АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11 кп /796/1151/2015 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 309, ч.2, КК Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 серпня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

При секретареві ОСОБА_5 ,

За участі прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченої ОСОБА_7 , її захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянула матеріали кримінального провадження № 0004565 за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Деснянського районного суду міста Києва від 5 травня 2015 року, яким

ОСОБА_9 , народжена ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Київ, українка, громадянка України, не працює, зареєстрована у АДРЕСА_1 , фактично мешкає у АДРЕСА_2 , раніше засуджена 23 січня 2014 року Деснянським районним судом міста Києва за ч. 1 ст. 309 КК України до позбавлення волі строком на один рік з випробуванням, звільненням від відбування покарання з іспитовим строком один рік та покладенням на неї певних обов`язків, відповідно до ст. ст. 75,76 КК України,

засуджена за ч.2 ст. 309 КК України до позбавлення волі строком на два роки, а відповідно до ст. 71 КК України остаточне покарання їй визначено шляхом приєднання частини покарання, призначеного за попереднім вироком у виді позбавлення волі строком на два роки один місяць.

За вироком із ОСОБА_7 присуджено стягнути в дохід держави судові витрати за проведення експертизи в сумі 294 гривні 84 коп. та вирішено долю речових доказів.

Справу розглянуто із застосуванням ст. 349 КПК України.

Розглянувши матеріали кримінального провадження та апеляційну скаргу, судова колегія, -

в с т а н о в и л а :
ОСОБА_7 визнана винуватою у повторному незаконному придбанні та подальшому зберіганні без мети збуту наркотичного засобу опію ацетильованого, масою не менше 0,009 грамів, які вона, за вироком, вчинила в період з 1940 години до затримання о 2000 годині 3 травня 2014 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 не піддає сумнівам правильність висновків суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи, як вони викладені у вироку та юридичної кваліфікації скоєного нею за ч.2 ст. 309 КК України.

Водночас, посилаючись на наявність у неї малолітньої дитини, яка перебуває під наглядом батьків, своє захворювання на тяжку хворобу і потребу в лікуванні, позитивні характеристики за місцем проживання, не перебування на спеціальних обліках у лікарів наркологів та психіатрів, визнання своєї провини і щире каяття, вона вважає призначене їй покарання явно несправедливим внаслідок надмірної суворості і просить вирок щодо неї змінити, пом`якшити покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України, розглянувши апеляційну скаргу за її участю.

Заслухавши доповідь судді, виступи обвинуваченої та її захисника на підтримку апеляційних вимог, а прокурора проти їх задоволення, провівши судові дебати, надавши останнє слово обвинуваченій, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги в сукупності з матеріалами кримінального провадження, судова колегія визнає наступне.

Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження та юридичної кваліфікації скоєного ОСОБА_7 , як вони викладені у вироку, ніким в апеляційному засіданні не піддаються сумнівам, отримані вони в порядку застосування положень ст. 349 КПК України, при цьому на порушення процедури застосування цієї правової норми ніхто не скаржиться і такі не виявлені в апеляційному засіданні, а тому ці висновки судова колегія не перевіряє та не оцінює, розглядаючи кримінальне провадження в межах апеляційних вимог та погоджуючись із ними.

Що ж стосується виду, міри покарання, справедливість яких оскаржено обвинуваченою, можливості застосування ст. 69 КК України, то при вирішенні цих питань суд першої інстанції врахував, і це прямо вказано у вироку, відсутність обставин, що обтяжували б покарання та наявність обставини, що його пом`якшує щире каяття, взяв суд до уваги також характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченої, яка характеризується посередньо, має малолітню дитину, тобто фактично ті самі обставини, на які посилається обвинувачена на обґрунтування апеляційних вимог.

Саме з урахуванням цих обставин суд визнав за необхідне призначити їй покарання у виді реального позбавлення волі.

Взяв суд при цьому до уваги також те, що ОСОБА_7 новий злочин, пов`язаний з незаконним обігом наркотичних засобів, вчинила в період іспитового строку за попереднім вироком.

За таких обставин, призначене їй за ч.2 ст. 309 КК України покарання, що є мінімально можливим в межах санкції цієї правової норми, не може бути визнане явно несправедливим внаслідок надмірної суворості, а, з урахуванням вчинення нового злочину в період іспитового строку за попереднім вироком, коли вона була засуджена за аналогічний злочин, передбачений ч.1 ст. 309 КК України, підстав для застосування при призначенні покарання за ч.2 ст. 309 КК України, в порядку ст. 69 цього ж кодексу, покарання нижчого, від найнижчої межі, передбаченої санкцією цієї правової норми, не вбачається, навіть з урахуванням доводів апеляційної скарги про виховання малолітньої дитини у родичів особи, з якою вона перебувала у фактичних шлюбних стосунках та наявності у неї тяжкого захворювання і потреби в лікуванні, тим більше, що це захворювання прямо пов`язане з порушенням нею законодавства щодо обігу наркотичних засобів.

Обґрунтовано застосовано також положення ст. 71 КК України, до того ж, від не відбутої за попереднім вироком частини покарання у виді позбавлення волі строком на один рік, суд вирішив приєднати до нового покарання лише один місяць позбавлення волі, що не вказує на явну несправедливість цього покарання внаслідок його надмірної суворості.

Таким чином, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, бо судом першої інстанції призначено ОСОБА_7 справедливе за видом та розміром покарання.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу ОСОБА_7 на вирок Деснянського районного суду міста Києва від 5 травня 2015 року щодо неї залишити без задоволення, а вказаний вирок суду першої інстанції, - без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після проголошення, вона може бути оскаржена касаційним порядком до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців від дня проголошення, а засудженою, оскільки вона тримається під вартою, - в той же строк від дня отримання нею копії цієї ухвали.

Судді: