕСА_2, з кімнати цього будинку таємно викрав мобільний телефон Nokia 105 із сім-картою оператора мобільного зв'язку МТС та гроші, які належать потерпілому ОСОБА_5, заподіявши йому матеріальної шкоди на загальну суму 3287,05 грн.

Апеляційний суд Луганської області ухвалою від 14 липня 2015 року вирок місцевого суду залишив без змін.

Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, дослідивши копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення скарги та витребування матеріалів провадження, що відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, та кваліфікація діяння за ч. 2 ст. 185 КК у касаційній скарзі не оспорюються.

Покарання за вчинення цього правопорушення ОСОБА_2 обрано із дотриманням вимог ст. 65 КК, що захисником у скарзі не оспорюється.

Доводи ОСОБА_1 про суворість заходу примусу за сукупністю вироків є безпідставними, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 71 КК якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Із наявних у суду касаційної інстанції копій судових рішень убачається, що вироком Новопсковського районного суду Луганської області від 24 квітня 2012 року ОСОБА_2 було визнано винним і засуджено за ч. 3 ст. 368 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк п'ять років, із позбавленням права обіймати посади, пов'язані з організаційно-розпорядчими, адміністративно-господарськими функціями та службовим становищем на строк три роки; на підставі ст. 75 КК ОСОБА_2 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю три роки.

Новий злочин, передбачений ч. 2 ст. 185 КК, ОСОБА_2 вчинив 07 лютого 2015 року, тобто у період іспитового строку, а тому при призначені покарання місцевий суд, рішення якого оскаржується в касаційному порядку, обґрунтовано застосував правила ст. 71 КК і, визначаючи захід примусу за сукупністю вироків, фактично керувався приписами ч. 4 цієї статті, відповідно до яких остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Таким чином, суд першої інстанції дотримався закріпленого у ст. 71 КК порядку визначення остаточного покарання за сукупністю вироків і відповідно до вимог ст. 65 КК призначив ОСОБА_2 справедливий захід примусу, необхідний та достатній для його виправлення й попередження нових злочинів. Переконливих доводів щодо явної несправедливості призначеного покарання через суворість у касаційній скарзі захисника не міститься.

Крім того, аналогічні за змістом доводи про пом'якшення призначеного покарання були предметом перевірки суду апеляційної інстанції. Зазначені доводи, викладені в апеляційній скарзі засудженого, апеляційний суд належно розглянув і відмовив у їх задоволенні, навівши обґрунтування прийнятого рішення. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.

У касаційній скарзі захисника ОСОБА_1 не міститься переконливих аргументів щодо необхідності перевірки матеріалів кримінального провадження, а зі змісту скарги та наданих до неї копій судових рішень убачається, що підстав для її задоволення немає.

Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК, суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_1 на вирок Новопсковського районного суду Луганської області від 20 квітня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Луганської області від 14 липня 2015 року щодо ОСОБА_2.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8