Справа № 500/7583/15-к
Провадження № 1-кп/500/171/16
ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про повернення обвинувального акта прокурору
01 лютого 2016 року м. Ізмаїл

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_3 ,
захисник ОСОБА_4 ,
обвинувачений ОСОБА_5 ,
потерпілий ОСОБА_6 ,
представник потерпілого ОСОБА_7 ,
провівши в місті Ізмаїлі Одеської області відкрите підготовче судове засідання у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0002508, за обвинуваченням

ОСОБА_5 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Перемишль, Польща, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,

встановив:
28 грудня 2015 року до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області надійшов обвинувальний акт з додатками у цьому кримінальному провадженні, ухвалою від 29 грудня 2015 року було призначено підготовче судове засідання.

В підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 , потерпілий ОСОБА_6 та його представник ОСОБА_7 висловили думки про можливість призначення судового розгляду, а обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_4 зазначили, що обвинувальний акт не відповідає вимогам п. п. 3, 9 ч. 2 ст. 291 КПК, а тому підлягає поверненню прокурору. Так, захисник ОСОБА_4 вказала, що в обвинувальному акті не вірно зазначена адреса проживання потерпілого, а також те, що в обвинувальному акті не зазначене місце його затвердження та дана його складання. Крім того, прокурор та представник потерпілого заявили клопотання про виклик певних осіб для допиту, а захисник ОСОБА_4 заявила клопотання про витребування певних документів.

Суд, заслухавши думки учасників судового провадження, дослідивши обвинувальний акт з додатками, дійшов висновку, що він на підставі п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України підлягає поверненню прокурору як такий, що не відповідає вимогам КПК України.

Так, відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Згідно п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим, у тому числі, у ст. 291 КПК України.

Відповідно ж до положень п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посилання на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Європейський суд з прав людини (далі Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті п/п. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17.07.97) (далі Конвенція), вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», №9783/82, п.79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» (ВП), №25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Не вдаючись до вирішення питань, що підлягають вирішенню під час судового розгляду, а лише перевіряючи обвинувальний акт на відповідність вимогам КПК, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, оскільки фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, викладені неповно та не відповідають правовій кваліфікації кримінального правопорушення, яка в свою чергу не відповідає посиланню на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, у зв`язку з чим формулювання обвинувачення ОСОБА_5 є неконкретним та порушує гарантоване п/п. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції його право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції.

Так, відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_5 обвинувачуються в тому, що він за допомогою металевої арматури завдав потерпілому два удари в область голови та ще один удар металевою арматурою в область нижньої щелепи зліва, в результаті чого потерпілому були спричинені тілесні ушкодження, які згідно висновку експерта відносяться до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень, що спричинило тривалий розлад здоров`я понад 21 день, а правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність зазначена за ч. 1 ст. 122 КК України за ознаками умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження. Однак, ані виклад фактичних обставин, ані правова кваліфікація кримінального правопорушення взагалі не містять посилань на обов`язкові ознаки отриманих потерпілим тілесних ушкоджень.

Так, частина перша ст. 122 КК України не тільки передбачає відповідальність за умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, а й розкриває поняття та наводить обов`язкові ознаки такого ушкодження, в тому числі альтернативні.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 122 КК України умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження це умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я або значну стійку втрату працездатності менш як на одну третину.

А як вже було наведено, виклад фактичних обставин та правова кваліфікація кримінального правопорушення не містить відомостей про обов`язкову ознаку середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто те, що воно не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України.

З викладеного випливає, що особою, яка складала обвинувальний акт, неповно та неточно викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, а також неточно зазначена правова кваліфікація кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, що тягне за собою неконкретність у формулюванні обвинувачення в розумінні п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, а за правилами ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про наявність обставин, що перешкоджають судовому розгляду обвинувального акту щодо ОСОБА_5 . Крім того, неповний та неточний виклад фактичних обставин кримінального правопорушення та неповна кваліфікація кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, порушує гарантоване п/п. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції право обвинуваченого бути поінформованим про характер і причини обвинувачення у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції.

З урахування засади змагальності кримінального провадження, суд позбавлений можливості призначити судовий розгляд за цим обвинувальним актом, складеним з грубими порушеннями вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України щодо викладу фактичних обставин кримінального правопорушення та правової кваліфікації кримінального правопорушення, оскільки з самого початку судового розгляду не буде зрозуміло від якого обвинувачення обвинувачений має захищатися. Статтею 338 КПК України передбачена можливість зміни обвинувачення, у тому числі з метою зміни правової кваліфікації, однак це є правом прокурора, а не обов`язком, а відповідно до ч. 3 ст. 26 КПК України суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що внесені на його розгляд сторонами та віднесені до його компетенції цим Кодексом. Тому, з урахуванням того, що в силу ст. 22 КПК України підтримання державного обвинувачення в суді здійснюється лише прокурором, і без зазначення в повному обсязі фактичних обставин та деталей вчинення кримінального правопорушення в обвинувальному акті суд буде позбавлений можливості виконати вимоги ст. 337 КПК України щодо меж судового розгляду.

Суд також погоджується і з доводами захисника обвинуваченого про те, що обвинувальний акт крім того ще й не відповідає вимогам п. п. 3, 9 ч. 2 ст. 291 КПК України.

Так відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 291 КПК обвинувальний акт має містити анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство). Однак в порушення зазначеної норми в обвинувальному акті не точно зазначене місце проживання потерпілого ОСОБА_6 . Так, в обвинувальному акті зазначено, що він проживає по вулиці Белінського, але в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 зазначив, що він проживає по провулку, а не по вулиці, Белінського.

Також відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 291 КПК обвинувальний акт має містити відомості про дату та місце його складання та затвердження, але в порушення цієї вимоги закону в обвинувальному акті не зазначені дата його складання та місце його затвердження.

Таким чином, у зв`язку з тим, що обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України, зокрема п. п. 3, 5, 9 ч. 2 ст. 291 КПК України, суд дійшов висновку, що він в силу п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України підлягає поверненню прокурору, у зв`язку з чим клопотання прокурора та представника потерпілого про виклик певних осіб для допиту, а також клопотання захисника про витребування певних документів на підставі ч. 1 ст. 315 КПК підлягають залишенню без розгляду.

Керуючись ст. ст. 314, 370 372 КПК України, суд

ухвалив:
Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, повернути прокурору Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області для усунення протягом розумного строку вказаних в ухвалі виявлених недоліків.

Клопотання прокурора ОСОБА_3 та представника потерпілого ОСОБА_7 про виклик певних осіб для допиту та клопотання захисника ОСОБА_4 про витребування певних документів залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області через Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Апеляційним судом Одеської області.

СУДДЯ

Ізмаїльського міськрайонного суду ОСОБА_1