Провадження №1-кп/761/36/2015
В И Р О К
іменем України
07 грудня 2015 року Шевченківський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарях ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

з участю прокурорів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

захисника ОСОБА_12 ,

потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,

ОСОБА_15 ,

представника потерпілого ОСОБА_16 ,

обвинуваченого ОСОБА_17 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №420 131 101 000 007 70 від 07 жовтня 2013 року, відносно

ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з неповною середньою освітою, неодруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого та засудженого:

1)03 березня 2004 року Шевченківським районним судом м. Києва за ч.3 ст. 185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;

2)21 травня 2007 року Шевченківським районним судом м. Києва за ч.3 ст. 185 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі;

3)22 грудня 2011 року Березанським міським судом Київської області за ч.2 ст. 307 КК України до 5 років позбавлення волі з випробуванням строком на 3 роки,

за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 187, ч.1 ст. 119, ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 187 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_17 30 вересня 2011 року, приблизно о 05 годині 00 хвилин, знаходячись поблизу будинку № 3, що по вул. Грекова в м. Києві, помітив раніше невідому йому ОСОБА_14 , яка прямувала до місця своєї роботи. В цей момент ОСОБА_17 переслідуючи корисливі мотиви та бажаючи незаконно збагатитись за рахунок чужого майна, вирішив вчинити напад на ОСОБА_14 з метою заволодіння чужим майном, що їй належить.

Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, ОСОБА_17 підбіг до ОСОБА_14 та лівою рукою зірвав з її правого вуха золоту сережку, вартістю 300 гривень, після чого наніс декілька ударів руками в область голови, спричинивши останній тілесне ушкодження у вигляді забійної рани мочки правого вуха, яке згідно висновку експерта № 379/е від 29 лютого 2012 року відноситься до легкого тілесного ушкодження, що призвело до короткочасного розладу здоров`я на строк понад 6 діб, але менше ніж 21 добу (за критерієм тривалості розладу здоров`я), тобто застосовував насильство, яке є небезпечним для здоров`я потерпілої.

Після цього, ОСОБА_17 вихопив із рук ОСОБА_14 жіночу сумку, вартістю 60 гривень, в якій знаходились мобільний телефон марки «Nokia7390», вартістю 2000 гривень, з сім-карткою оператора мобільного зв`язку «Київстар», вартістю 25 гривень, на балансовому рахунку якої було 22 гривні, а також банківська картка «Укрсіббанк», яка матеріальної шкоди для потерпілої не становить, та гроші в сумі 150 гривень, а всього на загальну суму 2557 гривень.

Після чого ОСОБА_17 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, завдавши потерпілій ОСОБА_14 матеріального збитку на загальну суму 2557 гривень.

Таким чином, ОСОБА_17 вчинив напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, яке є небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.187 КК України.
Крім цього, 02 січня 2012 року, приблизно о 00 годині 20 хвилин, коли ОСОБА_17 знаходився у приміщенні магазину, розташованого по вул. Дорогожицькій, 17 в м. Києві, у нього виник словесний конфлікт з раніше не знайомими йому ОСОБА_18 та ОСОБА_15 , які перебували у той час у стані алкогольного сп`яніння.

При цьому, ОСОБА_18 запропонував ОСОБА_17 для з`ясування стосунків вийти з приміщення магазину на вулицю. Погодившись на дану пропозицію ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_15 вийшли з приміщення вищевказаного магазину та пішки прослідували у двір будинку АДРЕСА_3 . При цьому, ОСОБА_15 залишився стояти біля під`їзду № 2 вищевказаного будинку, а ОСОБА_17 та ОСОБА_18 відійшли від нього на деяку відстань та зупинились між будинками АДРЕСА_4 . При цьому, ОСОБА_17 побачивши, що ОСОБА_18 перебуває в стані алкогольного сп`яніння наніс ОСОБА_18 кулаками обох рук декілька ударів по обличчю, не передбачаючи можливості настання смерті іншої особи, ОСОБА_18 , від вчиненого ним діяння, хоча повинен був і міг її передбачити. Внаслідок останнього удару в обличчя потерпілий ОСОБА_18 втратив рівновагу та відбулося падіння потерпілого на землю, при цьому ОСОБА_18 вдарився головою та, відповідно до акту судово-медичної (комісійної) експертизи № 164-2013/о від 15.01.2014, отримав наступні тілесні ушкодження:

Садно на передній поверхні лівого колінного суглобу, синці на задній поверхні правої кисті, простяжний синець на переднє-внутрішній поверхні лівого передпліччя, чисельні смугасті синці на всьому протязі переднє-внутрішньої поверхні лівого плеча, які відносяться до легкого тілесного ушкодження (за критерієм тривалості розладу здоров`я).

Синець в лобній ділянці зліва, з наявністю на його тілі садна з крововиливом в підлягаючи м`які тканини лобної області зліва, садно в лобно-скроневій ділянці справа, крововилив в м`які тканини правої лобно-тім`яно-скроневої ділянки, які відносяться до легких тілесних ушкоджень (за критерієм тривалості розладу здоров`я).

Синець на всьому протязі лівої вушної раковини, простяжний синець в скронево-потиличній ділянці зліва, крововилив в м`які тканини лівої тім`яно-скроневої ділянки, синець в правій навколоочній ділянці з наявністю на його тлі на верхній повіці ока рваної рани, синець та садна в правій щелепно-виличній ділянці, лінійний перелом обох тем`яних кісток, потиличної кістки та правої скроневої кістки, внутрішньо-мозкові ушкодження (крововилив під тверду мозкову оболонку в ділянці випуклої поверхні правої півкулі головного мозку, обмежено-дифузний крововилив під м`яку мозкову оболонку на обох півкулях мозку, на базальній поверхні та в ділянці полюсів обох лобних часток, крововилив в речовину головного мозку) у своїй сукупності складають черепно-мозкову травму та відносяться до тяжкого тілесного ушкодження (за критерієм небезпеки для життя), що призвело до смерті потерпілого.

Таким чином, ОСОБА_17 вчинив вбивство через необережність, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 119 КК України.

Крім цього 02 січня 2012 року приблизно о 00 годині 20 хвилин, коли ОСОБА_17 знаходився у приміщенні магазину, розташованого по АДРЕСА_5 , у нього виник словесний конфлікт з раніше не знайомими йому ОСОБА_18 та ОСОБА_15 , які перебували у той час у стані алкогольного сп`яніння.

При цьому, ОСОБА_18 запропонував ОСОБА_17 для з`ясування стосунків вийти з приміщення магазину на вулицю. Погодившись на дану пропозицію ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_15 вийшли з приміщення вищевказаного магазину та пішки прослідували у двір будинку АДРЕСА_3 . При цьому, ОСОБА_15 залишився стояти біля під`їзду № 2 вищевказаного будинку, а ОСОБА_17 та ОСОБА_18 відійшли від нього на деяку відстань та зупинились між будинками АДРЕСА_4 . При цьому, ОСОБА_17 побачивши, що ОСОБА_18 перебуває в стані алкогольного сп`яніння наніс ОСОБА_18 кулаками обох рук декілька ударів по обличчю, не передбачаючи можливості настання смерті іншої особи, ОСОБА_18 , від вчиненого ним діяння, хоча повинен був і міг її передбачати, внаслідок останнього удару в обличчя потерпілий ОСОБА_18 втратив рівновагу та відбулося падіння потерпілого на землю, при цьому ОСОБА_18 вдарився головою та, відповідно до акту судово-медичної (комісійної) експертизи № 164-2013/о від 15.01.2014, отримав комплекс тілесних ушкоджень, описаних вище у даному вироку.

Після цього у ОСОБА_17 , який побачив, що у ОСОБА_18 , внаслідок його падіння, з кишені одягу випав мобільний телефон, виник протиправний умисел, спрямований на повторне таємне викрадення чужого майна, а саме зазначеного мобільного телефону.

Реалізуючи свій злочинний умисел, скориставшись тим, що його дії є непомітними для сторонніх осіб, ОСОБА_17 підняв з землі мобільний телефон ОСОБА_18 та поклав його до власної кишені, та тим самим таємно викрав чуже майно, яке належить останньому, а саме: мобільний телефон марки «Nokia 6700», вартістю 1977 гривень.

У подальшому ОСОБА_17 , разом з чужим майном, з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, завдавши ОСОБА_18 матеріального збитку на загальну суму 1977 гривень.

Таким чином, ОСОБА_17 повторно вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України.
Крім того, 02 січня 2012 року, приблизно о 00 годин 30 хвилин, ОСОБА_17 проходячи повз будинок № 1, що по вул. Шамрила в м. Києві, побачив раніше невідомого йому ОСОБА_19 та продовжуючи свою злочинну діяльність, вирішив вчинити напад на останнього з метою заволодіння його майном.

Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_17 , будучи особою, яка раніше вчинила розбій, підійшов до ОСОБА_19 та наніс йому кулаками обох рук декілька ударів по голові, внаслідок яких останній втратив свідомість та впав на землю. Тобто, ОСОБА_17 застосував до потерпілого насильство, що є небезпечним для життя та здоров`я в момент заподіяння, та призвело до втрати свідомості потерпілим.

В результаті нанесених ударів ОСОБА_17 спричинив ОСОБА_15 тілесні ушкодження, а саме: забійну рану верхньої губи зліва, злам виступаючої частини 1 зуба верхньої щелепи зліва та 2 зуба справа (на рівні шийки); синці на повіках обох очей, субкон`юнктивальний крововилив лівого ока, садна обличчя, кожне з яких згідно висновку експерта № 213/Е від 06 березня 2012 року відноситься до легкого тілесного ушкодження (по критерію тривалості розладу здоров`я).

Після цього, ОСОБА_17 , використовуючи безпорадний стан ОСОБА_15 , який в цей час лежав на землі, обшукав кишені одягу, в який був одягнутий останній, в результаті якого в одній із кишень виявив 300 гривень, які викрав.

Після чого, ОСОБА_17 разом з чужим майном з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд завдавши ОСОБА_19 матеріального збитку на загальну суму 300 гривень.

Таким чином, ОСОБА_17 будучи особою, яка раніше вчинила розбій, вчинив напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із насильством, яке є небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 187 КК України.
Обвинувачений ОСОБА_17 свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень не визнав повністю та суду пояснив, що в ніч з 29 на 30 вересня 2011 року він знаходився вдома у своєї дівчини ОСОБА_20 , з якою він проживав, а тому не міг вчинити напад на ОСОБА_14 .

Щодо подій, які стались в ніч з 01 на 02 січня 2012 року обвинувачений пояснив наступне. Так, ОСОБА_17 розказав суду, що ввечері 01 січня 2012 року він гуляв разом із своєю дівчиною ОСОБА_20 . На вул. Шамрила вони зайшли до магазину, де ОСОБА_20 стала розмовляти із продавцем. До магазину зайшов раніше незнайомий молодий чоловік, як в подальшому з`ясувалось ОСОБА_18 , та запропонував йому вийти на вулицю поговорити, на що він погодився і пішов за незнайомим, а за ним слідом пішов ще один невідомий ОСОБА_15 . Коли вони зайшли у двір та зупинились, ОСОБА_15 поряд вже не було. ОСОБА_18 нічого не пояснюючи зробив крок на зустріч і замахнувся на нього. Такі дії ОСОБА_18 він сприйняв як погрозу і вдарив його першим. При цьому він наніс ОСОБА_18 2-3 удари руками в область обличчя, від чого останній присів, але не падав. Потім він побачив, що за спиною ОСОБА_18 лежить мобільний телефон, який дуже схожий на його телефон, та підібрав його. Як пояснив обвинувачений, він забрав телефон, оскільки вважав, що це його власний телефон, який він випадково обронив під час цієї сутички. Також ОСОБА_17 зауважив, що ОСОБА_18 не бачив, як він забирав телефон.

Обвинувачений ОСОБА_17 категорично заперечив, що внаслідок завданих ним ударів ОСОБА_21 падав на землю, вказавши, що останній лише присів і залишався у свідомості.

Коли він направився назад, то побачив як ОСОБА_19 лежить на землі біля арки цього ж будинку, а біля нього стоїть якийсь чоловік. Наполягає на тому, що він не бив ОСОБА_15 і не забирав у нього гроші.

Повернувшись додому, він зрозумів, що телефон, який він підібрав біля ОСОБА_18 , належить останньому, вимкнув його та викинув сім-картку, а через два тижні 15 січня 2012 року включив і став користуватись. Вечором того ж дня до нього прийшли працівники міліції та затримали його.

Не дивлячись на невизнання вини обвинуваченим, винуватість останнього у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 187, ч.1 ст. 119, ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 187 КК України, підтверджується сукупністю належних та допустимих доказів, які були ретельно досліджені в судовому засіданні.

Так, за епізодом вчинення розбійного нападу на потерпілу ОСОБА_14 , винуватість ОСОБА_17 підтверджується наступними доказами:

-показаннями потерпілої ОСОБА_14 , яка суду пояснила, що о 04 год. 30 хв. 30 вересня 2011 року вона йшла по вул. Грекова в м. Києві на роботу у лікарню №9, де працює прибиральницею та зупинилась на світлофорі. В цей час до неї майже впритул підійшов хлопець, подивився на неї, потім на чоловіка, який стояв на протилежному боці вулиці, і повернув за будинок. Коли вона пішла далі в бік лікарні, з-за будинку до неї вийшов цей хлопець, накинувся на неї, бив по голові, зірвав з вуха сережку, при цьому порвав вухо, вона перелякалась і віддала йому сумку, в якій знаходився мобільний телефон, гаманець з грошима, їжа. Перелік та вартість викраденого у неї майна вірно зазначені в обвинувальному акті. Після цього хлопець втік, а вона пішла в лікарню, де їй зашили рану і повідомили міліцію.

Потерпіла ОСОБА_14 повідомила, що обвинувачений ОСОБА_17 дуже схожий на особу, яка скоїла на неї напад, і під час досудового розслідування вона в ході проведення відповідної слідчої дії впізнання одразу впізнала ОСОБА_17 і вказала на нього.

Через деякий час працівники міліції повернули їй викрадений у неї мобільний телефон. При цьому потерпіла звернула увагу суду на те, що в телефоні містились фотографії обвинуваченого і його дівчини, а також їх переписка;

-даними протоколу усної заяви (повідомлення) про злочин від 30.09.2011 року, згідно якої ОСОБА_14 повідомила про те, що 30.09.2011 року приблизно о 04 год. 30 хв. за адресою: м. Київ, вул Грекова, навпроти буд.№3 невідомий відкрито викрав сумку з особистими речами гаманцем з грошима та мобільним телефоном, та зірвав сережку з правого вуха, наніс декілька ударів в голову.

Обставини, зазначені потерпілою у вказаному протоколі, узгоджуються із відомостями, які остання повідомила суду в ході її допиту в судовому засіданні. Те, що у протоколі усної заяви (повідомлення) про злочин від 30.09.2011 року, вказано про те, що потерпіла бачила особу, яка скоїла напад, але вказати конкретні прикмети не може, не спростовує можливості впізнання такої особи потерпілою при проведенні відповідної слідчої дії;
-даними протоколу огляду та вилучення від 20.01.2012 р., згідно якого у ОСОБА_20 було виявлено та вилучено мобільний телефон марки «Nokia7390» чорно-золотистого кольору, ІМЕІ НОМЕР_1 . Як пояснила ОСОБА_20 , вказаний телефон їй подарував ОСОБА_17 восени 2011 року;

-даними постанови про приєднання речових доказів, згідно якої мобільний телефон марки «Nokia7390» чорно-золотистого кольору, ІМЕІ НОМЕР_1 , який вилучений 20 січня 2012 року приєднано до матеріалів кримінальної справи в якості речового доказу;

-даними протоколу пред`явлення особи для впізнання від 18 січня 2012 року, згідно якого потерпіла ОСОБА_14 впізнала ОСОБА_17 як особу яка 30 вересня 2011 року о 04 год. 30 хв. по вул. Грекова, 3 в м. Києві відкрито викрала її особисте майно.

Вказаний протокол відповідає вимогам ст.ст. 85, 176 КПК України 1960 року, підписаний усіма учасниками слідчої дії, в тому числі і ОСОБА_17 без будь-яких зауважень.
Стороною захисту не було наведено переконливих доводів, які б викликали сумніви у достовірності та допустимості вказаного доказу. Доводи захисника про те, що зовнішність осіб, які разом із ОСОБА_17 пред`являлись для впізнання потерпілій ОСОБА_14 , суттєво відрізняється, не беруться судом до уваги, оскільки суперечать даним фототаблиці до протоколу впізнання.
Враховуючи наведене, а також з урахуванням показань потерпілої ОСОБА_14 в судовому засіданні, яка наполягала на тому, що вона самостійно, добровільно та упевнено під час вказаної слідчої дії впізнала ОСОБА_17 як особу, яка вчинила на неї напад, судом визнаються допустимим доказом дані, викладені у протоколі про пред`явлення особи для впізнання від 18 січня 2012 року;
-даними висновку експерта № 379/е від 29 лютого 2012 року, згідно якого у ОСОБА_14 на момент звернення за медичною допомогою 30.09.2011 року було виявлено тілесне ушкодження у вигляді забійної рани мочки правого вуха (наслідком загоєння якої є описаний при огляді рубець), яке утворилось від дії тупого предмету (можливо внаслідок зривання сережки), найбільш ймовірно 30.09.2011 року, не є небезпечним для життя і за ступенем тяжкості відноситься до легкого тілесного ушкодження, що призвело до короткочасного розладу здоров`я на строк понад 6 діб, але менше ніж 21 добу (за критерієм тривалості розладу здоров`я).

Суд, оцінюючи надані сторонами кримінального провадження докази кожен з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_17 у вчиненні розбійного нападу на потерпілу ОСОБА_22 , поєднаного із насильством, яке є небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу, за вказаних вище обставин.
Крім того, за епізодами вчинення вбивства з необережності ОСОБА_18 та таємного викрадення майна останнього, вчиненого повторно, винуватість ОСОБА_17 підтверджується наступними доказами:

-показаннями потерпілого ОСОБА_13 , який є батьком померлого ОСОБА_18 , даними ним в судовому засіданні про те, що йому зателефонували і повідомили, що його син ОСОБА_18 знаходиться в лікарні з тяжкими ушкодженнями. Наступного дня сину зробили операцію у зв`язку із черепно-мозковою травмою, але потім він не приходячи до свідомості помер. Він звернувся до міліції із заявою з приводу смерті сина. В міліції його просили принести коробку від мобільного телефону сина, що він і зробив. За допомогою отриманої інформації працівники міліції знайшли телефон, який повернули йому через декілька днів після затримання ОСОБА_17 . З приводу зникнення вказаного телефону він із окремою заявою до міліції не звертався;

-даними протоколу відтворення обстановки та обставин події від 16 січня 2012 року, яке проведено за участю ОСОБА_17 , згідно якого останній на місці події детально розказав та показав яким чином він вчинив напад на ОСОБА_18 в ніч з 01 на 02 січня 2012 року поблизу буд №3 по вул. Шамрила в м. Києві. Так, обвинувачений ОСОБА_17 пояснив, що він разом із своєю дівчиною ОСОБА_23 зайшов до магазину по АДРЕСА_5 . Там він придбав маленьку пляшку горілки, випив її. До магазину зайшли двоє раніше невідомих йому чоловіків, один з яких запропонував йому вийти на вулицю побитися. Він вийшов разом з ними та пройшов до будинку АДРЕСА_3 , де біля сміттєвих баків один із них зупинився, став йому погрожувати і кинувся на нього. Він наніс даному чоловіку три-чотири удари кулаками в область щелепи, від останнього удару той впав на землю, при цьому у нього з кишені випав мобільний телефон «Нокіа». Він підняв телефон, заховав до кишені, після чого пішов вздовж будинку.

Дані вказаного протоколу визнаються судом належним та допустимим доказом, а твердження сторони захисту про те, що ОСОБА_17 діяв під тиском працівників міліції не знайшли свого підтвердження, - з мотивів, які викладені у вироку нижче;
-даними протоколу огляду та вилучення від 15.01.2012 року, згідно якого за місцем проживання ОСОБА_20 у приватному будинку по АДРЕСА_2 було виявлено та вилучено мобільний телефон марки «Nokia6700» в корпусі чорного кольору ІМЕІ НОМЕР_2 ;

-даними постанови про приєднання речових доказів, згідно якої мобільний телефон марки «Nokia6700» чорного кольору, ІМЕІ НОМЕР_2 , який вилучений 15 січня 2102 року приєднано до матеріалів кримінальної справи в якості речового доказу;

-даними висновку судово-медичної комісійної експертизи №164-2013/о від 15.01.2014 року, згідно якої у ОСОБА_18 виявлено тілесні ушкодження:

а). садно на передній поверхні лівого колінного суглобу розміром 2,5х3 см;

б). синці на задній поверхні правої кисті в проекції 1-их міжфалангових суглобів 2-4 пальців розмірами 0,5х0,5 см до 1х1 см;

в). простяжний синець на переднє-внутрішній поверхні лівого передпліччя у середній та верхній третинах розміром 10х5 см;

г). чисельні, вертикально орієнтовані, смугасті синці на всьому протязі переднє-внутрішньої поверхні лівого плеча, довжиною від 3 до 10 см;

д). ушкодження м`яких покровів голови:

- синець розміром 2,5х3,5 см в правій навколо очній ділянці, з наявністю на його тлі на верхній повіці ока рваної рани звивистої форми довжиною 1 см, синець розміром 3,5х3,5 см в лобній ділянці зліва, з наявністю на його тілі садна розміром 1х1 см та з крововиливом в підлягаючи м`які тканини лобної області зліва на ділянці розміром 5х5 см, синець на всьому протязі лівої вушної раковини з наявністю на його тлі в ділянці проти закрутки раковини садна розміром 0,5х0,5 см, простяжний синець в скронево-потиличній ділянці зліва з розповсюдженням на верхню третину заднє-бічної поверхні шиї загальним розміром 5х12 см, синець розміром 2х2 см в правій виличній ділянці, з наявністю на його тлі з розповсюдженням на щічну ділянку садна розміром 4х4 см, садно розміром 5х2 см в лобно-скроневій ділянці справа, крововилив в м`які тканини правої лобно-тім`яно-скроневої ділянки;

- ушкодження кісток склепіння та основи черепа: лінійний перелом обох тім`яних кісток, потиличної кістки та правої скроневої кістки, який складається з 4-х гілок, що розповсюджується з однієї точки в ділянці лівого тім`яного горбу;

є). внутрішньо-мозкові ушкодження: крововилив під тверду мозкову оболонку (субдуральний крововилив) в ділянці випуклої поверхні правої півкулі головного мозку об`ємом до 60 см3 та на основі черепа в ділянці середньої черепної ямки справа об`ємом до 10 см3, обмежено-дифузний крововилив під м`яку мозкову оболонку (субарахноідальний крововилив) на обох півкулях мозку з наявністю на його тлі плямистих крововиливів (найбільш ймовірно, з наявністю ерозивних ушкоджень м`якої мозкової оболонки) на випуклій поверхні правої скроневої частки ближче до зовнішнього її краю (де під час операції було знайдено джерело субдуральної гематоми), на базальній поверхні та в ділянці полюсів обох лобних часток; крововилив в речовину головного мозку (на випуклій поверхні правої скроневої частки та ближче до зовнішнього її краю, на базальній поверхні обох лобних часток).

Тілесні ушкодження, які перелічені в підпунктах д)-є) даного пункту Підсумків дозволяються відокремити п`ять (не за хронологією) наступних травматичних дій, внаслідок яких вони утворились:

-перша: удар тупим предметом (в т.ч. кистю, що зібрана в кулак, взутою ногою тощо) в лобну ділянку зліва утворення синця розміром 3,5х3,5 см, садна розміром 1х1 см та крововиливу в підлягаючі м`які тканини;

-друга: удар тупим предметом (в т.ч. кистю, що зібрана в кулак, взутою ногою тощо) в праву лобно-скроневу ділянку утворення садна розміром 5х2 см та крововиливу в м`які тканини правої лобно-тім?яно-скроневої ділянки;

-третя: удар тупим предметом (в т.ч. кистю, що зібрана в кулак) в праву навколо-очну ділянку утворення синця розміром 2,5х3,5 см із рваною раною на верхній повіці правого ока;

-четверта: удар тупим предметом (в т.ч. кистю, що зібрана в кулак) в праву щічно-виличну ділянку утворення синця розміром 2х2 см та садна розміром 4х4 см;

Саме третя та/або четверта із вищенаведених травматичних дій в праву ділянку обличчя потерпілого призвело до надання його тілу попереднього прискорення з розгинанням та ротацією голови, внаслідок чого відбулось падіння потерпілого (з вертикального чи близького до нього положення) на площину (п`ята травматична дія) з «первинним» контактуванням лівою тім`яною ділянкою, що призвело до утворення всіх інших «внутрішніх» тілесних ушкоджень на голові (крововиливу в м`які тканини лівої тім?яно-скронево-потиличної ділянки, перелому кісток черепа та «внутрішньо-мозкових» ушкоджень) за імпресійно-інерційним механізмом, та «вторинним» контактуванням лівою скронево-потиличною ділянкою з утворенням синця та садна на лівій вушній раковині, синця в скронево-потиличній ділянці зліва з розповсюдженням на верхню третину заднє-бічної поверхні шиї.

Таким чином вищенаведене відокремлення п`яти травматичних дій в ділянку голови потерпілого, дозволяють об`єднати тілесні ушкодження, які утворилися внаслідок п`ятої, третьої та/або четвертої, в комплекс черепно-мозкової травми, від якої настала смерть ОСОБА_24 наявність прямого причинно-наслідкового зв`язку між спричиненням таких тілесних ушкоджень на настанням смерті.

Черепно-мозкова травма, яка стала причиною смерті ОСОБА_24 була наявна у останнього на момент надходження до лікувального закладу о 0345 02.01.2012 року.

Спричинені тілесні ушкодження ОСОБА_18 мають ознаки:

-кожне із перелічених в підпунктах а(-г) даного пункту Підсумків, - ЛЕГКОГО тілесного ушкодження (за критерієм тривалості розладу здоров`я);

-ушкодження, які утворилися внаслідок вищезазначеної «першої» травматичної дії - ЛЕГКОГО тілесного ушкодження (за критерієм тривалості розладу здоров`я);

-ушкодження, які утворилися внаслідок вищезазначеної «другої» травматичної дії - ЛЕГКОГО тілесного ушкодження (за критерієм тривалості розладу здоров`я);

-ушкодження, які утворилися внаслідок вищезазначених «третьої» та/або «четвертої» і «п`ятої» травматичної дії (черепно-мозкова травма) ТЯЖКОГО тілесного ушкодження (за критерієм небезпеки для життя).

Допитаний в судовому засіданні для роз`яснення висновку голова експертної комісії - начальник Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи ОСОБА_25 пояснив наступне.

Так, причиною смерті ОСОБА_18 стала черепно-мозкова травма, отримана останнім за декілька годин до прибуття до нього швидкої медичної допомоги, можливо біля 00 годин в ніч з 01 січня на 02 січня 2012 року. Експерт ОСОБА_25 наполягав на тому, що початковий обсяг пошкоджень у ОСОБА_18 сформувався до моменту його прибуття до лікарні та заперечив можливість отримання останнім удару, від якого він впав та отримав черепно-мозкову травму, вже під час перебування у лікарні. Як роз`яснив експерт, відповідно до даних медичної документації ОСОБА_18 , на момент його надходження до лікарні швидкої медичної допомоги у нього вже були наявні ознаки черепно-мозкової травми із зовнішніми та клінічними її проявами, в подальшому вона розвивалась та прогресувала. Також експерт наполягав на тому, що черепно-мозкова травма із переломом кісток черепу та травмою головного мозку це саме ті тілесні ушкодження, які зумовили в даному випадку настання смерті ОСОБА_18 .

Крім того, прокурор як на доказ обвинувачення ОСОБА_17 послався на дані висновку експерта №34/144/2 від 28.03.2012 року, згідно якої у ОСОБА_18 виявлено тілесні ушкодження:

-«ссадины в правой щечно-скуловой области, в лобно-височной области справа, кровоподтек в правой скуловой области, кровоподтек и ушибленная рана в области правого глаза, разлитой кровоподтек и ссадина в области левой ушной раковины, кровоподтечность мягких тканей в лобной области слева,

-кровоподтеки в области правой кисти, левого плеча и предплечья, ссадина в области левого коленного сустава…

… не исключаю возможным возникновение вышеуказанных повреждений в срок и при обстоятельствах, указанных в постановлении, то есть 2.01.2012 г. Приблизительно в 00 часов 20 минут, вследствие воздействия тупого предмета с ограниченной поверхностью контакта, не отобразившего своих индивидуальных особенностей в повреждениях и которым могла быть кисть, собранная в кулак, как указанно в материалах дела.

Вышеуказанные кровоподтечность кожных покровов и мягких тканей головы, ссадины имеют признаки легких телесных повреждений.

Таким образом, между вышеуказанными повреждениями и причиной наступления смерти не усматривается причинно-следственной связи.

Также при изучении данных медицинской документации и исследовании трупа ОСОБА_24 было выявлено:

- кровоизлияние в мягкие ткани головы в зоне послеоперационной раны в правой лобно-теменно-височной области,

- кровоподтек в височно-затылочной области слева с частичным распространением на верхнюю треть шеи слева в сочетании с кровоподтечностью мягких тканей в теменно-височно-затылочной области слева,

- линейный перелом левой теменной кости с дальнейшим распространением линий перелома на правую теменную и височную кости,

- острая субдуральная гематома над правым полушарием мозга, объемом свыше 60 куб.см, субарахноидальное кровоизлияние покрывающее полушария мозга и мозжечка, очаги ушиба ткани мозга в области лобных и правой височной долей, кровь в желудочках мозга.

… не исключаю возможным возникновение вышеуказанного комплекса повреждений в области головы, в срок, указанный в постановлении, то есть 2.01.2012 г. примерно в 13 часов 00 минут.

Вышеуказанный комплекс повреждений имеет признаки тяжких телесных повреждений по критерию опасности для жизни.

Между данным комплексом повреждений и причиной наступления смерти усматривается прямая причинно-следственная связь.

Причиной смерти ОСОБА_24 явилась открытая черепно-мозговая травма, в виде: кровоподтечности мягких тканей в правой лобно-теменно-височной области, в левой височно-теменно-затылочной области, перелома костей свода и основания черепа, кровоизлияния под оболочки, в желудочки и ткань мозга, обусловивших развитие отека-набухания головного мозга».

Такі дані висновку судово-медичної експертизи судом не приймаються до уваги, оскільки вони суперечать висновкам судово-медичної комісійної експертизи №164-2013/о від 15.01.2014 року, яка визнається судом допустимим доказом та не викликає сумнівів. При цьому судом враховується стаж роботи експертів, їх кваліфікаційні класи, те, що останній за часом експертний висновок №164-2013/о складений експертною комісією під головуванням начальника Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи ОСОБА_25 , який має стаж експертної роботи понад 30 років.
Також оцінюючи зазначені експертні висновки, судом враховується, що при проведенні судово-медичної комісійної експертизи №164-2013/о від 15.04.2014 року, при дослідженні експертною комісією використовувався більший обсяг медичних даних про постраждалого, порівняно із відомостями, які були у розпорядженні експерта ОСОБА_26 на час складання експертного висновку №34/144/2, викладеними у даних судово-медичного дослідження трупу ОСОБА_18 згідно Акту № 144/2 від 12.01.2012 року. Так, експертами судово-медичної комісії, крім даних вказаного вище Акта судово-медичного дослідження трупу ОСОБА_18 , досліджувались також дані, викладені у медичній карті стаціонарного хворого №161/63 на ім`я ОСОБА_18 , висновку експерта №1/144/2 від 14-16.01.2013 року, згідно якого експерт ОСОБА_26 вказав про необхідність проведення комісійної експертизи, та інші матеріали.
Таким чином висновок судово-медичної комісійної експертизи №164-2013/о від 15.04.2014 року на переконання суду є найбільш повним, всебічним та об`єктивним експертним дослідженням.
Аналізуючи показання ОСОБА_17 , надані ним в судовому засіданні, його ж показання, отримані в перебігу проведення відтворення обстановки та обставин події від 16 січня 2012 року, співставляючи їх з висновками судово-медичних експертиз, колегія суддів приходить до висновку, що дії обвинуваченого в конкретній обстановці та при конкретних обставинах свідчать про те, що ОСОБА_17 дійсно вчинив зазначене кримінальне правопорушення, а саме вбивство через необережність, внаслідок злочинної недбалості, хоча повинен був і міг передбачити настання такого результату своїх дій, який у кінцевому рахунку виразився у настанні біологічної смерті потерпілого. Так, під час заподіяння ударів потерпілому ОСОБА_18 , обвинувачений повинен був врахувати місце вчинення кримінального правопорушення, пору року, стан покриття поверхні ґрунту, стан алкогольного сп`яніння потерпілого, силу ударів, які наніс ОСОБА_17 тощо. Проте всі ці обставини не були враховані останнім, що і призвело в кінцевому рахунку до особливо тяжких наслідків у виді смерті ОСОБА_18 , до якої в свою чергу призвела черепно-мозкова травма, що виникла в наслідок падіння з висоти власного зросту потерпілого та удару ним головою об покриття ґрунту, яке сталося внаслідок ударів, заподіяних ОСОБА_17 . Показання ОСОБА_17 в тій частині, що ОСОБА_18 начебто не падав та не ударявся головою об землю не є достовірними та спростовуються комплексом досліджених у справі доказів, а тому не враховуються судом при ухваленні даного вироку.
Крім того, необхідно вказати, що показання обвинуваченого ОСОБА_17 в тій частині, що він не заперечує факту заволодіння ним мобільним телефоном марки «Nokia 6700», що належав потерпілому ОСОБА_18 , однак зробив це, оскільки переплутав його з своїм власним телефоном, судом оцінюються критично, як намагання обвинуваченого створити хибну уяву про відсутність в нього злочинного умислу, спрямованого на вчинення повторного викрадення чужого майна, однак, з урахуванням того, що ОСОБА_17 не перебував у будь-якому хворобливому стані, який міг би суттєво впливати на адекватність його світосприйняття, з урахуванням його поведінки після вчинення даного кримінального правопорушення, а саме тих обставин, що ОСОБА_17 одразу вимкнув даний телефон, викинув сім-карту мобільного оператора та почав зберігати телефон за місцем свого проживання, увімкнувши його лише через два тижні після події правопорушення, свідчать що обвинувачений дійсно, діючи повторно, умисно вчинив крадіжку мобільного телефону ОСОБА_18 , скориставшись станом останнього, та наявністю в потерпілого тяжкого тілесного ушкодження.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_17 у вчиненні вбивства через необережність та повторного таємного викрадення чужого майна (крадіжка), та кваліфікує його дії за ч.1 ст. 119, ч.2 ст. 185 КК України.
Крім того, за епізодом вчинення розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_15 , винуватість ОСОБА_17 підтверджується наступними доказами:

-даними протоколу відтворення обстановки та обставин події від 16 січня 2012 року, яке проведено за участю ОСОБА_17 , згідно якого останній на місці події детально розказав та показав яким чином він вчинив напад на ОСОБА_15 в ніч з 01 на 02 січня 2012 року поблизу буд №3 по вул Шамрила в м. Києві. Так, обвинувачений ОСОБА_17 пояснив, що після бійки із потерпілим ОСОБА_18 , він повертався назад до кіоску і по дорозі зустрівся із потерпілим ОСОБА_15 , який також був агресивно настроєний. Він наніс ОСОБА_15 три-чотири удари кулаком по обличчю в область щелепи, від яких останній впав спиною на землю. Після цього він перевірив вміст його кишень, в одній з яких найшов 100 грн., які забрав собі. Піднявшись, він помітив, що за його діями спостерігає раніше невідомий чоловік, крикнув йому, щоб він викликав швидку допомогу, а сам пішов до магазину, де забрав свою дівчину, разом з якою направився до дому.

Дані вказаного протоколу визнаються судом належним та допустимим доказом.
В судовому засіданні було ретельно перевірено версію сторони захисту про те, що в ході проведення вказаної слідчої дії ОСОБА_17 діяв під тиском працівників міліції, яка не знайшла свого підтвердження.
Так, в судовому засіданні були допитані як свідки поняті ОСОБА_27 та ОСОБА_28 . При цьому ОСОБА_27 пояснив, що був запрошений працівниками міліції взяти участь у відтворенні обстановки та обставин події. Вони проїхали до вул. Шамрила, де обвинувачений розповідав як він вчиняв злочин, ніякого впливу на нього не було, після чого був складений відповідний протокол, який він прочитав та підписав.
Свідок ОСОБА_28 суду пояснив, що брав участь в якості понятого у відтворенні обстановки та обставин події із обвинуваченим ОСОБА_17 , під час якого останній самостійно розказував та показував як він вчинив злочин, працівники міліції не чинили тиск на обвинуваченого. Крім того, свідок пояснив, що постраждалий ОСОБА_18 є його сусідом, з яким він підтримував виключно сусідські відносини, із жодним із учасників процесу у нього немає особистих дружніх, неприязних або родинних відносин, він не зацікавлений у результатах розгляду справи.
Таким чином, суд приходить до висновку про те, що участь ОСОБА_17 у проведенні відтворення обстановки та обставин події була добровільною, під час проведення вказаної слідчої дії останній самостійно детально, послідовно та логічно розповідав та показував на місці яким чином він вчинив напад на потерпілого ОСОБА_15 з метою заволодіння його майном, при цьому заподіяв останньому насильство, що є небезпечним для життя та здоров`я в момент заподіяння, та призвело до втрати свідомості потерпілим;
-даними висновку експерта № 213/Е від 06 березня 2012 року, згідно якого у потерпілого ОСОБА_15 були виявлені тілесні ушкодження: забійна рана верхньої губи зліва, злам виступаючої частини 1 зуба верхньої щелепи зліва та 2 зуба справа (на рівні шийки), які відносяться до легкого тілесного ушкодження що спричинило короткочасний розлад здоров`я (по критерію тривалості розладу здоров`я); синці на повіках обох очей, субкон`юнктивальний крововилив лівого ока, садна обличчя, кожне з яких відноситься до легкого тілесного ушкодження (по критерію тривалості розладу здоров`я);

-показаннями потерпілого ОСОБА_15 , який суду пояснив, що увечері 01 січня 2012 року він вийшов в магазин, який розташований по вул. Дорогожицькій, 17 в м. Києві. Там він зустрів знайомих, з якими пару годин стояв спілкувався біля магазину, пив слабоалкогольні напої. Потім він направився до дому, біля під`їзду зупинився покурити, раптом відчув удар, від якого втратив свідомість, коли отямився, то виявив відсутність грошей в сумі 300 грн.

Також потерпілий пояснив, що він не може підтвердити або спростувати версію обвинувачення про вчинення на нього нападу ОСОБА_17 , оскільки не пам`ятає цих подій, а обвинуваченого вперше побачив у суді, із постраждалим ОСОБА_18 також не був знайомий, у компанії, де він стояв біля магазину не було конфліктів із іншими громадянами.

Крім того, ОСОБА_15 пояснив, що напередодні цих подій він вживав шампанське, коньяк, а безпосередньо перед подіями, які розглядаються судом, вжив кілька пляшок слабоалкогольних напоїв.

Враховуючи викладене, суд критично ставиться до показань потерпілого ОСОБА_15 про те, що він не знайомий із ОСОБА_18 і не бачив тієї ночі ОСОБА_17 , не виходив з ними разом з магазину для того, щоб поговорити. Такого висновку суд дійшов з огляду на те, що потерпілий ОСОБА_15 в момент подій, які є предметом судового розгляду, перебував у стані алкогольного сп`яніння, а також враховуючи характер завданого йому ушкодження, яке спричинило втрату свідомості. Тобто такі пояснення ОСОБА_15 на переконання суду свідчать лише про те, що момент його зустрічі із ОСОБА_18 і ОСОБА_17 не відобразились у його пам`яті, і жодним чином не спростовує інших доказів, які наведені вище, що вказують на вчинення ОСОБА_17 розбійного нападу на ОСОБА_15 з метою заволодіння майном останнього.

Так, факт існування події кримінального правопорушення щодо ОСОБА_15 підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_15 про вчинення нападу на нього у день та час, за адресою, яка вказана в обвинуваченні, в результаті якого він втратив свідомість, а коли прийшов до тями, то виявив відсутність грошових коштів в сумі 300 грн.; висновком експерта № 213/Е від 06 березня 2012 року, згідно якого у потерпілого ОСОБА_15 були виявлені тілесні ушкодження, які відносяться до легкого тілесного ушкодження що спричинило короткочасний розлад здоров`я (по критерію тривалості розладу здоров`я); а факт вчинення вказаного нападу обвинуваченим ОСОБА_17 підтверджується даними протоколу відтворення обстановки та обставин події від 16 січня 2012 року, який визнаний судом допустимим доказом та його достовірність не викликає у суду сумнівів. Про наявність у ОСОБА_17 умислу в момент вчинення нападу на ОСОБА_15 на заволодіння його майном, вказує відсутність часового розриву між завданням ударів і заволодінням майном потерпілого.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_17 у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із застосуванням насильства, небезпечного для здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненому особою, яка раніше вчинила розбій, та кваліфікує його дії за ч.2 ст. 187 КК України.
Невизнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_17 суд вважає способом захисту останнього, а наведені стороною захисту твердження про невинуватість ОСОБА_17 не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду і суперечать доказам, які були досліджені судом.

Таким чином суд дослідив в межах зміненого обвинувачення відповідно до обвинувального акту від 24 листопада 2015 року всі обставини кримінального провадження, оцінив надані сторонами провадження докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, та прийшов до висновку про те, що своїми діями ОСОБА_17 вчинив напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, яке є небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вбивство через необережність, повторне таємне викрадення чужого майна (крадіжка), а також будучи особою, яка раніше вчинила розбій, вчинив напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із насильством, яке є небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), тобто вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч.1 ст. 187, ч.1 ст. 119, ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 187 КК України.

Призначаючи ОСОБА_17 вид та міру покарання за ч. 1 ст. 187 КК України за епізодом вчинення розбійного нападу на потерпілу ОСОБА_14 суд враховує характер та ступінь тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення, дані, що характеризують особу обвинуваченого, вік та стан його здоров`я, обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Зокрема, судом враховано, що обвинувачений ОСОБА_17 раніше судимий, не працює, не перебуває на обліку у лікаря нарколога, має постійне місце проживання, позитивно характеризується за місцем стажування.

Згідно ст. 66 КК України, обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_17 , судом не встановлено.

Згідно ст. 67 КК України, обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_17 , судом не встановлено.

З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги характер, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку скоєного ОСОБА_17 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, особу обвинуваченого, його вік, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, суд вважає, що обвинуваченому необхідно обрати міру покарання у виді позбавлення волі, але оскільки його перевиховання і виправлення можливе без ізоляції від суспільства, то його допустимо звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши випробувальний строк.

Крім того 22 грудня 2011 року ОСОБА_17 був засуджений Березанським міським судом Київської області за ч.2 ст. 307 КК України до 5 років позбавлення волі з випробуванням строком на 3 роки. Тобто вирок щодо ОСОБА_17 ухвалений після вчинення ним розбійного нападу на потерпілу ОСОБА_14 .

У зв`язку з цим на підставі ч. 4 ст. 70 КК України ОСОБА_17 в цій частині необхідно призначити остаточне покарання за сукупністю злочинів з урахуванням покарання, призначеного цим вироком за ч. 1 ст. 187 КК України та покарання, призначеного вироком Березанського міського суду Київської області за ч.2 ст. 307 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_17 в частині вчинення ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 119, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 187 КК України суд враховує характер та ступінь тяжкості скоєних ним кримінальних правопорушень, дані, що характеризують особу обвинуваченого, вік та стан його здоров`я, обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Зокрема, судом враховано, що обвинувачений ОСОБА_17 раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, що свідчить про схильність останнього до протиправної поведінки, не працює, тобто суспільно корисною працею не займається, не перебуває на обліку у лікаря нарколога, має постійне місце проживання, позитивно характеризується за місцем стажування.

Крім того, судом враховано, що відповідно до даних Акту стаціонарної комісійної судово-психіатричної експертизи №103 від 20 березня 2012 року ОСОБА_17 на період часу, до яких відносяться інкриміновані йому дії, страждав Органічним емоційно-лабільним розладом (F06.6 згідно МКХ-10), за своїм психічним станом на ті періоди часу міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. На час проведення експертизи також може усвідомлювати значення своїх дії та керувати ними. За своїм психічним станом може постати перед слідством та судом.

Згідно ст. 66 КК України, обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_17 , судом не встановлено.

Згідно ст. 67 КК України, обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_17 , судом не встановлено.

З урахуванням наведеного, приймаючи до уваги характер та ступінь тяжкості скоєних ОСОБА_17 кримінальних правопорушень, кількість епізодів його протиправної діяльності та їх наслідки, особу обвинуваченого, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, суд приходить до висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_17 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, та не знаходить підстав для застосування до нього положень ст.ст. 69, 75 КК України, а тому призначає йому покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції частини першої статті 119 КК України, позбавлення волі в межах санкції частини другої статті 185 КК України та позбавлення волі в межах санкції частини другої статті 187 КК України з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

Крім того, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до загального покарання, призначеного ОСОБА_17 за вчинення ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 119, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 187 КК України, необхідно частково приєднати невідбуту частину покарання призначеного цим вироком останньому за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України остаточно визначеного з урахуванням покарання за вироком Березанського міського суду Київської області від 22 грудня 2011 року.
Таке покарання на переконання суду є необхідним для виправлення ОСОБА_17 і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Процесуальні витрати, пов`язані із проведенням судової балістичної експертизи №26 від 25.02.2012 року в розмірі 450 грн. 24 коп. стягненню із обвинуваченого не підлягають, оскільки обставини, які досліджувались експертом, виходять за межі судового розгляду.

В рамках даного кримінального провадження потерпілий ОСОБА_13 звернувся до суду з цивільним позовом про відшкодування моральної шкоди та витрат на правову допомогу, в якому після уточнення позовних вимог просив суд стягнути зі ОСОБА_17 на його користь моральну шкоду в розмірі 50 000 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 10 000 грн., посилаючись на те, що 11 січня 2012 року внаслідок дій обвинуваченого ОСОБА_17 , а саме: серії прямих ударів у голову, у лікарні помер його син ОСОБА_18 . При цьому, зазначив, що до моменту скоєння злочину його син не скаржився на здоров`я та не перебував на обліку у лікарів. Крім того, звертав увагу суду на те, що на утриманні його сина ОСОБА_18 були батьки, троє дітей та онук.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, вивчивши цивільний позов ОСОБА_13 та додані до нього матеріали, заслухавши учасників кримінального провадження, свідків та експерта, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, та душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року (зі змінами та доповненнями від 27 лютого 2009 року) розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно зі ст.137 ЦПК України у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи те, що внаслідок дій обвинуваченого ОСОБА_17 , а саме: серії прямих ударів у голову, у лікарні помер син потерпілого ОСОБА_18 , що беззаперечно свідчить про факт заподіяння потерпілому моральних та душевних страждань, викликаних втратою рідного сина , суд, виходячи з наданих доказів, а також із засад розумності, виваженості та справедливості, приходить до висновку про необхідність задоволення цивільного позову ОСОБА_13 та стягнення зі ОСОБА_17 моральної шкоди в розмірі 50 000 грн. Що стосується позовних вимог ОСОБА_13 про стягнення на його користь витрат на правову допомогу в розмірі 10 000 грн., колегія суддів також приходить до висновку про необхідність задоволення позову в цій частині, оскільки факт сплати потерпілим вищевказаних грошових коштів підтверджується копіями актів № 1 та № 2 здачі-приймання виконаних послуг від 20 грудня 2012 року та 10 лютого 2014 року відповідно (Т. 1, а. с. 149-150), а також квитанцією від 06 лютого 2012 року (Т. 1, а. с. 151) та копією довідки ПАТ КБ «Приватбанк» від 22 жовтня 2013 року (Т. 1, а. с. 152).

Арешт на майно обвинуваченого не накладався.

Речові докази у кримінальному провадженні:

- мобільний телефон марки «Nokia 7390» чорно-золотистого кольору ІМЕІ НОМЕР_1 , переданий на зберігання потерпілій ОСОБА_14 вважати власністю ОСОБА_14 ;
- мобільний телефон марки «Nokia 6700» чорного кольору ІМЕІ НОМЕР_2 , переданий на зберігання потерпілому ОСОБА_13 вважати власністю ОСОБА_13 ;
-цифровий носій з відеозаписом слідчої дії відтворення обстановки та обставин подій (зберігається при матеріалах кримінального провадження) підлягає зберіганню при матеріалах кримінального провадження.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:
ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 187, ч.1 ст. 119, ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 187 КК України та призначити покарання:

- за ч.1 ст. 187 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі;

На підставі ст. 75 КК України від призначеного за ч. 1 ст. 187 КК України покарання ОСОБА_17 звільнити з випробуванням, призначивши іспитовий строк 2 (два) роки.

У відповідності до ч.4 ст. 70 КК України, з урахуванням покарання, призначеного вироком Березанського міського суду Київської області від 22 грудня 2011 року, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити остаточне покарання ОСОБА_17 за ч.1 ст. 187 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі

На підставі ст. 75 КК України від призначеного за ч. 1 ст. 187 КК України, остаточно визначеного з урахуванням покарання за вироком Березанського міського суду Київської області від 22 грудня 2011 року, покарання ОСОБА_17 звільнити з випробуванням, призначивши іспитовий строк 3 (три) роки.

-за ч. 1 ст. 119 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі;

-за ч.2 ст. 185 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі;

-за ч.2 ст. 187 КК України у виді 10 (десяти) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим, призначити ОСОБА_17 остаточне покарання за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 119, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 187 КК України, за сукупністю злочинів, у виді 10 (десяти) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

У відповідності до ст. 71 КК України до призначеного ОСОБА_17 покарання частково приєднати невідбуте покарання, призначене йому цим вироком за ч. 1 ст. 187 КК України, остаточно визначене з урахуванням покарання за вироком Березанського міського суду Київської області від 22 грудня 2011 року, та призначити ОСОБА_17 остаточне покарання у виді 12 (дванадцяти) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

Строк відбуття покарання ОСОБА_17 рахувати з 15 січня 2012 року, зарахувавши до нього термін перебування останнього під вартою у Київському СІЗО.
Запобіжний захід ОСОБА_17 до набрання вироком законної сили, залишити попередній тримання під вартою в Київському СІЗО.

Речові докази у кримінальному провадженні:

- мобільний телефон марки «Nokia 7390» чорно-золотистого кольору ІМЕІ НОМЕР_1 , переданий на зберігання потерпілій ОСОБА_14 вважати власністю ОСОБА_14 ;
- мобільний телефон марки «Nokia 6700» чорного кольору ІМЕІ НОМЕР_2 , переданий на зберігання потерпілому ОСОБА_13 вважати власністю ОСОБА_13 ;
-цифровий носій з відеозаписом слідчої дії відтворення обстановки та обставин подій (зберігається при матеріалах кримінального провадження) зберігати при матеріалах кримінального провадження.
Цивільний позов задовольнити.
Стягнути зі ОСОБА_17 на користь ОСОБА_13 50 000 гривень 00 копійок заподіяної кримінальним правопорушенням моральної шкоди.
Стягнути зі ОСОБА_17 на користь ОСОБА_13 10 000 гривень 00 копійок витрат на правову допомогу.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) діб з моменту його проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_17 , який перебуває під вартою, в цей же строк, з часу отримання ним копії вироку суду.

Судді Шевченківського районного суду м. Києва

_______________ _______________ ______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3