УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №668/6381/15-к

02.06.2015 року Суворовський районний суд м. Херсона у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі: ОСОБА_4

за участю:

прокурора: ОСОБА_5

потерпілих: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9

захисника: ОСОБА_10

обвинуваченої: ОСОБА_11

провівши у приміщенні Суворовського районного суду м. Херсона підготовче судове засідання на підставі обвинувального акта у кримінальному провадженні №0004778 за обвинуваченням ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Херсона, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 190 КК України, -

встановив:
25 травня 2015 року до Суворовського районного суду м. Херсона надійшов обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, якому у Єдиному реєстрі досудових розслідувань присвоєно №0004778, щодо ОСОБА_11 ..

До обвинуваченої ОСОБА_11 запобіжний захід не застосовано.

Ухвалою суду від 26 травня 2015 року дане кримінальне провадження призначено до підготовчого судового засідання.

В підготовчому судовому засіданні прокурор висловив думку про можливість призначити кримінальне провадження до судового розгляду.

Інші учасники судового провадження не заперечили проти позиції прокурора.

Заслухавши думки учасників процесу, дослідивши надані суду матеріали, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору з таких підстав.

Частиною 4 ст. 110 КПК України визначено, що обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, та повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 цього Кодексу.

За змістом положень п. 1 ч. 1 ст. 91, п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт, крім інших відомостей, має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, тобто докладний опис вчинених обвинуваченим діянь із зазначенням часу, місця, способу та інших обставин вчинення кримінального правопорушення, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у п. 34 рішення у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Крім того, суд вказав, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.

Наведене кореспондується з положеннями п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві» від 24.10.2003 року N8, за змістом яких суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема, воно повинно містити дані про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому.

Отже, безумовною є вимога про те, щоб обвинувачення та його формулювання повинні бути викладені настільки конкретно, в тому числі з відображенням часу, місця, способу, інших обставин, мотивів вчинення діяння, щоб це забезпечило право на захист.

Вивченням змісту обвинувального акту щодо ОСОБА_11 встановлено, що ці вимоги при його складанні виконані не були.

Так, у формулюванні правової кваліфікації інкримінованого обвинуваченій кримінального правопорушення за четвертим епізодом міститься посилання на ч. 4 ст. 190 КК України. При цьому, у формулюванні обвинувачення зазначено, що вона вчинила заволодіння чужим майном шляхом обману, вчинене повторно в особливо великих розмірах, що не являється диспозицієї ч. 4 ст. 190 КК України.

Крім того, у викладенні фактичних обставин кримінального правопорушення як за вказаним, так і за іншими епізодами обвинувачення, містяться суперечливі дані про інкримінований обвинуваченій спосіб заволодіння майном потерпілих.

Так, дії обвинуваченої за всіма епізодами кваліфіковані за різними частинами ст. 190 КК України «Шахрайство».

Об`єктивна сторона шахрайства полягає у заволодінні майном або придбанні права на майно двома способами шляхом обману чи зловживання довірою. Кожен з цих способів характеризується різними діями винної особи. Так, обман як спосіб шахрайського заволодіння чужим майном чи придбання права на таке майно полягає у повідомленні потерпілому неправдивих відомостей або приховування певних відомостей, повідомлення яких мало б суттєве значення для поведінки потерпілого, з метою введення в оману потерпілого. Зловживання довірою полягає у недобросовісному використанні довіри з боку потерпілого: для заволодіння чужим майном чи правом на нього винний використовує особливі довірчі стосунки, які склалися між ним та власником чи володільцем майна.

У викладі фактичних обставин інкримінованих обвинуваченій злочинів спочатку вказано, що вона вчинила їх шляхом обману, після чого зазначено, що вона вчинила їх, використовуючи довірливі стосунки, які склалися між нею та потерпілими, у формулюванні ж обвинувачення зазначено, що інкриміновані злочини обвинувачена вчинила лише шляхом обману, тому є незрозумілим, у вчиненні шахрайства яким способом прокурор обвинувачує ОСОБА_11 , і наведене свідчить, що обвинувальний акт містить у собі суперечності.

Також незрозумілою є вказівка у кожному епізоді обвинувального акту на те, що після того, як обвинувачена переконала потерпілих передати їй належне їм майно, вона привласнила його, оскільки заволодіння майном шляхом привласнення є формою іншого злочину, склад якого передбачений ст. 191 КК України.

Крім того, виклад фактичних обставин інкримінованих обвинуваченій злочинів містить вказівку на повідомлення нею потерпілим неправдивих відомостей, однак зміст таких відомостей у обвинувальному акті не описано.

Наведені недоліки вже були підставою для повернення судом обвинувального акту щодо ОСОБА_11 прокурору. Однак, повторно направивши обвинувальний акт щодо обвинуваченої до суду, прокурор ці недоліки не усунув.

Також ч. 1 ст. 91 КПК України визначено, що у кримінальному провадженні підлягає доказуванню зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Склади злочинів, опис яких міститься у ст. 190 КК України, є матеріальними, шахрайство є закінченим з моменту заволодіння майном або придбання права на майно.

Проте, як видно з обвинувального акту, у ньому відсутнє чітке описання моменту заволодіння майном потерпілих, він містить лише вказівку про час та місце вчинення дій, спрямованих на заволодіння таким майном.

Так, слідчий, вказавши у обвинувальному акті про те, що ОСОБА_11 заволоділа майном потерпілих у період часу з 01.04.2009 року по 21.09.2010 року та в період часу з 30.08.2010 року по 10.10.2010 року (перший та четвертий епізоди відповідно), разом з тим не зазначив даних щодо подій, які відбулися 21.09.2010 року та 10.10.2010 року, які дали йому підстави дійти висновку про те, що саме в ці дати вчинення злочинів було закінчено, з чим погодився і прокурор, затвердивши обвинувальний акт.

Крім того, виклад фактичних обставин інкримінованого ОСОБА_11 злочину за четвертим епізодом містить відомості про те, що предметом злочинного посягання були грошові кошти в сумі 56 200,00 доларів США, що, як зазначено в обвинувальному акті, згідно курсу НБУ складає 443 330,00 грн., однак не вказано, на яку дату визначений такий еквівалент, що впливає на визначення розміру завданої шкоди і підлягає доказуванню відповідно до ч. 1 ст. 91 КПК України.

Наведене, на думку суду, порушує право обвинуваченої на захист від висунутого їй обвинувачення, якому за положеннями КПК України відповідає обов`язок слідчого, прокурора забезпечити йому можливість реалізації цього права, в тому числі, шляхом чіткого та зрозумілого формулювання висунутого обвинувачення.

Також ст. 109 КПК України встановлено імперативний припис про ті елементи, які має містити реєстр матеріалів досудового розслідування, який додається до обвинувального акта. Зокрема, в цьому документі повинні бути зазначені номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення, реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування, вид заходу забезпечення кримінального провадження, дату і строк його застосування.

Судом встановлено, що в порушення цих вимог кримінального процесуального закону у долученому до обвинувального акту реєстрі матеріалів досудового розслідування не зазначені всі процесуальні дії і не відображені всі процесуальні рішення, прийняті в ході досудового розслідування.

Так, наданий суду реєстр матеріалів досудового розслідування не містить даних як про дату внесення відомостей про вчинене кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, так і інших необхідних даних, зокрема, про повідомлення підозрюваній, її захиснику та потерпілим про завершення досудового розслідування і надання доступу до зібраних під час його проведення матеріалів.

При цьому, як видно з того самого реєстру, зафіксовані у ньому дані щодо дати внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, суперечать таким же даним, що містяться у обвинувальному акті, а саме: у реєстрі ця дата зазначена як 26.12.2014 року, тоді як у акті - як 27.12.2014 року.

Обов`язок перевіряти обвинувальний акт на відповідність вимогам закону покладається на суд у підготовчому судовому засіданні та у випадку, якщо обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України, суд, згідно п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, має право повернути прокурору обвинувальний акт.

Суд вважає, що наведені обставини унеможливлюють призначення судового розгляду даного провадження, у зв`язку з чим відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору, як такий що не відповідає вимогам КПК України.

Крім того, суд вважає за необхідне зауважити наступне.

При поверненні обвинувального акту прокурору, суд враховує відсутність правового механізму для примусу прокурора змінити обвинувачення в суді під час судового розгляду, а тому вважає, що перевірений обвинувальний акт підлягає безумовному поверненню прокурору без обговорення питання про можливе використання прокурором у наступному під час судового розгляду можливостей, які надає йому ст. 338 КПК України, оскільки закон дозволяє прокурору змінити обвинувачення в суді не для виправлення описок, граматичних помилок, неузгодженостей окремих частин тексту обвинувального акту, а виключно для зміни правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення і тільки за результатами судового розгляду при встановленні нових фактичних обставин кримінального правопорушення.

Керуючись ст.ст. 314, 376 КПК України, суд, -

постановив:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, якому у Єдиному реєстрі досудових розслідувань присвоєно №0004778, за обвинуваченням ОСОБА_11 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 190 КК України повернути прокурору для усунення виявлених недоліків протягом розумного строку.

Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення до апеляційного суду Херсонської області через Суворовський районний суд м. Херсона.

Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3