АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія ч.2 ст. 125 КК України -НТ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2012 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого Корсун О.М.

Суддів: Герасименко В.М., Мілаша С.П.

за участю

представника потерпілої - адвоката ОСОБА_2

захисника - адвоката ОСОБА_3

виправданої ОСОБА_4

потерпілої ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтава кримінальну справу за апеляцією потерпілої ОСОБА_5 на вирок Київського районного суду м. Полтави від 21 листопада 2011 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка Вінницької обл., громадянка України, пенсіонерка, мешканка АДРЕСА_1,

виправдана за ч.2 ст.125 КК України.

В задоволенні цивільного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди відмовлено.

ОСОБА_4 згідно матеріалів кримінальної справи обвинувачується в тому, що 17 травня 2010 року близько 09 год. 00 хв. ранку по пров. Заячому, 8 в м. Полтаві зі своїм співмешканцем ОСОБА_6 (кримінальна справа щодо якого закрита на підставі п. 8 ст. 6 КПК України у звязку з його смертю) умисно на грунті неприязних стосунків нанесли удари по голові своїй сусідці по підїзду ОСОБА_5, в результаті чого заподіяли тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми та струсу головного мозку, які відносяться до легких-з короткочасним розладом здоровя.

Виправдовуючи ОСОБА_4 суд у вироку вказав, що її винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України в ході судового розгляду не доведена, а показання ОСОБА_5 щодо події скоєного та механізму спричинення їй тілесних ушкоджень ОСОБА_4 є суперечливими і не підтверджені іншими доказами.

В апеляції потерпіла ОСОБА_5 просить вирок скасувати та постановити новий вирок, яким засудити ОСОБА_4 за ч.2 ст.125 КК України та стягнути із останньої на її користь 632 грн. 83 коп. матеріальної шкоди та 30 000 грн. моральної шкоди. При цьому в апеляції потерпіла вказує на те, що суд виправдовуючи ОСОБА_4, допустив суттєву неповноту та однобічність в дослідженні матеріалів справи, та прийняв рішення яке не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки виправдовуючи ОСОБА_4 посилався на показання свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9, які в судовому засіданні показали, що не бачили, як ОСОБА_4 чи ОСОБА_6 били її, але зазначені свідки могли і не бачити саме побиття, оскільки вийшли після того, як почули її крик. Крім того суд не дав належної оцінки медичним документам, висновку експерта та не допитав в якості свідків лікарів, які надавали їй медичну допомогу і дільничного, який допоміг їй написати заяву в міліцію. Посилання суду на те, що при судово-медичному обстеженню,у неї не виявлено тілесних ушкоджень суперечить висновку судово-медичного експерта.

Інші учасники судового процесу вирок не оскаржили.

Заслухавши доповідь судді, думку потерпілої та її представника які підтримали доводи апеляції та просили її задовольнити, виправдану та її захисника, які просили апеляцію залишити без задоволення, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобовязаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Оцінюючи показання потерпілої ОСОБА_5 суд першої інстанції дійшов висновку, що суперечності в її показаннях є істотними.

Колегія суддів вважає висновки суду правильними і належним чином обґрунтованими.

Як вбачається з матеріалів справи виправдана ОСОБА_4 в суді першої інстанції показала, що вони з ОСОБА_5 знаходяться в неприязних стосунках із-за того, що остання проживаючи поверхом вище, на підвіконні своєї квартири годує голубів, які постійно забруднюють її вікна. 17.05.2010 р. близько 09 год. вона із ОСОБА_6 піднялися до квартири потерпілої, щоб в черговий раз зробити їй зауваження з приводу вище зазначеного, на їх дзвінок ОСОБА_5 відчинила двері та побачивши їх , почала двері швидко закривати, але ОСОБА_6 ногою притримав двері, потерпіла нанесла йому удар ногою і він схопив її за ногу. При цьому потерпіла почала голосно кричати, і коли на її крик вийшли сусіди, то ОСОБА_6 відпустив її ногу. Ні вона, ні ОСОБА_6 ударів потерпілій не наносили.

Наведені показання обєктивно підтверджуються, не суперечать і є взаємоузгодженими із показаннями свідків які були допитані судом першої інстанції за клопотанням потерпілої, зокрема ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9.

Свідок ОСОБА_7 стверджувала, що являється сусідкою ОСОБА_5, 17.05.2010 року перебуваючи вдома почула крик у підїзді. Вийшовши з квартири побачила, як ОСОБА_6 тримав за ногу ОСОБА_5, яка кричала, але ні ОСОБА_6 ні ОСОБА_4 не наносили потерпілій ударів, і на її запитання, що трапилось потерпіла не говорила, що її били.

Свідок ОСОБА_8 показала, що перебуваючи 17.05.2010 року вдома почула крик у підїзді і відразу вийшла із своєї квартири і побачила ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, яка була в своїй квартирі двері якої були привідчинені, зайшовши до неї, щоб зясувати, що сталося, ОСОБА_5 пояснила, що виник конфлікт через голубів, її тримав за ногу ОСОБА_6, про те, що її останній чи ОСОБА_4 били їй не говорила. Крім того, того ж дня о 14 год. до неї прийшла потерпіла з пляшкою коньяку , і під час її розлиття з потерпілою остання не говорила, що її били і тілесних ушкоджень на її тілі не було.

Аналогічні показання в суді першої інстанції дала свідок ОСОБА_9.

Крім того з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 була на прийомі у травмпункті 17.05.2010 р. о 18 год. де було проведено її огляд і встановлено діагноз закрита черепно-мозкова травма, що підтверджується довідкою № 9279 (а.с. 146). Крім цього, акт судово- медичного дослідження (обстеження) № 1121 був складений експертом 11.06.2010 р. (а.с. 3) вже після того як ОСОБА_5 09.06.2010 р. надала вказану довідку та амбулаторну карту, в якій мається запис лікаря невролога від 25 травня 2010 року про те, що при огляді ОСОБА_5 скаржилась на головні болі в лобно-тімянній області, головокружіння, загальну слабкість і з її слів 18.05.2010 р. близько 09 год. була побита сусідом. ОСОБА_5 призначено лікування яке вона проходила вдома.

Вищевказані дані були враховані і у висновку експерта № 395 від 02.03.2011 року при визначенні ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, спричинених ОСОБА_5 (а.с. 71-73).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно прийняв показання свідків як належні докази по справі і не довіряти цим показанням підстав не встановлено, посилання потерпілої на те, що свідки могли і не бачити сам момент побиття її ОСОБА_4 є необгрунтованими, а тому прийнятими до уваги бути не можуть.

Посилання ОСОБА_5 в апеляції про необхідність допиту в якості свідків лікарів, які надавали їй медичну допомогу та дільничного, який допоміг написати їй заяву в міліцію про її побиття не заслуговують на увагу, оскільки останні не були очевидцями подій на які вказує потерпіла, а можуть лише дати пояснення, щодо її стану який лікарями зафіксований у медичній документації (а.с. 3-4; 71-73; 136-146), а дільничним інспектором по зазначеній заяві винесена постанова про відмову в порушенні кримінальної справи (а.с. 5). Зазначені докази судом першої інстанції досліджувалися і їм дано правову оцінку. Тому показання вказаних свідків не впливають на правильність постановленого вироку щодо ОСОБА_4.

Посилання потерпілої в апеляції про допущену по справі однобічність та неповноту судового слідства є безпідставним, оскільки згідно ст. ст. 27, 267 КПК України потерпілому належить право підтримувати обвинувачення у суді, отже надавати докази винуватості ОСОБА_4 покладено на ОСОБА_5, а всі надані нею докази судом першої інстанції були досліджені.

Сам факт встановлення у ОСОБА_5 легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоровя (а.с. 71-73) не свідчить про те, що саме виправдана ОСОБА_4 заподіяла вказані тілесні ушкодження.

З огляду наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недоведеність спричинення ОСОБА_4 тілесних ушкоджень ОСОБА_5 та обґрунтовано виправдав її за ч. 2 ст. 125 КК України з цих підстав.

Враховуючи вищевикладене не підлягають задоволенню і вимоги ОСОБА_5 про задоволення її цивільного позову.

За таких обставин колегія суддів дійшла переконання, що вирок суду слід залишити без зміни, а апеляцію - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Вирок Київського районного суду м. Полтави від 21 листопада 2011 року щодо ОСОБА_4 залишити без змін, а апеляцію потерпілої ОСОБА_5 - без задоволення.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_10 ОСОБА_11