АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1696/15 Справа № 190/1126/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючої: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря: ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали клопотання про умовно дострокове звільнення від відбування покарання
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Асканія Нова, Чаплинського району Херсонської області, який проживав за адресою: АДРЕСА_1 ,

засудженого вироком Апеляційного суду Черкаської області від 11 лютого 2004 року п.п.6, 12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.3 ст.357, ст. 70 КК України до 14 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, за його апеляційною скаргою на ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 24 липня 2015 року, -

за участю прокурора: ОСОБА_7

засудженого: ОСОБА_6

В с т а н о в и л а:
Ухвалою П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 24 липня 2015 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно дострокове звільнення від відбуття покарання у вигляді позбавлення волі на підставі ст. 81 КК України.

Мотивуючи ухвалене рішення, суд першої інстанції посилався на матеріали особової справи, згідно з якими ОСОБА_6 за період відбування покарання мав два заохочення та одне стягнення, яке погашено за плином часу.

Разом з тим, згідно витягів з протоколів засідання адміністративної комісії П`ятихатської виправної колонії №122 ОСОБА_6 відмовлено в поданні матеріалів щодо умовно-дострокового звільнення згідно ст. 81 КК України, як такому, що не став на шлях виправлення, а згідно характеристик ОСОБА_6 характеризується посередньо, на шлях виправлення не став, з червня 2014 року по травень 2015 року не був працевлаштований, до праці ставиться посередньо, поставлені завдання виконує, але потребує контролю з боку адміністрації.

З таких обставин, суд дійшов висновку, що ОСОБА_6 не заслуговує на умовно-дострокове звільнення, як такий, поведінка якого свідчить про відсутність позитивної динаміки у його поведінці, та заохочення не можуть свідчити про його виправлення.

В апеляції з доповненнями засуджений ОСОБА_6 просить ухвалу суду скасувати та прийняти нове рішення, яким його клопотання задовольнити.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги засуджений посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, оскільки він відбув більше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, має два заохочення за час відбування покарання, стягнень не має, працевлаштований в промисловій зоні, працює з коефіцієнтом трутової участі більше 100 %.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи засудженого з приводу апеляційної скарги та який прохав задовольнити його апеляційну скаргу, думку прокурора про те що ОСОБА_6 своєю поведінкою не довів своє виправлення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку по те, що апеляційна скарга засудженого підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Висновок суду про виправлення засудженого повинен ґрунтуватися на вимогах закону та всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь час відбування, а не за час, який безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе умовно-дострокове звільнення.

ОСОБА_6 засуджений вироком Апеляційного суду Черкаської області від 11 лютого 2004 року п.п.6,12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.3 ст.357, ст. 70 КК України до 14 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна. Початок строку відбування покарання 30 липня 2003 року, кінець строку 30 січня 2018 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, зокрема, після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та незаконність постановленого судом першої інстанції рішення є безпідставними.

Під час апеляційного розгляду ухвали суду першої інстанції встановлено, що судове рішення, яке оскаржується, в повному обсязі відповідає вимогам закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_6 на час звернення до суду з клопотанням відбув ? частини покарання, призначеного вироком Апеляційного суду Черкаської області від 11 лютого 2004 року.

Згідно характеристики, наданої П`ятихатською виправною колонією №122, за період відбування покарання у ВК ОСОБА_6 характеризується посередньо, два рази заохочувався з метою стимулювання слухняної поведінки в подальшому, на виробництві установи з червня 2014 року по травень 2015 року не працевлаштований з власних переконань (у зв`язку з незгодою оплати праці), працевлаштований з травня 2015 року, до своїх обов`язків ставиться посередньо. Крім того, засуджений за час відбування покарання має одне погашене стягнення (арк.пр. 40-41, 42, 44-45).

Надаючи оцінку вказаним відомостям, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про те, що вказані обставини не можуть свідчити про сумлінну поведінку засудженого та доведення свого виправлення ставленням до праці, є обґрунтованими.

ОСОБА_6 засуджено за особливо тяжкий злочин та за час відбування покарання має одне стягнення, яке на теперішній час погашено за сплином часу, але свідчить саме про відсутність сумлінної поведінки засудженого та доведення свого виправлення, а тому висновки суду про відмову у задоволенні клопотання про умовне - дострокове звільнення колегія суддів підтримує та вважає завчасним.

На переконання колегії суддів, наявність посередньої характеристики не вказує на усвідомлення засудженим своєї вини та щире каяття, а поведінка останнього свідчить лише про те, що він бажає скорішого звільнення з місць позбавлення волі.

Разом з тим, колегія суддів враховує також й те, що ОСОБА_6 відбуває покарання, призначене вироком Апеляційного суду Черкаської області від 11 лютого 2004 року п.п.6, 12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.3 ст.357, ст. 70 КК України, які відповідно до вимог ст. 12 КК України відносяться до категорії особливо тяжких.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні клопотання, оскільки в конкретному випадку відсутні формально-юридичні підстави для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання засудженого.

Ухвала суду є законною та обґрунтованою, тому підстав для зміни, скасування судового рішення, колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 81 КК України, ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 24 липня 2015 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення, залишити без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду :
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4