АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/2213/15 Справа № 188/1345/15-к Головуючий у 1 й інстанції:суддяґ - ОСОБА_1 Доповідач:суддя апеляційного суду - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 грудня 2015 року м. Дніпропетровськ
Колегія суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:
головуючого: судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000001 за апеляційною скаргою заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_6 на вирок Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2015 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народилась в м. Павлоград, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої, -
обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 272 КК України.
Кримінальне провадження розглянуто за участю: прокурора ОСОБА_8
обвинуваченої ОСОБА_9
В с т а н о в и в:
ОСОБА_9 визнано винуватою у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 272 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_9 звільнена від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком в 1 рік.

На підставі пункту 2 ч. 1 ст. 76 КК України ОСОБА_9 зобов`язана не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції.
Стягнуто з ОСОБА_9 , на користь держави, процесуальні витрати у кримінальному провадженні в сумі 4 915,20 грн. на проведення експертизи.
Згідно вироку суду, ОСОБА_9 визнана винуватою та їй призначено покарання за те, що вона, 17 травня 2014 року, о 09 годині 40 хвилин, працюючи машиністом крану ремонтно-механічної дільниці ТОВ "Першотравенський ремонтно-механічний завод", керуючи технічно справним краном мостовим електричним загального призначення, під час відвантаження третьої секції КД-80 на технологічний візок міжцехового переміщення вантажів в цеху ГШО № 1 на вказаному заводі, виконуючи роботи, які віднесено до робіт з підвищеною небезпекою, не подбавши про особисту безпеку і здоров`я, а також про безпеку і здоров`я оточуючих людей, не переконавшись, що в зоні дії крану перебуває стропальник цеху ОСОБА_10 , опустила третю секцію КД-80 на технологічний візок. У цей час стропальник цеху з ремонту ОСОБА_10 почала знімати гаки строп та для ослаблення натягу стропа, і зняття четвертого гака дала машиністу крану усну команду на пускання гаку мостового крану. Машиніст ОСОБА_9 , у порушення правил безпечного переміщення вантажів та встановленого порядку обміну сигналів зі стропальниками, не розібравшись, яку саме надала стропальник ОСОБА_10 команду, не переконавшись, що перед будь яким рухом краном в його зоні дії відсутні сторонні люди, а саме стропальник ОСОБА_10 ; не подавши попереджувальний звуковий сигнал при виконанні кожної операції з навантаження-розвантаження деталей секцій КД-80, не переконавшись, що на шляху руху вантажу знаходяться люди; не зупинивши рух крану в той час, коли стропальник ОСОБА_10 знаходилась на шляху переміщення вантажу - виконала підйом гаку мостового крану.
Внаслідок цього третя секція КД-80, зачеплена за один гак стропи, при підйомі почала зміщуватись в бік, вдаривши стропальника ОСОБА_10 . При цьому гак задньої частини секції стропи відчепився і третя секція КД-80 при падінні притиснула ноги ОСОБА_10 до борту технологічного візка, після чого ОСОБА_10 інерційно нахилилась назад та звисла вагою свого тіла за борт технологічного візка.
Від завданого удару ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження у вигляді відкритого переломо-вивиху лівого гомілково-ступеневого суглобу, закритого переломо-вивиху правого гомілково-ступеневого суглобу, які по своєму характеру відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, що спричинили тривалий розлад здоров`я більше 21 доби.
Своїми діями машиніст крану ремонтно-механічної дільниці ОСОБА_9 порушила вимоги п. 1.13, п. 1.14.6, п. 1.14.9, п. 3.10 "Інструкції з охорони праці для машиніста крану (мостового) № 50», затвердженої наказом директора ТОВ «Першотравенський ремонтно-механічний завод» № 59 від 20.01.2012 року.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду, в частині призначеного покарання, скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченої і ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 додаткове покарання у виді позбавлення права виконувати роботи, пов`язані з експлуатацією вантажопідйомних машин та механізмів строком на 1 рік, в решті покарання та порядок його відбування залишити без змін.

В обґрунтування посилається на порушення судом першої інстанції вимог матеріального закону, а саме ст.ст. 50, 55, 65 КК України та вимог процесуального закону ст.ст. 370, 374 КПК України. Зазначає, що суд безпідставно не призначив ОСОБА_9 додаткове покарання у виді позбавлення вказаного вище права, оскільки таке покарання є необхідним для досягнення його цілей, зокрема попередження та запобігання вчинення нових злочинів, а також, вважає, що таке рішення суду не можна визнати правильним, оскільки внаслідок порушення обвинуваченою правил з охорони праці, потерпілій заподіяно шкоду здоров`ю.

В судовому засіданні прокурор підтримав апеляційну скаргу, вважав вирок суду в частині призначеного покарання незаконним та необґрунтованим і просив його скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченій додатковий вид покарання.

В судовому засіданні обвинувачена заперечувала проти апеляційної скарги прокурора, посилалася на необґрунтованість та безпідставність її доводів, вирок суду вважала законним і просила залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Так, як висновки суду про доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_9 , правильність встановлених фактичних обставин кримінального провадження та правова кваліфікація її дій за ч. 1 ст. 272 КК України ніким з учасників судового розгляду не оскаржуються, визнавались самою обвинуваченою в ході судового провадження в суді першої інстанції у зв`язку з чим судовий розгляд був проведений в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, то апеляційний суд не входить в перевірку вказаних обставин і виходить із обставин, які встановлені судом першої інстанції.

Перевіряючи доводи прокурора щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої через свою м`якість та необґрунтованого не призначення додаткового покарання, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
З вироку вбачається, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про призначення ОСОБА_9 покарання, належним чином виконав вимоги ст. ст. 50, 65 КК України, врахував, зокрема, ступінь тяжкості вчиненого злочину, який, відповідно до ст. 12 КК України, є злочином невеликої тяжкості, дані про особу обвинуваченої, яка не має судимості, за місцем проживання характеризується позитивно, не працює, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває. Судом також враховано відсутність обставин, що обтяжують покарання та щире каяття, як обставину, що пом`якшує покарання.
При призначенні покарання суд повинен враховувати не тільки межі караності діяння, встановлені у відповідній санкції статті Особливої частини КК України, а й ті норми Загальної частини цього Кодексу, в яких регламентуються цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, підстави та умови звільнення від покарання, в тому числі й тих положень, що передбачені ст. 75 КК України.

З урахуванням наведеного, даних про особу обвинуваченої ОСОБА_9 , яка вину визнала, обставин, що пом`якшують покарання до яких суд відніс щире каяття, позицію потерпілої та прокурора при розгляді справи в суді першої інстанції, які просили призначити обвинуваченій покарання у виді обмеження волі, без призначення додаткового покарання та із застосуванням ст. 75 КК України, приймаючи до уваги конкретні обставини кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку, що виправлення обвинуваченої та попередження нових злочинів можливо досягти без ізоляції її від суспільства, але в умовах здійснення контролю за її поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням, з покладенням на неї обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Прийняття судом рішення про призначення покарання або звільнення від нього (від відбування покарання) включає такі складові, як: а) дотримання судом нормативно визначених в законі формальних вимог, які стосуються неконкретизованого кола осіб; б) дотримання судом визначених законодавством вимог, які стосуються конкретної винної особи і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями, тобто правозастосовною інтелектуально-вольовою діяльністю суду з передбаченим кримінальним законом правом вибору одного з можливих варіантів рішення у кримінальній справі).

Перевіряючи доводи прокурора щодо необхідності призначення ОСОБА_9 додаткового покарання у виді позбавлення права виконувати роботи, пов`язані з експлуатацією вантажопідйомних машин та механізмів строком на 1 рік, колегія суддів, враховуючи, що дане покарання передбачено санкцією статті як альтернативний вид покарання, а також, що призначення покарання відноситься виключно до дискреційних повноважень суду, вважає, що в даному конкретному кримінальному провадженні для досягнення мети покарання, зокрема і попередження та запобігання вчинення нових злочинів достатнім буде покарання, яке призначене судом першої інстанції і з яким погоджується апеляційний суд, у зв`язку з чим відповідні доводи прокурора слід вважати необґрунтованими.

Разом з тим, доводи прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання ОСОБА_9 колегія суддів вважає слушними.

Так, відповідно до вимог ч.1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Санкція ч.1 ст. 272 КК України передбачає покарання у виді штрафу… або виправних робіт… або обмеження волі…, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років або без такого.

Однак суд, в порушення вимог ст. 374 КПК України та ст. 65 КК України, призначаючи ОСОБА_9 покарання за ч.1 ст. 272 КК України у виді обмеження волі, не навів підстав та грунтовних доводів щодо незастосування альтернативного додаткового покарання та не вказав у резолютивній частині про призначення основного покарання без додаткового, тобто без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Таким чином, оскаржуваний вирок щодо ОСОБА_9 , відповідно до ст. 407 КПК України, підлягає зміні, а апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.

Інших підстав, які б свідчили про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, в розумінні ст. ст. 87, 412 КПК України, під час апеляційного перегляду, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_7 , змінити.
Вважати ОСОБА_11 засудженою за ч. 1 ст. 272 КК України до покарання у видіобмеження волі строком на 1 рік, без позбавлення права виконувати роботи, пов`язані з експлуатацією вантажопідйомних машин та механізмів.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_9 звільнити від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком в 1 рік.

На підставі пункту 2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_9 не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції.
В іншій частині вирок суду залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Ухвалу може бути оскаржено і на неї може бути подана касаційна скарга у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, - в той же строк з дня вручення йому копії ухвали безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Судді:

___________________ _____________________ _____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4