Справа № 132/4444/13-к
ВИРОК
ІМ`ЯМ УКРАЇНИ
14 грудня 2015 р.

Калинівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Калинівка кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000580 від 30.10.2013 року відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта середня, одруженого, не працюючого, згідно ст.89 КК України раніше не судимого,-

по вчиненню кримінального правопорушення, передбаченого ст.121 ч.1 КК України,

за участі сторін кримінального провадження: прокурора прокуратури Калинівського району Вінницької області ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_5 , захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 о 18:00 04.07.2013 року, перебуваючи біля домогосподарства за адресою: АДРЕСА_2 , що належить його тестеві ОСОБА_5 , під час сімейної сварки, умисно наніс декілька ударів кулаком по обличчю громадянину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителю АДРЕСА_2 , заподіявши останньому тілесні ушкодження у вигляді краніо - лицевої травми - забій головного мозку з геморагічним просяканням, перелому кісток лицевого черепа (верхньої щелепи справа), що формують праву орбіту та праву гайморову пазуху, забою очного яблука та зорового нерва праворуч, рану на нижньому повіку та наколоорбітальна гематома справа, рани слизової оболонки верхньої губи, садна лівої скроневої ділянки і лівої тім`яної ділянки, гематому правої щоки, садна лівого ліктьового суглобу.

Згідно висновку додаткової судово-медичної експертизи №403/1487 від 23.12.2014 року, заподіяні ОСОБА_3 тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_5 , а саме: атрофія правого зорового нерву, часткова атрофія лівого зорового нерву, які стоять у причинному зв`язку із краніо - лицевою травмою і призвели до втрати зору на праве око (з 0,8, як зафіксовано в амбулаторній картці станом на 13.12.2004 року), що становить 35% стійкої втрати загальної працездатності, належать до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою стійкої втрати загальної працездатності не менш, ніж на одну третину.

Відповідно до ухвали Калинівського районного суду Вінницької області від 29.10.2015 року кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, виділено в окреме провадження (а.с.123-125).

Прокурор по справі ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримала обставини, викладені в обвинувальному акті, складеному 02.02.2015 року (а.с.54-57), в якому сформульовано змінене обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.121 ч.1 КК України, відносно ОСОБА_3 .

Допитаний в судовому засіданні підсудний ОСОБА_3 своєї вини у вчиненому не визнав. Суду показав, що 4 липня 2013 року біля 18 години, коли він приїхав додому з м. Вінниці, то запитав у дружини, де документи на дітей, на що вона відповіла, що у її батька ОСОБА_5 . Він відразу ж сів у свій власний автомобіль та поїхав до його домогосподарства за документами. Коли підійшов до домогосподарства ОСОБА_5 , то тесть знаходився на подвір`ї і у нього в руках була палка. Між ними виникла сварка в ході якої ОСОБА_5 наніс йому удар палкою в область правої руки. Після його удару він йому також у відповідь наніс один удар в область обличчя. Під час бійки на нього налетіла донька ОСОБА_5 - ОСОБА_8 , яка почала його бити по голові, після чого він наніс її рукою один удар в область обличчя. Після цього він сів в автомобіль та поїхав додому. На той час була тепла погода, тому коли він приїхав до тестя, то знаходився в одних шортах та тапочках. Будь - яких сторонніх предметів на той час, тим більше зброї, у нього з собою не було. Коли він повернувся додому, то був у збудженому стані, тому, щоб заспокоїтись вжив біля 1 літри пива. Коли їхав до тестя, то знаходився в тверезому стані. Через деякий час до нього приїхали працівники міліції та в подальшому було проведено його медичний огляд і відібрано від нього пояснення. Також після інциденту він звертався за допомогою в Калинівську ЦРЛ, де йому було зроблено рентгенівський знімок та виявлено п`ять переломів на правій руці. Пред`явленого до нього цивільного позову про відшкодування майнової та моральної шкоди не визнає.

Незважаючи на невизнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_3 , його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, встановлених судом, знайшла своє повне підтвердження в судовому засіданні, зокрема, у показаннях потерпілого та свідків.

Так, потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні показав, що обвинувачений ОСОБА_3 являється його зятем, який разом з його донькою ОСОБА_9 та дітьми проживає в АДРЕСА_1 та з яким у нього протягом тривалого часу неприязні стосунки. 4 липня 2013 року у другій половині дня до нього додому прийшла донька ОСОБА_10 , яка повідомила, що її чоловікові ОСОБА_3 прийшла повістка на суд по факту нанесення йому тілесних ушкоджень та почала говорити, що навіщо він звертався із заявою на ОСОБА_3 , якщо це питання можна було вирішити мирним шляхом. Через деякий час до його дружини на мобільний телефон зателефонувала їх сваха ОСОБА_11 , яка почала говорити, що вони погублять свою доньку, оскільки у них в будинку проживають зеки, а також почала виражатися нецензурними словами на їх адресу. Біля 17 години, коли він займався домашніми справами, то його позвала дружина, яка сказала, що телефонувала сваха та повідомила, що до них їде зять ОСОБА_3 , який хоче їх «повбивати». Після цього він вийшов на подвір`я та побачив, що дійсно до них приїхав ОСОБА_3 , який був одягнений в одні шорти з яких позаду виглядав пістолет. Він знаходився у нетверезому стані та був розлючений. Підійшовши до нього, ОСОБА_3 зразу ж вдарив його рукояткою від пістолета по голові від чого він впав на землю, після чого продовжив його бити руками та ногами по різних частинах тіла. Дружина, яка також була на подвір`ї, позвала на допомогу доньку ОСОБА_12 . Коли прибігла донька, то почала ОСОБА_3 робити зауваження, однак він у відповідь наніс її один удар рукою в область носа від чого вона впала на землю та втратила свідомість. Після цього ОСОБА_3 почав показувати свій статевий орган та говорити непристойні слова. Через деякий час його дружина позвала на допомогу іншого зятя ОСОБА_13 , який викликав міліцію та швидку допомогу. Згодом його з донькою було доставлено в Калинівську ЦРЛ, після чого направлено на лікування у Вінницьку обласну лікарню ім. Ющенко у відділення нейрохірургії. Пред`явлені до ОСОБА_3 та змінені позовні вимоги про відшкодування майнової та моральної шкоди підтримує в повному обсязі та просить його покарати суворо.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні показала, що ОСОБА_3 є її рідним сином, а ОСОБА_5 являється її сватом. 04.07.2013 року біля 16:00 год. до неї додому прийшла внучка ОСОБА_15 та почала плакати і розповідати, що мама плаче через те, що до них прийшла повістка із суду про виклик батька на судове слухання. Також внучка повідомила, що мама, тобто невістка, побігла до сватів та за це виясняє відносини. Її це дуже обурило і вона вирішила зателефонувати до свахи на її мобільний телефон. Під час розмови вона сказала свасі, що вони можуть втратити доньку, а саме вона мала на увазі, що донька перестане з ними спілкуватись та приходити в гості. Після цього вона виключила телефон, однак через 5 хвилин зателефонував незнайомий номер, а коли вона підняла трубку, то почула голос свата ОСОБА_5 , який сказав, що «якщо він втратив свою доньку, то ти втратиш все своє найдорожче, що в тебе є». Дану розмову чув її син ОСОБА_3 , який вирішив поїхати до сватів та розібратись. Згодом вона також поїхала до ОСОБА_16 . Коли вона приїхала до ОСОБА_5 , то бачила як він палкою вдарив її сина по руці. Після цього між ними розпочалася тяганина. Чи бив її син ОСОБА_17 вона не бачила. Згодом вони з сином поїхали додому.

Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні показав, що він являється знайомим ОСОБА_5 . Свідком самого інциденту 4 липня 2013 року, який мав місце між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 він не був. Однак, провідував ОСОБА_5 на слідуючий день після інциденту і бачив, що він був побитий, а також йому відомо, що ОСОБА_5 протягом місяця лежав у лікарні.

Свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні показала, що ОСОБА_3 являється їх з ОСОБА_5 зятем з яким у них неприязні стосунки. 04.07.2013 року біля 16:00 год. на її мобільний телефон зателефонувала сваха ОСОБА_20 , яка сказала, що вони погублять свою доньку і що у них в будинку проживають зеки. Про дану розмову вона розповіла своєму чоловікові ОСОБА_5 , який також їй телефонував і між ними була розмова. Біля 17:00 год. в цей же день до них додому приїхав їх зять ОСОБА_3 , який був одягнений лише в одних плавках та знаходиться в стані алкогольного сп`яніння. Він зайшов на подвір`я, та підійшовши до її чоловіка, відразу ж рукою вдарив його в голову від чого чоловік впав на землю. Після цього він продовжив його бити руками та ногами по різних частинах тіла. Вона побігла до своєї доньки ОСОБА_21 та покликала на допомогу. Коли прибігла ОСОБА_22 , то почала робити зауваження ОСОБА_3 , але він не реагував та наніс її один удар рукою в область носа від чого вона впала та втратила свідомість. Через деякий час вона пішла позвати другого зятя ОСОБА_13 , який викликав працівників міліції. Після цього ОСОБА_3 пішов у невідомому її напрямку. Згодом приїхали працівники міліції та швидка допомога, які чоловіка та доньку доставили в району лікарню.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні показала, що ОСОБА_3 є її чоловіком, а потерпілий ОСОБА_5 батьком. Їі чоловік з батьком перебувають у неприязних стосунках. Вони з чоловіком проживають від батьків окремо. Чоловік її та дітей матеріально забезпечує, вони постійно відпочивають за кордоном. Батько постійно втручається у їх життя, тому що вважає, що вона вибрала собі не такого чоловіка. Вона деякий час проживала біля батьків, так як у їх будинку з чоловіком проводився ремонт, а також була біля них прописана, оскільки користується пільгами та віддала їм документи на пільги. Її чоловік про це нічого не знав. Коли йому були необхідні вказані документи, то він 4 липня 2013 року поїхав до її батьків їх забрати. Він був у тверезому стані та одягнений тільки в шорти. Будь-якої зброї він з собою не брав. Коли він виходив з дому, то руки у нього були не пошкоджені, а коли повернувся від батьків, то у нього була запухша рука. На її запитання, що сталося, чоловік розповів, що між ним і її батьком ОСОБА_5 виник конфлікт під час якого ОСОБА_5 вдарив його палкою по руці. В лікарню чоловік не звертався. А коли вона дізналася, що її батько в лікарні, то дала матері 300 доларів США на його лікування.

Незважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_3 своєї вини у вчиненому не визнав його вина у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, повністю підтверджується дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами та документами наданими прокурором та іншими учасниками судового процесу.

Зокрема, з ксерокопій консультативного висновку КЗ "Вінницька обласна психоневрологічна лікарня ім. академ. О.І. Ющенка" від 17.01.2014 року (а.с.25)та виписки із медичної картки хворого Вінницької обласної кілінічної лікарні ім. М.І.Пирогова від 09.01.2014 року (а.с.26) видно, що ОСОБА_5 звертався за допомогою у вказані медичні заклади і йому було поставлено діагноз: краніо-лицева травма, забій головного мозку з геморагічним просяканням, перелом кісток лицевого черепа, атрофія правого зорового нерву, часткова атрофія лівого зорового нерву; з відповіді головного лікаря Калинівської ЦРЛ від 08.09.2014 року №04-1324 на запит суду (а.с.46) вбачається, що ОСОБА_5 знаходився на стаціонарному лікуванні у відділенні реанімації з 04 по 05.07.2013 року з приводу д-з: закрита черепно-мозкова травма, забій головного мозку важкого ступеню. Внутрішньомозкова гематома праворуч.

05.07.2013 року був направлений в обласну лікарню ім.Ющенко в нейрохірургічне відділення, де знаходився по 26.07.2013 року. Після виписки хворий лікується амбулаторно в нейрохірурга обласної психоневрологічної лікарні ім.Ющенко.

Відповідно до висновку експерта №1669 від 04.09.2013 року (а.с.139-141) у ОСОБА_5 були виявлені тілесні ушкодження: краніо-лицева травма забій головного мозку з геморагічним просяканням, перелом кісток лицевого черепа ( верхньої щелепи справа), що формують праву орбіту та праву гайморову пазуху, забій очного яблука та зорового нерва праворуч, рана на нижньому повіку та наколоорбітальна гематома справа, рани слизової оболонки верхньої губи, садна лівої скроневої ділянки і лівої тім`яної ділянки, гематома правої щоки, садна лівого ліктьового суглобу.

Вказані ушкодження у ОСОБА_5 виникли від дії тупого твердого предмета, групові чи індивідуальні особливості якого у властивостях ушкоджень не відобразились. По давності утворення тілесні ушкодження у ОСОБА_5 можуть відповідати строку, вказаному в постанові про призначення експертизи 04.07.2013 року, не являлись небезпечними для життя в момент спричинення і не супроводжувались загрозливими для життя явищами, належать до середньої тяжкості, оскільки за своїм характером спричинили тривалий (понад 21 день) розлад здоров`я.

У відповідності до висновку додаткової судово-медисної експертизи № 403/1487 від 20.03.2014 року (а.с.50-52), яка була призначена на підставі ухвали Калинівського районного суду від 06.03.2014 року (а.с.45), у ОСОБА_5 мали місце тілесні ушкодження: краніо-лицева травма забій головного мозку з геморагічним просяканням, перелом кісток лицевого черепа ( верхньої щелепи справа), що формують праву орбіту та праву гайморову пазуху, забій очного яблука та зорового нерва праворуч, рана на нижньому повіку та наколоорбітальна гематома справа, рани слизової оболонки верхньої губи, садна лівої скроневої ділянки і лівої тім`яної ділянки, гематома правої щоки, садна лівого ліктьового суглобу.

Вказані ушкодження у ОСОБА_5 виникли від дії тупого твердого предмета, групові чи індивідуальні особливості якого у властивостях ушкоджень не відобразились. По давності утворення тілесні ушкодження у ОСОБА_5 можуть відповідати строку, вказаному в постанові про призначення експертизи 04.07.2013 року.

На теперішній час при обстеженні у ОСОБА_5 виявлено атрофію правого зорового нерву, часткову атрофію лівого зорового нерву, які стоять в причинному зв`язку з вказаною вище краніо-лицевою травмою і призвели до втрати зору на праве око (з 0,8, як зафіксовано в амбулаторній картці станом на 13.12.2004 року), що становить 35% стійкої втрати загальної працездатності, належать до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою стійкої втрати загальної працездатності не менш, ніж на одну третину.

Дані підсумки доповнюють підсумки до «Висновку експерта» №1669 від 04.09. - 04.10.2013 року на ім`я ОСОБА_5 , з урахуванням стійких залишкових явищ перенесеної травми.

В судовому засіданні підсудний ОСОБА_3 давав пояснення з приводу того, що потерпілий ОСОБА_5 04.07.2013 року вдарив його палицею по правій руці, внаслідок чого він отримав численні переломи правої руки і по даному факту звертався із заявою до Калинівського РВ УМВС, де слідчим було відкрито кримінальне провадження, а згодом прийнято рішення від 21.03.2014 року про закриття кримінального провадження.

Захисником обвинуваченого ОСОБА_6 , як докази невинуватості її підзахисного ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.121 ч.1 КК України, в судовому засіданні було надано скаргу на постанову слідчого про закриття кримінального провадження (а.с.100-101), ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 30.07.2015 року, відповідно до якої постанову слідчого СВ Калинівського РВ УМВС України у Вінницькій області від 21.03.2014 року про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_5 було скасовано, а матеріали направлено для подальшого розслідування (а.с.117-118), а також висновок експерта №9 від 25.02.2014 року (а.с.119-120).

Відповідно до ч.1 ст.89 КК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

Оцінивши надані захисником обвинуваченого ОСОБА_3 докази з точки зору їх належності та допустимості, суд вважає, що вищеперераховані докази будь-якого відношення до даного кримінального провадження не мають, а є предметом доказування у іншому кримінальному провадженні, по якому на даний час проводиться досудове розслідування, а тому визнає їх недопустимими.

Також суд визнає недостовірними показання в судовому засіданні обвинуваченого ОСОБА_3 з приводу того, що 04.07.2013 року бійку ініціював потерпілий ОСОБА_5 , налетівши на нього з палицею, якою вдарив його по правій руці, а він лише відбивався, завдавши ОСОБА_5 одного удару в область обличчя, оскільки такі показання спростовуються показаннями самого потерпілого ОСОБА_5 , свідка ОСОБА_19 , а також висновками судово-медичних експертиз, які свідчать про значну кількість отриманих 04.07.2013 року потерпілим ОСОБА_5 тілесних ушкоджень, які на думку суду, не могли виникнути від нанесення одного удару по обличчю, а навпаки свідчать про їх чисельну кількість.

Натомість, показання в судовому засіданні свідка ОСОБА_14 з приводу того, що вона бачила як ОСОБА_5 вдарив ОСОБА_3 палкою по правій руці, суд оцінює критично, оскільки ОСОБА_14 являється матір`ю останнього, є зацікавленою особою, крім того, прямим очевидцем подій, які мали місце 04.07.2013 року, не була.

Також суд визнає недостовірними показання в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_5 з приводу того, що 04.07.2013 року у ОСОБА_3 з собою був пістолет, рукояткою якого він вдарив його по голові, а також те, що ОСОБА_3 знаходився в стані алкогольного сп`яніння, оскільки такі показання потерпілого не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Доводи захисника ОСОБА_6 про те, що висновок експерта №403/1487 від 20.03.2014 року (а.с.50-52) є неналежним доказом, оскільки підставою для проведення експертизи було два документи суду, а саме: ухвала Калинівського районного суду Вінницької області судді ОСОБА_1 та голови Калинівського районного суду ОСОБА_23 , однак, який саме документ був підставою для проведення експертизи не встановлено, суд вважає надуманими і такими, що не відповідають дійсності, оскільки у висновку експерта чітко зазначено, що підставою для проведення експертизи є ухвала Калинівського районного суду від 06.03.2014 року, яка отримана в бюро 20.03.2014 року, вх.№729.

А 21.08.2014 року, вх.2050 через канцелярію Вінницького обласного бюро СМЕ з Калинівського районного суду за підписом голови суду ОСОБА_23 було отримано «медичну карту стаціонарного хворого» №7513 ВОПЛ ім. акад. О. ОСОБА_24 , «медичну карту стаціонарного хворого» №4398 Калинівської ЦРЛ, «медичну карту амбулаторного хворого» б/н, рентгенівські знімки та дані СКТ, консультативний висновок. «Виписка» ВОКЛ від 09.01.2014 року на ім`я ОСОБА_5 (описова частина висновку експерта на а.с.52, абз.5).

Таким чином, аналізуючи та оцінюючи досліджені в судовому засіданні докази з точки зору належності, допустимості та достовірності, суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у скоєнні кримінального правопорушення за обставин, встановлених у вироку, доведена. При цьому суд вважає, що скоєння ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, повністю доводиться дослідженими в судовому засіданні доказами, які є взаємопов`язаними, повністю узгоджуються між собою та в своїй сукупності є достатніми для доведення винуватості ОСОБА_3 та прийняття відповідного процесуального рішення. З огляду на це, показання обвинуваченого, дані в судовому засіданні, в яких ОСОБА_3 заперечує свою вину, суд вважає повністю спростованими та розцінює їх як спосіб його захисту з метою уникнути відповідальності за скоєний ним тяжкий злочин.

Також суд звертає увагу на ту обставину, що обвинувачений ОСОБА_3 та потерпілий ОСОБА_5 протягом тривалого часу перебувають у неприязних стосунках, що підтверджується ксерокопією витягу з реєстру подій та повідомлень Калинівського РВ УМВС (а.с.114), ксерокопією вироку Калинівського районного суду від 09.10.2013 року (а.с.134-137), відповідно до якого ОСОБА_3 притягувався до кримінальної відповідальності по ч.ч.1, 2 ст.125 КК України у виді громадських робіт за те, що заподіяв тілесні ушкодження своєму тестю ОСОБА_5 та тещі ОСОБА_19 .

Дані факти свідчать про умисний характер дій ОСОБА_3 04.07.2013 року по відношенню до ОСОБА_5 , які виразились у заподіянні останньому тілесних ушкоджень, і аж ніяк не свідчать про заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_5 з необережності.

Оцінюючи в сукупності всі обставини по справі, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 в скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, доведена і його дії правильно кваліфіковані за ч.1 ст.121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, що спричинило розлад здоров`я поєднаний зі стійкою втратою працездатності не менш як на одну третину.

На підставі вищевикладеного суд вважає, що всі письмові докази по справі, які надані суду прокурором та іншими учасниками судового провадження, пояснення потерпілого та свідків є вагомими для того, щоб визнати обвинуваченого ОСОБА_3 винним у пред`явленому йому обвинуваченні.

При призначенні виду й міри покарання суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Зокрема, суд бере до уваги те, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин. Суд також враховує особисті якості обвинуваченого, зокрема, те, що за місцем проживання він характеризується позитивно, на його утриманні знаходиться троє неповнолітніх дітей. Обставин, що пом`якшують покарання суд не вбачає. Обставин, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують відповідальність ОСОБА_3 не встановлено.

Тому при призначенні покарання, суд враховує характер і ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини справи, вказані дані про особу ОСОБА_3 , його відношення до скоєного, думку потерпілого ОСОБА_25 про призначення покарання обвинуваченому та вважає, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження ним нових злочинів буде покарання у виді позбавлення волі із застосуванням ст.75 КК України із звільненням його від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 на досудовому слідстві не обирався.

У даному кримінальному провадженні потерпілим ОСОБА_5 заявлено цивільний позов про відшкодування обвинуваченим ОСОБА_3 матеріальної шкоди в розмірі 1132 грн.60 коп. та моральної шкоди в розмірі 113 000 грн. (а.с.142-145).

29.04.2015 року потерпілий ОСОБА_5 подав заяву про зміну позовних вимог в якій просив стягнути з ОСОБА_3 1132 грн. 60 коп. по відшкодуванню матеріальної шкоди та 300 000 грн. по відшкодуванню моральної шкоди (а.с.96). Також в заяві від 09.10.2015 року (а.с.122) просив стягнути з ОСОБА_3 витрати, пов`язані з оплатою юридичної допомоги в розмірі 5000 грн.

Дослідивши матеріали позовної заяви, суд вважає, що позов ОСОБА_5 в частині відшкодування матеріальної шкоди підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Так, в судовому засіданні було достовірно встановлено, що у зв`язку із заподіянням тілесних ушкоджень ОСОБА_5 з 4 липня 2013 року по 26 липня 2013 року перебував у закладах охорони здоров`я. За вказаний період ним було витрачено кошти в сумі 1 332 грн.60 коп., що підтверджується договором добровільного страхування медичних витрат №0302061 від 05.07.2013 року, а також фіскальними чеками (а.с.146-171).

Позовні вимоги потерпілого ОСОБА_5 про стягнення 300 000 грн. по відшкодуванню моральної шкоди підлягають до часткового задоволення в сумі 50000 грн., виходячи з наступного.

При вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди суд враховує, що потерпілому ОСОБА_5 внаслідок вчиненого щодо нього кримінального правопорушення було заподіяно фізичних та душевних страждань, він переніс сильний нервовий стрес. Після нанесення тілесних ушкоджень він був госпіталізований до травматологічного відділення Калинівської ЦРЛ, у зв`язку із загрозою життя переведений до реанімаційного відділення. Після цього з 05.07. по 26.07.2013 року проходив лікування в нейрохірургічному відділенні №20 Вінницької обласної психоневрологічної лікарні ім. Ющенка в зв`язку з чим порушились усі його життєві плани та задуми. Також суд враховує і те, що у зв`язку з отриманням тілесних ушкоджень потерпілий переніс значні психологічні страждання та переживання, його психологічний стан, тяжкість вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану потерпілого.

Відповідно до ч.1 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Враховуючи те, що вимоги потерпілого ОСОБА_25 в частині відшкодування 5000 грн. витрат, пов`язаних з оплатою допомоги захисника, документально не підтверджені, тому суд вважає необхідним у їх задоволенні відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.368, 370, 373-374 КПК України, суд-

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, і призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Відповідно до ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки.

У відповідності до ч.1 п.п.2, 3 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки:

не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;

повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи.

Позовну заяву ОСОБА_5 задовольнити частково.

Стягнути із засудженого ОСОБА_3 на користь потерпілого ОСОБА_5 1132 гривні 60 копійок по відшкодуванню матеріальної шкоди та 50000 гривень по відшкодуванню моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

В іншій частині позовні вимоги ОСОБА_5 залишити без задоволення у зв`язку з їх безпідставністю.

Відповідно до ст. 532 КПК України вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 395 КПК України вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Вінницької області через Калинівський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку можна отримати в порядку, визначеному ст. 376 КПК України.

Суддя: