Справа № 461/6646/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/104/16 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах
апеляційного суду Львівської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові

справу за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Галицького районного суду м. Львова від 23 листопада 2015 року,

з участю прокурора ОСОБА_9 ,

потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

захисника ОСОБА_7 ,
встановила:
цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженку Пустомитівського району Львівської області, жительку АДРЕСА_1 , з вищою освітою, згідно ст. 89 КК України раніше не судиму,

засуджено за ч.3 ст. 357 КК України на два місяці арешту; за ч.1 ст. 358 КК України на два місяці арешту; за ч.4 ст. 358 КК України на два місяці арешту; за ч.1 ст. 190 КК України до 510 грн. штрафу.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом повного складання призначених покарань остаточно визначено ОСОБА_8 покарання шість місяців арешту та 510 грн. штрафу, який згідно ч.3 ст. 72 КК України постановлено виконувати самостійно.

Застосовано відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою в ЛУВП №19 до вступу вироку в законну силу, взявши її під варту з зали суду.

Визначено строк відбування покарання з 23 листопада 2015 року.

Вирішено питання з речовими доказами.

Згідно вироку суду, 14 квітня 2014 року близько 10 год. ОСОБА_8 , перебуваючи на АДРЕСА_2 , діючи умисно, зловживаючи довірою ОСОБА_10 , під приводом надання допомоги з оформлення на роботу, незаконно заволоділа паспортом громадянина України серія НОМЕР_1 та пенсійним посвідченням, виданими на ім`я ОСОБА_10 .

Продовжуючи свої протиправні дії, 14 квітня 2014 року, точний час не встановлено, ОСОБА_8 , перебуваючи в приміщенні Центру обслуговування клієнтів ПАТ "А- Банк" по вул. І.Франка, 8 у м. Львові, діючи умисно, з метою отримання доступу до кредитних коштів банку, видаючи себе за ОСОБА_10 , внесла неправдиві відомості до анкети-заяви від 14 квітня 2014 року, у якій вказала неправдиві дані щодо своєї особи та підробивши при цьому підпис ОСОБА_10 .

Продовжуючи свої протиправні дії, 14 квітня 2014 року, точний час не встановлено, ОСОБА_8 , перебуваючи в Центрі обслуговування клієнтів ПАТ "А-Банк" по вул. І.Франка,8 у м. Львові, діючи умисно, подала працівнику банку завідомо підроблену нею заяву-анкету від імені ОСОБА_10 від 14 квітня 2014 року, на підставі якої на ім`я ОСОБА_10 відкрито кредитний рахунок № НОМЕР_2 .

Продовжуючи свої протиправні дії, 14 квітня 2014 року, точний час не встановлено, ОСОБА_8 , перебуваючи в Центрі обслуговування клієнтів ПАТ "А-Банк" по вул. Ів. Франка, 8 у м. Львові, маючи умисел на заволодіння грошовими коштами банку шляхом обману, ввівши в оману працівника банку щодо своєї особи, отримала на кредитний рахунок № НОМЕР_2 , відкритий на ім`я ОСОБА_10 , суму коштів в розмірі 1700 грн., якими в подальшому заволоділа без мети їх повернення.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 покликається на те, що вирок є незаконним та необґрунтованим.

Звертає увагу, що матеріали кримінальної справи не містять відомостей, про те що саме ОСОБА_8 підписувала анкету-заяву від 14 квітня 2014 року замість ОСОБА_10 , оскільки ОСОБА_10 також була з ОСОБА_8 в банку, та саме за проханням потерпілої вони оформлювати кредит, а суд, не з`ясувавши всі обставини справи, не призначивши почеркознавчу експертизу, зробив висновок, що на анкеті-заяві міститься підпис ОСОБА_8 замість підпису ОСОБА_10 .

Вважає, що пред`явлене обвинувачення, передбачене ч.1 ст. 358 КК України, є незаконним, так як анкета-заява не є офіційним документом.

Зазначає, що достовірно не доведено вину ОСОБА_8 в підробці документа, а саме анкети-заяви від 14 квітня 2014 року.

Наголошує, що суд не допитав працівника банку, який видавав кредит, а тому вважає це грубим порушенням, оскільки особа, що оформлювала документи на видачу кредиту, також могла пояснити та розповісти як було насправді, і чому при оформленні документів, останній не побачив, що ОСОБА_8 надала йому не свій паспорт та підписала анкету-заяву.

Крім цього, звертає увагу, що кредит надавався 14 квітня 2014 року нібито не тій особі, а більше року ніхто з працівників банку не звернувся до правоохоронних органів ні під час оформлення кредиту ні після цього, а лише через рік та півтора місяця банк звернувся із заявою. Чому одразу під час оформлення кредиту служба безпеки банку не затримала ОСОБА_8 та не викликала міліцію, та чому якщо банк визнаний потерпілим у даному кримінальному провадженні (останньому спричинено матеріальну шкоду), цивільний позов не заявлявся.

Також наголошує, що вироком суду чітко не встановлено, хто саме є потерпілим по кримінальному правопорушенню, яке передбачено ч.1 ст. 190 КК України, і постає питання кому саме спричинена майнова шкода, оскільки банк з цивільним позовом у кримінальному провадженні не звертався. А, якщо забігати на перед, після набрання вироком законної сили, щоб не сталось так, що до суду з цивільним позовом про стягнення майнової шкоди в розмірі 1700 грн. до ОСОБА_8 звернеться і банк, і ОСОБА_10 .

Акцентує, що ОСОБА_8 добросовісно дотримувалась вимог закону, з`являлась на всі судові засідання (не переховувалась), незважаючи на стан свого здоров`я, оскільки вона людина пенсійного віку та має ряд захворювань. Також у неї бездоганна кредитна історія у всіх банках, вона неодноразово зверталась до різних банків з метою отримання кредиту та завжди платила по кредиту значно більші суми ніж 1700 грн., а тому не було ніякого сенсу незаконно оформлювати кредит на іншу особу.

Просить вирок скасувати та закрити кримінальне провадження.

Обвинувачена ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу аналогічного змісту та вимог.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 покликається на те, що вирок суду незаконний та необґрунтований, так як судовий розгляд був проведений в неповному обсязі, висновки суду, викладені у судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та містять істотні порушення вимог кримінально-процесуального законодавства.

Звертає увагу, що під час судового провадження головуючим суддею виявлені обставини, які викликають обґрунтовані сумніви в його неупередженості. Так, судом безпідставно було відмовлено в клопотанні прокурора про допит в якості свідка працівника банку, посилаючись на те, що в суду є достатньо доказів, для прийняття законного рішення, хоча на вказаний час прокурором навіть не долучено матеріали, які підтверджують обвинувачення (аудіо запис судового засідання від 23.11.2015 р.).

Наголошує, що після закінчення судового слідства, судом надано слово для виступу в судових дебатах прокурору, потерпілому, а потім обвинуваченій, якій в судових дебатах суд почав давати запитання, а саме чи допитували її та, отримавши відповідь про те, що суд не допитав обвинувачену, за ініціативою суду було відновлено судове слідство в ході якого була допитана ОСОБА_8 , і після цього суд знову перейшов до судових дебатів (аудіо запис судового засідання від 23.11.2015 p.).

Зазначає, що при винесенні вироку суд не врахував позиції прокурора та потерпілого про те, що в судових дебатах вони просили застосувати до обвинуваченої на підставі ст. 70 КК України покарання у вигляді штрафу.

Акцентує, що суд прийшов до переконання про винуватість ОСОБА_8 на підставі тих матеріалів досудового слідства, які не були досліджені в судовому засіданні, а саме фотографій з зображенням особи, яка на думку суду є ОСОБА_8 . Також суд не прийняв до уваги той факт, що не встановлено часу та місця вчинення злочину та не дана оцінка показам ОСОБА_8 про те, що вона підписувала відповідні документи в банківській установі як поручитель за проханням ОСОБА_10 .

Також зазначає, що суд прийшов до переконання, що анкета-заява про приєднання до Умов договору від 14 квітня 2014 року заповнена не ОСОБА_10 , і судом вказано, що остання цієї анкети не заповняла, хоча по вказаному факту питання ОСОБА_10 в судовому засіданні не задавалося і яким чином суд прийшов до вказаного переконання невідомо. Судом також безпідставно взято до уваги заяву ОСОБА_8 про долучення банківської картки, яку ОСОБА_8 могла написати перебуваючи у статусі свідка, і взагалі судом не було досліджено чи ОСОБА_8 писала вказану заяву, питання останній не задавалися.

Просить вирок скасувати і закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 на підставі п.1 ч.1 ст. 284 КПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, виступ захисника ОСОБА_7 , який підтримав апеляційні скарги, думку прокурора, потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 про заперечення апеляційних скарг та залишення вироку суду без зміни, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що такі задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 357, ч.1 ст. 358, ч.4 ст. 358, ч.1 ст. 190 КК України, за які її засуджено, за обставин, встановлених місцевим судом і викладених у вироку, обґрунтований наявними в матеріалах провадження доказами, яким об`єктивно дано належну правову оцінку.

Зокрема, показаннями допитаних в судовому засіданні в суді першої інстанції потерпілих ОСОБА_10 , представника ПАТ КБ "Приватбанк" ОСОБА_11 ; повідомленням ПАТ КБ "Приватбанк" від 21 травня 2015 року в Галицький РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області про неправомірно оформлений на ім`я ОСОБА_10 кредит та довідкою цього ж банку від 20 травня 2015 року про факт неправомірного зняття коштів з карти потерпілої; анкетою-заявою про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в "А-Банку", заповненою 14 квітня 2014 року від імені ОСОБА_10 , хоча остання цієї анкети не заповнювала і кредит не отримувала; фотографіями з зображеннями особи, яка отримала картку, на яких зображена обвинувачена ОСОБА_8 ; банківською карткою, оглянутою в судовому засіданні.

Відтак, на думку колегії суддів, доводи в апеляційних скаргах захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та обвинуваченої ОСОБА_8 про невинуватість останньої у вчинені інкримінованих правопорушень, є безпідставні та спростовуються вищенаведеним.

Крім цього, показання обвинуваченої ОСОБА_8 в судовому засіданні з цього приводу, вірно оцінено судом першої інстанції як неправдиві і дані з метою ухилення від кримінальної відповідальності за скоєне.

Щодо доводів захисника ОСОБА_7 в апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції відмовив в клопотанні прокурора про допит в якості свідка працівника банку, що оформляв кредит, а також у відмові в задоволенні клопотання з цього приводу захиснику в апеляційному суді, то на думку колегії суддів, це не впливає на доведеність винуватості та правильність кваліфікації злочинних дій обвинуваченої ОСОБА_8 , а окрім цього, сторона державного обвинувачення не наполягала на цьому під час апеляційного розгляду.

Що стосується покликання захисту на не встановлення часу та місця вчинення злочину, так як потерпіла ОСОБА_10 пояснила, що паспорт ОСОБА_8 передала 11 квітня, а не 14 квітня 2014 року, як зазначено в обвинувальному акті, то це не вплинуло на правильність прийнятого судового рішення, оскільки сам факт передачі паспорта встановлено місцевим судом і не заперечується сторонами.

Призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винної, яка згідно ст. 89 КК України не судима, разом з тим раніше неодноразово притягувалась до кримінальної відповідальності за шахрайські дії, відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, і визначив таке відповідно до вимог ст. 65 КК України, яке, на думку колегії суддів, є необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для скасування вироку місцевого суду.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи, які були б підставою для скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,
ухвалила:
апеляційні скарги захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , обвинуваченої ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Галицького районного суду м. Львова від 23 листопада 2015 року відносно ОСОБА_8 без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженою, яка тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення їй копії судового рішення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4