АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Крим. провадження № 643/9228/15-к Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/790/1724/15 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія:: ч.1 ст.185 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

представника цивільного позивача ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Харкові кримінальне провадження стосовно ОСОБА_8 за апеляційною скаргою представника цивільного позивача, ОСОБА_9 на вирок Московського районного суду м. Харкова від 10 липня 2015 року,-
ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Харкова, громадянин України, не одружений, не працюючий, з середньою освітою, який зареєстрований та фактично мешкає за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимий,-

засуджений за ч.1 ст.185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік, із покладенням на нього обов`язків передбачених ст.76 КК України.

Цивільний позов Повному Товариству «Ломбард «Любий Друже», Даниленко і компанія», залишений без розгляду. Роз`яснено Повному Товариству «Ломбард «Любий Друже», Даниленко і компанія», що вони не позбавлені права пред`явити вказаний позов в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України.

Питання щодо речових доказів вирішено.

Як встановив суд, ОСОБА_8 22.04.2015 року, приблизно об 11-00 годині діючи за раптово виниклим умислом, спрямованим на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, знаходячись на парковці автомобілів біля ТЦ «Космос», що розташований за адресою: м. Харків, вул. Академіка Павлова, 10, підійшов до транспортного засобу Daewoo Nubira, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, відкрив водійські двері вказаного автомобілю, які були не заперті, і шляхом вільного доступу таємно викрав з вказаного автомобіля ланцюг із золота 585 проби, вагою 27,8 грами, вартістю згідно висновку товарознавчої експертизи №127 від 27.04.2015 року 13,645,07 грн., та підвіску, а саме ладанку із зображенням «Божої матері», із золота 585 проби, вагою 2,1 грами, вартістю згідно висновку товарознавчої експертизи №127 від 27.04.2015 року 1030,74 грн., що належали ОСОБА_10 , після чого з викраденим майном зник з місця вчинення злочину та розпорядився ним в подальшому на власний розсуд. В результаті противоправних дій ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_10 було завдано матеріальну шкоду в загальному розмірі 14675,81грн.
В апеляційній скарзі представник цивільного позивача просить вирок суду першої інстанції скасувати в частині залишення цивільного позову без розгляду та ухвалити в цій частині новий вирок, яким задовольнити цивільний позов повністю, посилаючись на те, що залишення цивільного позову без розгляду є незаконним і не обґрунтованим, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

На думку представника цивільного позивача, неправомірними діями обвинуваченого завдано майнову шкоду Повному Товариству «Ломбард «Любий Друже», Даниленко і компанія», оскільки договір про надання фінансового кредиту укладається виключно за умови забезпечення виконання зобов`язання заставою, тобто майном, яке належить позичальнику на праві приватної власності.

Так, представник цивільного позивача зазначив, заставне майно безповоротно вилучено у Товариства, що унеможливлює погашення за рахунок нього фінансових зобов`язань обвинуваченого.

Також, на думку представника цивільного позивача, необґрунтованим є посилання суду на постанову Пленуму Верховного суду України від 02.07.2004 року №13 «Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів», оскільки, відповідно преамбули вказаної постанови, вона приймалася з метою точного й однакового застосування судами норм кримінально-процесуального законодавства, якими визначено права потерпілих від злочинів. Тобто застосування Кримінально-процесуального кодексу України від 28.12.1960 року, який, на його думку 19.11.2012 року втратив чинність.

Заслухавши суддю-доповідача, представника потерпілого, який просив задовольнити апеляційну скаргу, думку прокурора та обвинуваченого ОСОБА_11 про законність та обґрунтованість вироку, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи встановлено, що обвинувачений повністю визнав обставини вчинення ним злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України і за згодою всіх учасників судового засідання, суд першої інстанції у відповідності до ч.3 ст.349 КПК України не досліджував докази щодо цих обставин, а тому вирок в частині фактичних обставин справи, правильності кваліфікації дій обвинуваченого не перевіряється.

Доводи представника цивільного позивача, щодо необґрунтованості залишення цивільного позову без розгляду, колегія суддів вважає такими, що не знаходять свого підтвердження.

Так, як вбачається з вироку суду, в мотивувальній частині суд першої інстанції вірно зазначив, що правові відносини, що виникли між обвинуваченим та Ломбардом, ґрунтуються на цивільно-правовій угоді, а саме на договорі про надання кредиту, та виникли після того, як злочин було закінчено.

Також колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо того, що позовні вимоги ОСОБА_12 ґрунтуються не на факті завдання останньому майнової шкоди внаслідок злочину, а на цивільно-правових відносинах, є обґрунтованими, оскільки вони виникли між сторонами вже після того, як злочин було закінчено та обвинувачений отримав можливість розпорядитись викраденим майном, зокрема шляхом передачі його в заставу за цивільно-правовою угодою, предметом якої є отримання кредит.

Окрім цього, посилання представника цивільного позивача щодо необгунтованності посилання суду на постанову Пленуму Верховного Суду України від 02.07.2004 року №13 «Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів», колегія суддів знаходить необґрунтованими, оскільки зазначена постанова Верховного Суду України є невід`ємною частиною кримінального процесуального законодавства України.

Також, колегія суддів звертає увагу цивільного позивача, що судом першої інстанції роз`яснено право пред`явлення цивільного позову в порядку передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, про відсутність підстав для скасування чи зміни вироку, оскільки по справі не встановлено істотних порушень кримінального та кримінального процесуального законодавства.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу представника цивільного позивача ОСОБА_9 , залишити без задоволення.
Вирок Московського районного суду м. Харкова від 10 липня 2015 року відносно ОСОБА_8 , залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом трьох місяців шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий
Судді: