11-кп/775/422/2015(м)
221/1272/15-к

Головуючий у І інстанції: ОСОБА_1 11-кп/775/422/2015(м)
Доповідач: ОСОБА_2 221/1272/ 15-к

іменем У к р а ї н и
11 листопада 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українець, уродженець м. Волновахи Волноваського району Донецької області, громадянин України, з середньою спеціальною освітою, одружений, маючий на утриманні двох неповнолітніх дітей ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_3 , не працюючий, військовозобов`язаний, раніше не судимий, мешкаючий за адресою: АДРЕСА_1 ,-
визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.ст .258-3 ч. 1 КК України та засуджений до покарання із застосуванням ст.. 69 КК України у виді чотирьох років позбавлення волі з відбуттям покарання в кримінально виконавчій установі закритого типу, -
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Волноваського районного суду Донецької області від 14 вересня 2015 р. ОСОБА_8 визнаний винним за ст. 258-3 ч.1 КК України за вчинення кримінального правопорушення при наступних обставинах.
З 14 квітня 2014 р. на підставі Указу Президента України № 405/2014 від 14.04.2014 р. « Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 р. « Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» на території Донецької області триває антитерористична операція, спрямована на припинення діяльності терористичної організації «Донецька Народна Республіка» (далі «ДНР»).
Вказана терористична організація створена на території Донецької області на початку квітня 2014 р. та має стійку, організовану структуру військового типу, єдиноначальність, підпорядкованість чітку ієрархічність, дисципліну, члени цієї організації мають у своєму розпорядженні сукупність технічних пристроїв та засобів, що застосовуються для ураження живої сили, техніки, споруджень та інших цілей, у тому числі вогнепальну зброю, важке військове озброєння та техніку. Основною метою її діяльності є насильницька зміна та повалення конституційного ладу, захоплення державної влади в Україні, а також зміна меж території і державного кордону України шляхом створення незаконного державного утворення «ДНР», встановлення своєї терористичної псевдовлади, вчинення терористичних актів, диверсій, військове протистояння правоохоронним органам та Збройним силам України, органам державної влади, фізичне знищення їх особового складу, залякування населення, захоплення адміністративних будівель органів державної влади і місцевого самоврядування та вчинення інших тяжких і особливо тяжких злочинів, що призводить до дестабілізації суспільно-політичної ситуації у державі. Вказані формування дислокувались та дислокуються у різних населених пунктах та місцевостях Донецької області, мають загальне керівництво та координацію діяльності.
У вересні 2014року виправну колонію № 120 управління ДПтС України, яка розташована біля сел. Оленівка, Волноваського району, Донецької області було захоплено незаконними збройними формуваннями „ДНР. Відповідно до наказу начальника управління ДПтС України у Донецькій області № 184 від 19.08.2014 р. усьому особовому складу закладів ДПтС, у разі захоплення територій, на яких вони знаходяться, незаконними збройними формуваннями „ДНР, необхідно було прибути на території, які контролюються законною владою України.
Обвинувачений ОСОБА_11 в період з 01.01.1999 р. по 30.09.2014 р. працював на посаді старшого інженера (з інформатизації та зв`язку) відділ у інженерно-технічних засобів охорони, зв`язку та інформатизації Волноваської виправної колонії Управління ДПтС України у Донецькій області №120. При цьому ОСОБА_11 , мешкаючи у м. Волноваха, Донецької області, починаючи з жовтня 2014 року (точної дати під час досудового розслідування не встановлено), діючи умисно, добровільно, з корисливих мотивів, з власних ідейних переконань, перейшов на бік терористичної організації «ДНР», що діє з метою нанесення шкоди територіальній цілісності та суверенітету України, де був призначений на посаду та, приступив до виконання обов`язків начальника відділу іінженерно - технічних засобів охорони, зв`язку та інформатизації Волноваської виправної колонії № 120, що знаходиться біля сел. Оленівка, Волноваського району, Донецької області та контролюється так званим «Департаментом державної служби виконання покарань Міністерства внутрішніх справ ДНР», які виразились у забезпеченні функціонування систем сигналізації та зв`язку на охоронюваному об`єкті, а саме на території всієї Волноваської ВК (№ 120), яка з вересня 2014 р. входить до структури Управління виконання покарань так званого Міністерства внутрішніх справ «ДНР». Таким чином, обвинувачений, почавши роботу в установі «ДНР», навмисно сприяв діяльності зазначеної терористичної організації.
Не погодившись з вироком суду, захисник подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок скасувати, винести виправдувальний вирок та закрити кримінальне провадження, щодо ОСОБА_8 . В обґрунтування своїх апеляційних вимог вказує, що в діях обвинуваченого відсутній склад кримінального правопорушення, і його вина в інкримінованому йому злочині не доведена. Вказує, що ОСОБА_8 залишився працювати у ВК на посаді інженера інформації та зв`язку, оскільки у нього було бажання зберегти, створену ним інфраструктуру в цій установі, він виконував вироки, стосовно осіб, що перебували в ВК, винесені судами України, а не терористичною організацією «ДНР». З наказом про залишення ВК №120 та переміщення до м. Маріуполя його ніхто не ознайомив, керівництво пенітенціарної служби не забезпечило його працевлаштування. Зауважує, що ВК № 120 входить до складу Держаної пенітенціарної служби України, а не «ДНР», тому обвинувачення ОСОБА_8 за ст. 258-3 ч.1 КК України є безпідставним.
Захисник наголошує на тому, що «ДНР» на державному рівні не визнана терористичною організацією, тому і обвинуваченого не може бути притягнено до відповідальності в інкримінованому слідством злочині. Враховуючи наведене, захисник вважає, що ОСОБА_8 слід виправдати.
В своїй апеляції прокурор просить вирок суду скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 більш суворе покарання в виді 8 років позбавлення волі.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, можливе лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступень тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного. Вважає, що суд ці вимоги порушив, оскільки необґрунтовано визнав пом`якшуючою обставиною «активне сприяння розкриттю злочину», оскільки ОСОБА_8 вину у вчиненому не визнав. Прокурор зазначає, що інші обставини, які були враховані судом у якості пом`якшуючих, фактично є даними про особу обвинуваченого, та не знижують ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.
На думку прокурора, не врахував суд і ступінь суспільної небезпечності, вчиненого обвинуваченим злочину, який є особливо тяжким кримінальним правопорушенням проти громадської безпеки, обставини та час його вчинення. Враховуючи вищевикладене, суд безпідставно при призначенні покарання ОСОБА_8 застосував вимоги ст.69 КК України та призначив обвинуваченому занадто м`яке покарання.
У доповненнях до апеляційної скарги, прокурор вказав, що суд у вироку не мотивував свої висновки щодо додаткового покарання, передбаченого ст. 258 -3 ч.1 КК України в виді конфіскації майна та не прийняв рішення з цього приводу. Просив постановити по справі новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання в виді 8 років позбавлення волі без конфіскації належного обвинуваченому майна.
Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав свою апеляцію, апеляційні вимоги захисника не визнав, захисника та обвинуваченого, які просили апеляційні вимоги захисника задовольнити та постановити виправдувальний вирок, у задоволенні апеляції прокурора відмовити, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляція прокурора підлягає задоволенню частково, а апеляція захисника задоволенню не підлягає з наступних підстав.
З матеріалів кримінального провадження та пояснень самого обвинуваченого ОСОБА_8 вбачається, що він перебував на державній службі, а саме проходив службу в управлінні Державної пенітенціарної служби України, та був звільнений з посади капітана внутрішньої служби, старшого інженера відділу інженерно-технічних засобів охорони, зв`язку та інформатизації Волноваської виправної колонії № 120
30 вересня 2014 року з вислугою років - 15 років 08 місяців 29 днів ( а/c 77) у жовтні 2014 року.
З обставин, встановлених судом, зокрема пояснень свідків - ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , які співпрацювали з обвинуваченим в Волноваської виправної колонії № 120 вбачається, що до відома всього особового складу колонії в вересні 2014 року довели зміст наказу управління Державної пенітенціарної служби України № 184 від 19.08.14 року (а/с 76) про необхідність переїзду з окупованої території до м. Маріуполя з метою подальшого працевлаштування на службу на території України, після чого всі працівники колонії, які не зрадили інтересам служби переїхали на територію України та отримали роботу.
В той самий час, обвинувачений свідомо залишився на окупованій «ДНР» території та продовжив службу в ВК № 120 під керівництвом «ДНР». Ці обставини, підтверджуються довідкою, про службу в «ДНР» на посаді начальника відділу інженерно-технічних засобів охорони Волноваської ВК № 120, виданою ОСОБА_8 , з метою перетинання лінії розмежування території України та «ДНР» (а/с 38) та не заперечуються самим обвинуваченим, який в суді визнав, що з серпня 2014 року служив на цій посаді в ВК № 120 під керівництвом посадових осіб «ДНР» та отримував заробітну плату, оскільки інший вибір він не міг зробити через складні матеріально-побутові умови.
Ці обставини, на думку колегії суддів, спростовують апеляційні твердження захисника про те, що ОСОБА_8 не було відомо про існування наказу управління Державної пенітенціарної служби України № 184 від 19.08.14 року про необхідність переїзду на територію підконтрольну Україні та, в свою чергу, підтверджують обставини, встановлені слідством та обвинуваченням про свідомі умисні дії ОСОБА_8 , спрямовані на подальше проходження служби в «ДНР», тобто сприянню діяльності терористичній організації.
Апеляційні доводи захисника стосовно того, що з жовтня 2014 року з часу окупації ДНР с. Оленівка, ОСОБА_8 продовжував нести службу у ВК № 120 на користь держави Україна, сумлінно виконував свої функціональні обов`язки по охороні осіб, засуджених до позбавлення волі судами України, охороняв майно установи виконання покарань України, спростовуються наведеними доказами та не впливають на правову кваліфікацію дій обвинуваченого.
За результатами апеляційного розгляду, колегія суддів не погоджується і з апеляційними доводами захисника, в частині того, що «ДНР» не визнана та не являється терористичною організацією, оскільки це формування, створене на території Донецької області на початку квітня 2014 р., має стійку, організовану структуру військового типу, єдиноначальність, підпорядкованість чітку ієрархічність, дисципліну, члени цієї організації мають у своєму розпорядженні сукупність технічних пристроїв та засобів, що застосовуються для ураження живої сили, техніки, споруджень та інших цілей, у тому числі вогнепальну зброю, важке військове озброєння та техніку. Основною метою її діяльності є насильницька зміна та повалення конституційного ладу, захоплення державної влади в Україні, а також зміна меж території і державного кордону України, встановлення своєї терористичної псевдовлади, вчинення терористичних актів, диверсій, військове протистояння правоохоронним органам та Збройним силам України, органам державної влади, фізичне знищення їх особового складу, залякування населення, захоплення адміністративних будівель органів державної влади і місцевого самоврядування та вчинення інших тяжких і особливо тяжких злочинів, що призводить до дестабілізації суспільно-політичної ситуації у державі. Всі перелічені ознаки в сукупності є загальновідомими та на думку колегії суддів, дають об`єктивні підстави вважати «ДНР» терористичною організацією у межах правової кваліфікації, передбаченої ст. 258 3 ч.1 КК України.
Наведені докази були ретельно досліджені, проаналізовані судом першої інстанції, їм була дана належна правова оцінка та дії обвинуваченого були правильно кваліфіковані як умисні дії, що виразилися у сприянні терористичній організації «ДНР» за ст. 258-3 ч.1 КК України.
Приймаючи рішення за апеляційними вимогами прокурора про призначення обвинуваченому більш суворого покарання, колегія суддів вважає їх такими, що не підлягають задоволенню, та вважає, що міра покарання, призначена судом ОСОБА_8 з застосуванням ст. 69 КК України відповідає вимогам ст. 50 ч.2, ст.65 КК України, є необхідною та достатньою для його виправлення, запобігання вчиненню інших злочинів як ним, так і іншими особами.
Колегія суддів вважає, що суд, при призначенні покарання повною мірою врахував ступінь тяжкості та суспільної небезпечності вчиненого обвинуваченим злочину, який віднесено до особливо тяжких, проте обґрунтовано зважив на обставини його вчинення, характер пасивних дій ОСОБА_8 по сприянню діяльності «ДНР», який залишився працювати за попереднім місцем роботи, незважаючи на окупацію місцевості та захват державної установи виконання покарань терористичною організацією, час вчинення злочину обвинуваченим, який особисто не приймав участі в організації або виконанні насильницьких дій терористів або військовому протистоянні правоохоронним органам та ЗС України.
Колегія суддів також погоджується з висновками суду про те, що ОСОБА_8 активно сприяв розкриттю злочину, що слід визнати обставиною пом`якшуючою покарання обвинуваченого, оскільки він послідовно як під час слідства, так і в суді повідомляв обставини вчинення ним кримінального правопорушення, не змінюючи змісту своїх пояснень, не ухилявся від проведення слідчих дій, видавши працівникам правоохоронних органів документи та предмети, які цікавили слідство.
Позиція засудженого, викладена в суді та в апеляції стосовно того, що, на його думку, він охороняв майно ВК № 120, яка є державною установою України та забезпечував охорону осіб, засуджених судами України, на думку колегії суддів, обумовлена його правовою необізнаністю та не спростовую того, що обвинувачений активно сприяв розкриттю злочину, тому апеляційні твердження прокурора в цій частині колегія суддів вважає безпідставними.
На думку колегії суддів, призначаючи обвинуваченому основне покарання з застосуванням ст. 69 КК України нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією статті КК України за вчинений злочин, суд обґрунтовано врахував в якості обставин, пом`якшуючих покарання обвинуваченого, наявність на його утриманні двох неповнолітніх дітей, позитивну характеристику за місцем проживання, те, що він раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, з чим погоджується і колегія суддів.
Апеляційні вимоги прокурора в частині вирішення питання про додаткове покарання, передбачене ст. 258-3 ч.1 КК України в виді конфіскації майна, підлягають задоволенню, оскільки це додаткове покарання, передбачене ст. 258-3 ч.1 КК України, як альтернативне. У вироку не було мотивоване рішення суду про застосування цього покарання, судом не було прийнято рішення з цього приводу і в резолютивній частині вироку, тому колегія суддів вважає, що апеляційні вимоги прокурора про застосування до ОСОБА_8 покарання в виді позбавлення волі без конфіскації майна, що є власністю обвинуваченого, підлягають задоволенню, а вирок в цій частині підлягає зміні.
Керуючись вимогами ст. 405,407 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора - задовольнити частково.
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 - залишити без задоволення.
Вирок Волноваського районного суду Донецької області від 14 вересня 2015 року, постановлений щодо ОСОБА_8 - змінити.

ОСОБА_8 вважати засудженим за ст. 258-3 ч.1 КК України до покарання з застосуванням ст. 69 КК України в виді чотирьох років позбавлення волі з відбуттям покарання в кримінально - виконавчій установі закритого типу без конфіскації майна.

В іншій частині вирок Волноваського районного суду Донецької області від 14 вересня 2015 року, постановлений щодо ОСОБА_8 залишити без зміни.

Судді: