АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні 18 січня 2016 року матеріали кримінального провадження № 0007031 за апеляційними скаргами прокурора прокуратури Деснянського району м. Києва ОСОБА_5 , представника ОСОБА_6 в інтересах потерпілої ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 24 вересня 2015 року, щодо

ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. П`ятківка, Бершадського району, Вінницької області, громадянин України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2, 286 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора захисникаОСОБА_10 , ОСОБА_8 ,
обвинуваченогоОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИЛА:

Вказаним вироком суду ОСОБА_9 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, яке передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, і призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 (три) роки, з покладенням обов`язків, передбачених п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Не погоджуючись з вироком суду прокурор прокуратури Деснянського району м. Києва ОСОБА_5 , представник ОСОБА_6 в інтересах потерпілої ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вказаний вирок подали апеляційні скарги, в яких не оспорюють фактичні обставини справи, доведеності вини обвинуваченого та юридичну кваліфікацію його дій.
При цьому в апеляційних скаргах прокурор та представник ОСОБА_6 , кожен окремо, просять скасувати вирок суду першої інстанції та постановити новий, згідно з яким призначити ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, з позбавленням права керувати транспортним засобом строком на 3 роки, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а також неправильного застосування місцевим судом закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування закону, який не підлягає застосуванню.
Крім того, представник ОСОБА_6 в інтересах потерпілої ОСОБА_7 просить задовольнити в повному обсязі цивільний позов своєї довірительки, щодо відшкодування їй моральної шкоди, стягнувши з обвинуваченого ОСОБА_9 на її користь 120 000 (сто двадцять тисяч) грн.

Захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 в своїй апеляційній скарзі просить змінити вирок місцевого суду та призначити його підзахисному таке ж саме основне покарання, із застосуванням положень ст. 75 КК України, проте без позбавленням права керувати транспортними засобами. В обґрунтування своєї апеляційної скарги захисник зазначає, що оскаржуваний вирок не містить чіткого вмотивованого рішення, чому суд першої інстанції при його ухваленні вирішив позбавити ОСОБА_9 права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення прокурора на підтримку доводів апеляційних скарг прокурора та представника потерпілої і на заперечення вимог апеляційної скарги захисника, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_9 визнаний винуватим у тому, що він 11 червня 2015 року близько 12 год. 00 хв., керуючи технічно-справним автомобілем марки «Volkswagen transporter», державний реєстраційний знак НОМЕР_1 , рухаючись в м. Києві по проспекту Броварському навпроти КП - 502 в м. Києві, зі сторони м. Бровари в напрямку станції метро Лісова, в порушення вимог п. 1.3, підпункту «б» пункту 2.3, 13.1 Правил дорожнього руху України, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, вчасно не реагував відповідним чином на її зміну, не дотримався безпечної дистанції, у зв`язку з чим допустив зіткнення з попутним автомобілем марки «Fiat Linea», державний реєстраційний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_11 , який зменшив швидкість перед нерегульованим пішохідним переходом виконуючи вимоги п. 18.4 Правил дорожнього руху України.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «Volkswagen Transporter», отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої травми живота - розриву нижнього полюсу селезінки, крововиливу в черевну порожнину, які відносяться до тяжкого тілесного ушкодження.
Порушення обвинуваченим вимог п.п. 1.3, 2.3 «б», 13.1 Правил дорожнього рухуУкраїни знаходиться в прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та отриманням ОСОБА_7 тяжких тілесних ушкоджень.

Таким чином ОСОБА_9 визнаний винуватим у тому, що він будучи особою, яка керує транспортним засобом своїми діями вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілій тяжкі тілесні ушкодження, тобто скоїв кримінальне правопорушення, яке передбачене ч.2 ст. 286 КК України.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за обставин викладених у вироку суду, обґрунтовані сукупністю доказів, які у встановленому законом порядку зібрані, належно досліджені та оцінені судом, в апеляційних скаргах не оспорюються, тому відповідно з вимогами ч. 2 ст. 394 КПК України цей висновок колегією суддів апеляційної інстанції, в тому числі щодо кваліфікації дій обвинуваченого, не перевіряється.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок, на стадії перевірки кримінального провадження в апеляційному порядку не виявлено і не наведені такі обставини в апеляційних скаргах.

Що ж стосується доводів апеляційних скарг прокурора та представника потерпілої про невідповіднось призначеного ОСОБА_9 покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а також неправильного застосування місцевим судом закоку України про кримінальну відповідальність, то на переконання колегії суддів вони є безпідставними, оскільки призначаючи обвинуваченому ОСОБА_9 міру покарання, суд першої інстанції, врахував особу обвинуваченого, ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини його вчинення, характер діяння, форму й ступінь вини.

Так, з вироку суду вбачається, що районний суд призначаючи ОСОБА_9 покарання врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, працює, характеризується позитивно, одружений, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей та вперше притягується до кримінальної відповідальності. Також судом враховано наявність обставин, які пом`якшують покарання щире каяття, та відсутність обставин які його обтяжують.
Разом з тим, враховуючи вищезазначені дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про необхідність призначення ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі за ч. 2 ст. 286 КК України строком на 4 роки, при цьому звільнивши його від відбування покарання з випробуванням, застосувавши до нього положення ст. ст. 75 та 76 КК України, оскільки менш суворий вид покарання не буде достатнім для його виправлення, яке на переконання колегії суддів буде необхідним та достатнім ОСОБА_9 для запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень.

Що ж стосується вирішення районним судом позовних вимог потерпілої ОСОБА_7 з приводу відшкодування їй завданої правопорушенням моральної шкоди, які суд задовольнив частково на суму 20 000 (двадцять тисяч) грн., з урахуванням уже відшкодування обвинуваченим моральної шкоди потерпілій в сумі 30 000 (тридцять тисяч) грн., то всупереч доводам апеляції представника потерпілої, ці позовні вимоги суд вирішив у відповідності до вимог чинного законодавства та роз`яснень постанов Пленуму Верховного Суду України і правильність такого рішення районного суду в колегії суддів сумніву не викликає.
При цьому, як видно із вироку місцевого суду, вирішуючи зазначені вище позовні вимоги потерпілої, суд врахував тяжкість отриманих нею тілесних ушкоджень, що спричинило їй душевні та моральні страждання, порушення нормального перебігу та ритму життя. Крім того суд об`єктивно оцінив ступінь вини засудженого і його матеріальний стан.
Саме з врахуванням цих обставин, суд справедливо позовні вимоги потерпілої, щодо відшкодування їй моральної шкоди, задовольнив частково на вищевказану суму, а не в повному розмірі, як про це просила потерпіла, і про що вказується в апеляційній скарзі її представника. Правильність такого рішення суду сумнівів у колегії суддів не викликає.

Безпідставними колегія суддів вважає і доводи захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 щодо невмотивованого застосування до останнього додаткового покарання у вигляді позбавлення його права керувати транспортними засобами строком на 2 роки, оскільки суд першої інстанції врахував конкретні обставини кримінального правопорушення, а також наслідки які настали після його вчинення. При цьому суду були відомі та взяті до уваги і ті обставини, на які звертається увага в апеляційній скарзі захисника обвинуваченого.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що призначене ОСОБА_9 покарання, відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, і не може бути визнане явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Враховуючи викладене та те, що вирок відносно обвинуваченого ОСОБА_9 судом першої інстанції ухвалено без порушення вимог кримінального та кримінального процесуального законодавства, які перешкоджали чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення і підстав для його зміни чи скасування не встановлено, апеляційні скарги прокурора прокуратури Деснянського району м. Києва ОСОБА_5 , представника ОСОБА_6 в інтересах потерпілої ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Вирок Деснянського районного суду м. Києва від 24 вересня 2015 року, за яким ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, яке передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, і призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки, залишити без змін, а апеляційні скарги прокурора прокуратури Деснянського району м. Києва ОСОБА_5 , представника ОСОБА_6 в інтересах потерпілої ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа №11-кп/796/350/2016 Категорія КК: ч. 2 ст. 286 КК УкраїниГоловуючий у першій інстанції ОСОБА_12 Доповідач: ОСОБА_1