Справа № 305/1542/14-к
Номер провадження 1-кп/305/9/15
14.08.2015 року. Рахівський районний суд Закарпатської області в складі:
головуючої судді - ОСОБА_1
з участю: секретаря - ОСОБА_2
прокурора - ОСОБА_3
захисника - ОСОБА_4
обвинувачених - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні питання про продовження строку дії раніше обраного запобіжного заходу у відношенні ОСОБА_5 , обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 317 та ч. 2 ст. 307 КК України та ОСОБА_6 - за ч. 1 ст. 315, ч. 2 ст. 307 та ч. 2 ст. 309 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
Ухвалою Рахівського районного суду від 24.07.2014 року (головуючий - суддя ОСОБА_7 ) відносно обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 продовжено дію обраного раніше щодо них запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Ухвалою суду від 30.10.2014 року, обвинуваченому ОСОБА_6 раніше обраний запобіжний захід змінено з тримання під вартою на домашній арешт без застосування електронних засобів контролю, обвинуваченому ОСОБА_5 залишено запобіжний захід у виді тримання під вартою.
В останнє дію зазначених запобіжних заходів було продовжено ухвалою суду від 16.06.2015 року на 2 місяці, тобто по 16 серпня 2015 року, включно.
У судовому засіданні, прокурор ОСОБА_3 , висловила думку про необхідність продовження строку запобіжних заходів обраних у відношенні обвинуваченого ОСОБА_5 , оскільки строк дії такого закінчується, кримінальне провадження не завершене, ризики, визначені слідчим-суддею на сьогодні не відпали, справу по суті ще не розглянуто, ряд свідків залишається недопитаними, в тому числі й ключовий свідок сторони обвинувачення. Поряд з цим не заперечує проти зміни запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 з домашнього арешту на особисте зобов`язання.
Обвинувачений ОСОБА_5 , та його захисник ОСОБА_4 щодо продовження строку тримання під вартою заперечили, вважають, що такий надто суворий. Окрім того, визначений статтею 197 КПК України граничний строк тримання під вартою (12 місяців) минув. З цих підстав, просить обрати інший запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.
Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні, просив змінити щодо нього запобіжний захід з домашнього арешту на особисте зобов`язання.
Заслухавши прокурора, обвинувачених, захисника, суд дійшов до наступного висновку.
Згідно вимог ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, .... чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; його репутація; майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей; розмір майнової шкоди, у завданні якої обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини. Зазначені обставини суд оцінює відносно кожного обвинуваченого окремо та не може такі узагальнювати, не дивлячись на те, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є обвинуваченими у межах одного кримінального провадження.
Суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_5 необхідно продовжити дію раніше обраного запобіжного заходу через наступне.
ОСОБА_5 раніше притягався до кримінальної відповідальності та був засуджений за вчинення злочину. Інкриміноване йому діяння, імовірно, вчинив у період дії умовно-дострокового звільнення. Обвинувачений відбував реальне покарання у місцях позбавлення волі, що дає суду можливість припускати наявність його зв`язків з особами так званої "групи ризику" - осіб схильних до вчинення кримінальних правопорушень, тощо. Як встановлено судом, ОСОБА_5 неодружений, постійного місця роботи не має, не має утриманців, за якими зобов`язаний вести догляд. Лікарських протипоказань проти утримання обвинуваченого під вартою немає - у нього задовільний стан здоров`я, він молодий за віком. Натомість, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі, що в свою чергу саме по собі може спричинити бажання обвинуваченого ухилитися від суду .
Підсумовуючи викладені вище обставини, суд вважає, що застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки ОСОБА_5 , оскільки на даний час не відпали ризики, які були встановлені під час обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, тому строк дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 , слід продовжити строком на два місяці.
При цьому, на думку суду не заслуговує на увагу посилання ОСОБА_5 на норму, передбачену в ст.197 КПК України, оскільки зазначений у ній строк стосується сукупного строку тримання під вартою особи під час проведення досудового розслідування.
Щодо клопотання про зміну раніше обраного запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 з домашнього арешту на особисте зобов`язання, проти якого не заперечила прокурор, суд враховує наступне.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Відповідно до ч. 2 ст. 181 КПК України домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Відповідно до ч.6 цієї ж статті строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора.
Судом встановлено, що ОСОБА_6 має кредитні зобов`язання, утримує дружину та хвору малолітню дитину, яка потребує постійного догляду, з моменту обрання щодо нього запобіжного заходу систематично зявлявся на перший виклик суду, на даний час має можливість тимчасового сезонного заробітну за межами міста ( в смт. Ясіня), що потребує щоденняго переїзду до місця роботи, тому, з врахуванням процесуальної поведінки обвинуваченого доцільно його клопотання задовольнити.
Керуючись ст. ст. 177, 178, 181, 183, 194 331 КПК України, ст.ст. 5, 6 Конвенції "Про захист прав людини і основоположних свобод", суд -

УХВАЛИВ:
Продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , строком на два місяці, тобто по 13 жовтня 2015 року, включно.
У відношенні ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту без застосування електронних засобів контролю змінити на особисте зобов`язання.
Копію ухвали вручити обвинуваченим, прокурору та направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1 .

З оригінал вірно,

Суддя Рахівського районного суду: ОСОБА_1