Справа № 515/2283/15-к
Провадження № 1-кп/515/19/16

Татарбунарський районний суд Одеської області
В И Р О К

Іменем України

28 січня 2016 р. Татарбунарський районний суд Одеської області в складі :

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

представника потерпілого ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Татарбунари кримінальне провадження за обвинувальним актом, внесеному в ЄДРР за №0000522 по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, не працюючого, з неповною середньою освітою, невійськовозобов`язаного, перебуваючого в незареєстрованому шлюбі, раніше судимого 18.06.2015 року Татарбунарським районним судом за ч.1 ст.185 КК України до 2 років позбавлення волі, в силу ст.75 КК України з випробуванням строком на 1 рік,

- у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України,

В С Т А Н О В И В:

26.09.2015 року, приблизно о 23 годині 30 хвилин, ОСОБА_5 умисно, таємно, з метою крадіжки чужого майна, повторно, попередньо відкривши люк, спустився до колодязя телефонної каналізації №77 103002147 ГТС, розташованого по вул.Дімітрова,9 в м.Татарбунари Одеської області, який належить ПАТ «Укртелеком», де за допомогою пружинних ножиць зрізав 17,5 м кабелю ТПП, вартістю 274,2 грн. та 18 м кабелю КСПП вартістю 266,4 грн. на суму 540,5 грн. З викраденим майном ОСОБА_5 з місця події зник, розпорядившись ним на власний розсуд, завдавши збиток ПАТ «Укртелеком» на загальну суму 540,6 грн.

30.09.2015 року, приблизно о 00 годині 30 хвилин, ОСОБА_5 умисно, таємно, з метою крадіжки чужого майна, повторно, попередньо відкривши люк, спустився до колодязя телефонної каналізації №77 103002147 ГТС, розташованого по вул.Дімітрова,9 в м.Татарбунари Одеської області, який належить ПАТ «Укртелеком», де за допомогою пружинних ножиць зрізав 16,36 м кабелю ТПП, вартістю 256,36 грн. та 24,53 м кабелю КСПП вартістю 363,04 грн. на загальну суму 619,4 грн. Однак розпорядитись викраденим не зміг, так як був застигнутий працівниками ТОВ «Охоронний комплекс Сарата» на місці скоєння злочину. Отже, ОСОБА_5 виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 винним себе у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень визнав повністю, не оспорював фактичних доказів по справі, у вчиненому розкаявся, прохав його суворо не карати і детально розповів про обставини заподіяного.

З`ясувавши думку учасників судового провадження про обсяг та порядок дослідження доказів по справі, враховуючи, що ОСОБА_5 повністю визнав свою вину в інкримінованому йому діянні, ніхто з учасників провадження не піддає сумніву й не оспорює фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті, вірно розуміють зміст цих обставин, в суду немає сумнівів у добровільності та істинності позиції учасників процесу, а тому відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд вважає за недоцільне проводити дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, обмежившись лише показаннями обвинуваченого та дослідженням матеріалів кримінального провадження.

Представник потерпілого ОСОБА_4 , допитаний в судовому засіданні, підтвердив факт скоєння обвинуваченим крадіжки належного ПАТ «Укртелеком» майна.

Таким чином, суд повно, усестороннє, об`єктивно аналізуючи зібрані у кримінальному провадженні докази, приходить до висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_5 правильно кваліфіковані за ч.2 ст.185 КК України за ознаками: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно та за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України за ознаками: замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, який не був закінчений з причин, що не залежали від його волі.

При обранні покарання обвинуваченому, суд враховує суспільну небезпеку вчинених ним кримінальних правопорушень та особу обвинуваченого у їх сукупності.

Також суд враховує повне визнання вини обвинуваченим в судовому засіданні, його щире каяття у вчиненні кримінального правопорушення, посередню характеристику за місцем проживання.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , суд не виявив.

Враховуючи обставини справи, ступінь тяжкості кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, суд вважає, що оскільки обвинувачений ОСОБА_5 скоїв навмисне кримінальне правопорушення під час призначеного йому попереднім вироком суду випробувального терміну, тому його виправлення та перевиховання можливе тільки в умовах ізоляції від суспільства, та вважає можливим призначити останньому покарання у вигляді позбавлення волі. Підстав для застосування ст.ст.69, 75 КК України суд не вбачає, оскільки згідно п.6 роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України №8 от 12.06.2009 року Про внесення змін та доповнень в постанову Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 Про практику призначення судами кримінального покарання", у випадку скоєння особою під час випробувального строку нового злочину, суди повинні розцінювати це як порушення умов примінення ст.75 КК про звільнення від відбуття покарання з випробуванням та призначати покарання по сукупності вироків на підставі статті 71 КК. В таких випадках повторне звільнення від відбуття покарання з випробуванням не допускається.

За таких обставин, враховуючи той факт, що останні кримінальні правопорушення обвинуваченим ОСОБА_5 скоєно під час випробувального строку, призначеного вироком Татарбунарського районного суду від 18.06.2015 року, тому у відповідності до ст.71 КК України до призначеного покарання по теперішній справі, йому необхідно частково приєднати покарання за попереднім вироком.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.100, 369, 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України та призначити йому покарання:

- за ч.2 ст.185 КК України - 2 роки 1 місяць позбавлення волі;

- за ч.2 ст.15,ч.2 ст.185 КК України- 1 рік 6 місяців позбавленння волі.

Згідно ч.1 ст.70 КК України визначити остаточне покарання, шляхом поглинення менш суворого покарання біль суворим, у вигляді 2 років 1 місяця позбавлення волі.

В силу ч.1 ст.71 КК України, до призначеного ОСОБА_5 покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Татарбунарського районного суду Одеської області від 18.06.2015 року у вигляді 5 місяців позбавлення волі та остаточно до відбування призначити 2 (два) роки 6 (шість) місяців позбавлення волі у кримінально-виконавчій установі.

Строк покарання ОСОБА_5 обчислювати з моменту взяття його під варту.

Контроль за виконанням вироку покласти на Татарбунарський ВП АВП ГУНП в Одеській області.

Речові докази -27 відрізків кабелю ТПП та КСПП, загальною довжиною 40,89 м, передані представнику потерпілого під розписку, вважати повернутими; металеві залишки та пружинні ножиці, які перебувають в камері зберігання речових доказів Татарбунарського РВ знищити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави судові витрати за проведення експертизи, відповідно акту №7213/26 здачі-приймання висновку судового експерта в розмірі 738 грн.

Вирок може бути оскаржено впродовж 30 діб з моменту його оголошення до апеляційного суду Одеської області через Татарбунарський районний суд Одеської області.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Відповідно до ч.6 ст.376 КПК України копію вироку негайно після його проголошення вручити засудженому та прокурору.

Cуддя Сивоконь