АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
16 вересня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря ОСОБА_4
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з середньою освітою, який не працює, не одружений, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України,за участю :
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 15 серпня 2015 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, та призначено йому покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробовуванням, з встановленням іспитовий строку терміном на 1 (один) рік та на підставі ст. 76 КК України зобов`язано не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органів кримінально виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи або навчання, з`являтись для реєстрації в органи кримінально виконавчої інспекції.Згідно з вироком суду, під час судового розгляду встановлено, що ОСОБА_5 , незаконно зберігав при собі, без мети збуту, особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс загальна маса якого (в перерахунку на суху речовину) складає 15,91 г. Зазначений наркотичний засіб ОСОБА_5 незаконно придбав для власного вживання, перебуваючи у с. Чабани Київської області, в невстановлений слідством час, у невстановленої слідством особи, за ціною 120 гривень, без мети збуту та став незаконно зберігати при собі, а потім маршрутним таксі міжміського сполучення перевіз до міста Києва.

Справа № 11-кп/796/1644/2015
Категорія: ч. 1 ст. 309 КК України
Головуючий у суді першої інстанції ОСОБА_7
Доповідач ОСОБА_1
21.05.2015 року, приблизно о 13 годині 30 хвилин, ОСОБА_5 перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Симиренка, 25-А, був зупинений працівниками міліції з метою перевірки документів, і в ході особистого огляду, проведеного з добровільної згоди ОСОБА_5 , з лівої кишені куртки, у яку він був одягнутий, було виявлено та вилучено прозорий поліетиленовий пакет з пазовим замком, всередині якого знаходилась подрібнена речовина зеленого кольору та згорток грошової купюри номіналом 1 гривня, всередині якого також знаходилась подрібнена речовина зеленого кольору, які згідно висновку експерта НДЕКЦ при ГУМВС України в м. Києві № 1662х від 11.06.2015 року є особливо небезпечним наркотичним засобом канабісом, маса якого (в перерахунку на суху речовину) становить 15,52 г та 0,39 г. Загальна маса канабісу (в перерахунку на суху речовину) складає 15,91 г.
Не погодившись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Святошинського районного суду м. Києва від 15 липня 2015 року змінити в частині призначеного покарання, застосувати положення ч. 4 ст. 309 КК України та звільнити його від кримінальної відповідальності, закривши кримінальне провадження щодо нього.

При цьому апелянт зазначає, що протягом досудового слідства та під час судового розгляду визнав себе винуватим та щиро розкаявся у вчиненому, допомагав слідству та суду в розслідуванні злочину, раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався. В той же час, суд першої інстанції не врахував його пояснень відносно того, що він звернувся до лікувального закладу та розпочав лікування від наркоманії, але у зв`язку з тим, що у медичному закладі існує певна черговість, не мав можливості розпочати лікування вчасно та надати суду відповідну довідку. Як тільки надійшла його черга, він пройшов повний курс лікування від наркоманії в Київській міській клінічній наркологічній лікарні «Соціотерапія» (наркотичне відділення № 1), яка знаходиться за адресою : пров. Деміївський, 5, м. Київ, та отримав довідку про проходження лікування.
Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого, котрий підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, доводи прокурора, котрий заперечував проти задоволення апеляційної скарги, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів, приходить до наступного.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України судом першої інстанції визнано недоцільним дослідження інших доказів, крім допиту обвинуваченого та дослідження матеріалів, які характеризують його особу і в силу положень ч. 3 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції обмежений оцінкою цих же доказів.

При прийнятті рішення про розгляд кримінального провадження на підставі положень ч. 3 ст. 349 КПК України, суд першої інстанції з`ясував, чи правильно розуміють учасники судового провадження зміст обставин, які ніким не оспорюють ся, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Виконання цих вимог закону судом щодо ОСОБА_5 підтверджується журналом судового засідання, його технічним записом та особистим підписом ОСОБА_5 на бланку роз`яснення йому змісту ст. 349 КПК України (а.с.22).
Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 309 КК України, як незаконне придбання, перевезення та зберігання наркотичних засобів, без мети збуту, ніким не ставиться під сумнів і виходячи з вищенаведених вимог КПК України не може бути переглянута апеляційним судом.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції під час призначення покарання не врахував його пояснення відносно того, що він звернувся до лікувального закладу та розпочав лікування від наркоманії, а у зв`язку з тим, що у медичному закладі існує певна черговість, не мав можливості пройти лікування вчасно, не узгоджується з показаннями обвинуваченого, які він давав в суді першої інстанції, де ОСОБА_5 пояснював про те, що ним лише з`ясовувалась можливість такого лікування, але він не говорив про початок ним лікування, та не надав на підтвердження цього ніяких доказів. Згідно довідки, пред`явленої обвинуваченим у суді апеляційної інстанції, він пройшов повний курс лікування від наркоманії в Київській міській клінічній наркологічній лікарні «Соціотерапія» з 30.07.2015 року по 14.08.2015 року, тобто вже після постановлення вироку. При цьому ОСОБА_5 пояснив, що він не може надати будь-яких доказів на підтвердження того, що він був поставлений на чергу для лікування до постановлення вироку.
Відповідно до положень п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року №4№ «Про судову практику у справах про злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів» особа повинна вчинити дії зазначені в ч.4 ст.309 КК України до закінчення судового слідства.
Таким чином, на час закінчення судового слідства у суді першої інстанції ОСОБА_5 не надав будь - яких доказів того, що він добровільно звернувся до лікувального закладу і розпочав лікування, як відсутні такі докази і на час апеляційного розгляду. Проходження ОСОБА_5 курсу лікування після постановлення щодо нього вироку суду не свідчить про добровільність цього та розцінюється колегією суддів як намагання обвинуваченого уникнути покарання за вчинене.
Покарання обвинуваченому призначено відповідно до вимог ст. 65 КК України, при цьому судом першої інстанції враховано ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії середньої тяжкості, та обставини його скоєння, відомості про особу обвинуваченого, зокрема те що він раніше не судимий, не одружений, не працює, має постійне місце проживання, характеризується посередньо. Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_8 , судом визнано щире каяття, обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено.
Правильно врахувавши зазначені обставини в їх сукупності, в тому числі й ті, на які посилається ОСОБА_8 у своїй апеляційній скарзі, суд першої інстанції прийшов до вірних висновків як щодо виду та розміру покарання, так і відносно того, що виправлення, перевиховання обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів можливе без його ізоляції від суспільства, та на підставі ст. 75 КК України звільнив останнього від відбування призначеного покарання з випробуванням, і, на думку колегії суддів, таке покарання не є занадто суворим або не справедливим для обвинуваченого.
Виходячи з викладеного, колегія суддів не вбачає підстав звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності на підставі ч. 4 ст. 309 КК України, а тому його апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404,405, 407 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Святошинського районного суду м. Києва від 15 липня 2015 року щодо ОСОБА_5 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга на дану ухвалу може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Судді:
_______________ _______________ _______________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3