В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.09.2015 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

з участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області в м. Ужгород кримінальне провадження за №308/11796/15-к, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000265 від 20.08.2015 р. про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Райківці, Хмельницької обл., проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, військовослужбовця призваного на військову службу під час мобілізації військової частини польова пошта НОМЕР_1 , одруженого, учасника АТО, не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем призаним у відповідності до Указу Президента України від 11.04.2014 року «Про часткову мобілізацію», затвердженого ЗУ «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» №303/2014 від 17.03.2014 року, для проходження військової служби на особливий період в/частини ПП НОМЕР_1 , в порушення вимог Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу», з метою ухилитись від несення обо`язків військової служби та з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, 10.06.2015 року самовільно залишив місце розташування військової частини ПП НОМЕР_1 та без поважних причин був відсутній на військовій службі по 17.09.2015 рік, перебуваючи весь вказаний період поза розташуванням військової частини, проводячи час на власний розсуд.

Обвинувачений ОСОБА_4 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.407 КК України, самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем, а також нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинені в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

До суду надійшов обвинувальний акт разом з угодою про визнання винуватості укладеної 17 вересня 2015 року в приміщенні Військової прокуратури Ужгородського гарнізону Західного регіону України між прокурором військової прокуратури Ужгородського гарнізону Західного регіону України старшим лейтенантом юстиції ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 про визнання винуватості з додержанням наступних умов.

На підставі наведеного, суд розглянув справу відповідно положень ст. ст. 472, 473, ч.4 ст.474 КПК України.

Зі змісту угоди вбачається, що слідчим військової прокуратури Ужгородського гарнізону Західного регіону України лейтенантом юстиції ОСОБА_6 . 20.08.2015 року ОСОБА_4 була висунута підозра у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України. Підозрюваний ОСОБА_4 під час досудового розслідування повністю визнав свою винуватість у зазначеному діянні і зобов`язався беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні. При цьому сторони враховуючи: щире каяття та активне сприяння обвинуваченого у розкритті злочину, активну участь обвинуваченого ОСОБА_4 у проведені антитерористичної операції на території Східної України погоджуються на призначення покарання ОСОБА_4 за ч.4 ст.407 КК України, із застосуванням положення ст.69 КК України перейшовши до іншого, більш м`якого виду основного покарання, незазначеного в санкції ст.407 ч.4 КК України, у вигляді штрафу у розмірі 400 неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 6800 гривень.

Із запропонованим видом та мірою покарання ОСОБА_4 згідний. Наслідки укладення та затвердження означеної угоди, згідно ст.ст. 473, 394, 424, 474, 476 КПК України та ст.389-1 КК України оговорені сторонами.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 підтвердив суду, що угода про визнання винуватості від 17.09.2015 року укладена добровільно, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь - яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, та просив її затвердити.

Обвинувачений ОСОБА_4 пояснив, що права, надані йому законом у зв`язку з укладенням угоди про визнання винуватості він повністю розуміє; з наслідками укладення та затвердження угоди про визнання винуватості обізнаний; характер обвинувачення та його суть зрозумілі; обраний вид покарання, який застосовується до нього у разі затвердження угоди, із ним узгоджено та є цілком зрозумілим; свою вину у вчиненні кримінального правопорушення за ч.4 ст.407 КК України визнав повністю.

Органом досудового слідства дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 4 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини військовослужбовцем, вчинене в умовах особливого періоду - вірно.

Суд не вправі перевіряти фактичні обставини вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, оскільки не здійснює оцінку доказів у кримінальному провадженні під час проведення підготовчого судового засідання, виходячи з того, що межі розгляду встановлюються лише змістом угоди про визнання вини.

Судом на виконання вимог ст.474 КПК України сумніву у добровільності та істинності позиції обвинуваченого ОСОБА_4 не встановлено. В підготовчому судовому засіданні суд переконався у добровільності укладення сторонами угоди і що угода про визнання винуватості від 17.09.2015 року не є наслідком застосування насильства, примусу погроз, обіцянок, дії будь-яких інших обставин ніж ті, які передбачені в угоді.

Ухвалюючи вирок, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами та оцінені судом, відповідно до ст.94 КПК України, суд приходить до висновку, що мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , склад кримінального правопорушення з кваліфікуючими ознаками самовільне залишення військової частини, що вчинено в умовах особливого періоду, вказує на кваліфікацію діяння за ч. 4 ст.407 КК України, обвинувачений визнав свою вину повністю.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує, що узгоджені сторонами в угоді про визнання винуватості вид і міра покарання відповідають загальним правилам призначення кримінальних покарань та розміру призначеного покарання, які встановлені КК України.

Кримінальне правопорушення, вчинене обвинуваченим ОСОБА_4 за ч.4 ст. 407 КК України, є тяжким злочином.

Згідно п.1 ч. 4 ст. 469 КПК України - угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо: кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів.

При вирішенні питання про відповідність угоди про визнання винуватості від 17.09.2015 року вимогам ст.ст.469, 474 КПК України, суд враховує, що умови угоди про визнання винуватості не суперечать вимогам цього кодексу, зокрема щодо змісту та порядку укладення угоди, а також щодо узгодженої між сторонами міри покарання, яка відповідає загальним правилам призначення кримінальних покарань, встановленим КК України, ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, правова кваліфікація дій кримінального правопорушення вірна, умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб. Не встановлені підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, не є очевидною можливість невиконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань за угодою, фактичні підстави для невизнання винуватості відсутні.

Суд при прийняті рішення у підготовчому судовому засіданні згідно п.1 ч.3 ст.314 КПК України має право затвердити угоду.

Згідно ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Згідно ст.65 КК України у випадку затвердження вироком угоди про визнання вини, суд призначає покарання, узгоджене сторонами угодою.

За таких обставин суд вважає, що виправленню та перевихованню обвинуваченого ОСОБА_4 може сприяти покарання, не пов`язане з його ізоляцією від суспільства і призначає узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості у вигляді штрафу у розмірі 400 неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 6800 гривень.

З врахуванням вищевказаного, перевіривши відповідність угоди вимогам кримінального процесуального законодавства, заслухавши пояснення сторін кримінального провадження та роз`яснивши їм обмеження права щодо оскарження вироку, передбачені ст. 473 КПК України, суд вважає, що угода про визнання винуватості від 17.09.2015 року, укладена в приміщенні Військової прокуратури Ужгородського гарнізону Західного регіону України між прокурором військової прокуратури Ужгородського гарнізону Західного регіону України старшим лейтенантом юстиції ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 відповідає вимогам КПК України, умови угоди не суперечать інтересам суспільства і не порушуються права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, підозрюваний ОСОБА_4 визнав вину добровільно, фактичні підстави для визнання вини наявні, узгоджені вид та міра покарання відповідають загальним засадам призначення покарання, визначених ст.65 КК України, у зв`язку із чим суд вважає, що угода підлягає затвердженню.
За наведених обставин, угоду належить затвердити, а ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України.

Речові докази по справі відсутні.

Судові витрати по справі відсутні.

Цивільний позов у кримінальному провадженні відсутній.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 368,370,374,376,395,472, 473,474,475 КПК України, суд,-

З А С У Д И В:

Угоду про визнання винуватості від 17 вересня 2015 року, укладену між обвинуваченим ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та прокурором військової прокуратури Ужгородського гарнізону Західного регіону України старшим лейтенантом юстиції ОСОБА_3 затвердити.

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України, із застосуванням положення ст.69 КК України перейшовши до іншого, більш м`якого виду основного покарання, незазначеного в санкції ст.407 ч.4 КК України, і призначити йому покарання у вигляді штрафу в сумі 6800 гривень (шість тисяч вісімсот гривень).

Роз`яснити ОСОБА_4 , що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до відповідальності, встановленої законом.

Міра запобіжного заходу ОСОБА_4 - не обиралась.

Оскарження вироку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставин не допускається.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ч.4 ст.394 КПК України в апеляційний суд Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку суду після його проголошення негайно вручити засудженому та прокурору.

Суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1