У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Вищий спеціалізований суд України з розгляду
цивільних і кримінальних справ у складі суддів:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши у судовому засіданні 28 січня 2016 року у м. Києві касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Димитровського міського суду Донецької області від 06 серпня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 24 листопада 2015 року,
в с т а н о в и в:
Зазначеним вироком
ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця
та мешканця АДРЕСА_1 ,
двічі судимого, востаннє 25 березня 2013 року
за ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді
позбавлення волі строком на 3 роки 8 місяців,
засуджено за ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців, за ч. 1 ст. 309 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, за ч. 2 ст. 309 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, а на підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців.
Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 24 листопада 2015 року вирок залишено без зміни.
ОСОБА_4 визнано винуватим у тому, що він 07 вересня 2014 року близько 03.00 год., знаходячись у нетверезому стані, з корисливих мотивів, через вікно проник у службовий кабінет ТОВ «Нова діагностика», що розташований у пологовому будинку м. Димитрова, звідки таємно викрав майно цього ТОВ на загальну суму 5 420 грн.
У вересні 2014 року ОСОБА_4 в лісосмузі знайшов декілька кущів дикорослої коноплі, з якої обірвав листя, переніс їх додому, переробив та зберігав з метою особистого вживання, без мети збуту. 10 грудня 2014 року ОСОБА_4 біля магазину «Максимум», де він вживав пиво, був затриманий працівниками міліції, які виявили та вилучили у нього особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс вагою 29,31 г у перерахунку на суху речовину, який він зберігав при собі без мети збуту.
28 грудня 2014 року у печерній час ОСОБА_4 проник у будинок АДРЕСА_1 , достовірно знаючи, що в будинку ніхто не мешкає, звідки таємно викрав майно ОСОБА_5 вартістю 1 900 грн.
Після цього наприкінці грудня 2014 року ОСОБА_4 за попередньою змовою з особою, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, проник у будинок АДРЕСА_1 , звідки таємно викрав майно ОСОБА_5 вартістю 2 095 грн.
12 лютого 2015 року близько 17.00 год. ОСОБА_4 , знаходячись біля загальноосвітньої школи № 10, вживав пиво, у зв`язку з чим був затриманий працівниками міліції, які у ході особистого огляду виявили та вилучили у нього особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс вагою 23,4 г у перерахунку на суху речовину, який ОСОБА_4 зберігав при собі без мети збуту.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неповноту судового слідства. Зазначає, що справу сфальсифіковано. Стверджує, що крадіжки майна вчинив не він, а його знайомий на ім`я ОСОБА_6 , який виїхав до Росії. Просить скасувати судові рішення та закрити кримінальне провадження за ч. 3 ст. 185 КК або призначити новий розгляду суді першої інстанції.
Перевіривши доводи касаційної скарги та долучені копії судових рішень, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення скарги та вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
У касаційній скарзі порушується питання про перевірку судових рішень у касаційному порядку у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неповнотою судового розгляду. Проте, зазначені обставини відповідно до вимог ст. 438 КПК не можуть бути підставами для скасування або зміни судових рішень у касаційному порядку. Крім того, згідно з вимогами ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні зазначених у вироку злочинів ґрунтується на сукупності ретельно досліджених судом доказів, яким дана належна оцінка.
Обвинувачений ОСОБА_4 у ході розгляду провадження у суді першої інстанції неодноразово змінював свої показання. Разом із тим, його винуватість підтверджується показаннями потерпілих ОСОБА_7 і ОСОБА_5 , свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та інших, які узгоджуються з даними протоколів огляду місця події, вилучення, слідчого експерименту, впізнання особи за фотознімками, висновками експерта та іншими доказами.
Зокрема, з копій судових рішень убачається, що протоколом огляду місця події від 20 грудня 2014 року зафіксовано добровільну видачу ОСОБА_4 викраденого системного блоку. Крім того, в ході проведених за кожним епізодом слідчих експериментів ОСОБА_4 докладно показував та розповідав про обставини скоєння ним злочинів. Будь-яких зауважень щодо протоколів слідчих дій у обвинуваченого та у понятих не було.
Зазначені докази в своєї сукупності спростовують твердження ОСОБА_4 про те, що він не скоював інкриміновані йому злочини.
За встановлених судом фактичних обставин дії ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 309 КК кваліфіковано правильно.
Зі змісту скарги убачається, що засудженим не наведено належним чином умотивованих, переконливих доводів на обґрунтування того, що у провадженні неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність або допущено такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, або що призначене покарання є явно несправедливим, з урахуванням положень статей 412-414 КПК.
Доводи, наведені засудженим та його захисником в апеляційних скаргах, за своїм змістом аналогічні доводам касаційної скарги, їх належним чином перевірено й спростовано.
Отже, з касаційної скарги, наданих копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Враховуючи викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК,
у х в а л и в:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Димитровського міського суду Донецької області від 06 серпня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 24 листопада 2015 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_15 ький