Справа №11-401/10 Головуючий у суді у 1 інстанції -
Номер провадження - Суддя-доповідач - ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2010 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

Головуючого судді - Безверхого О.М.,

суддів - Моїсеєнко Т.М., Гончарова М.В.,

з участю прокурора - Пирлик Н.О.,

потерпілого ОСОБА_2,

засуджених - ОСОБА_3, ОСОБА_4,

захисників - ОСОБА_5, ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми кримінальну справу за апеляціями засуджених ОСОБА_3, ОСОБА_4, захисників ОСОБА_7, ОСОБА_6, прокурора, який затвердив обвинувальний висновок, на вирок Лебединського районного суду Сумської області від 1 червня 2010 року, яким

ОСОБА_8,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець

с. Тихонівка, Лисянського району Черкаської області,

громадянин України, мешканець с. Тихонівка,

Лисянського району, Черкаської області, раніше

не судимий

засуджений за ст. 186 ч. 3 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнений від відбування покарання з

випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки.

Згідно ст. 76 КК України на нього покладені обов'язки: не виїжджати за межі України на

постійне проживання без дозволу кримінально - виконавчої інспекції; повідомляти органи

кримінально - виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично

з'являтися для реєстрації в органи кримінально - виконавчої інспекції.

ОСОБА_3,

ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_3,

громадянин України, мешканець м. Суми,

АДРЕСА_1, раніше судимий:

- 28 травня 2002 року за ст. 289 ч. 2 КК України до

позбавлення волі на строк 2 роки. На підставі

ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, іспитовим строком 1 рік;

- 3 січня 2003 року за ст. ст. 185 ч. 3, 296 ч. 1, 70 КК

України до позбавлення волі на строк 3 роки. На

на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки.

- 4 червня 2004 року за ст.ст. 185 ч.3, 71 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців. Звільнений 12 лютого 2007 року умовно - достроково на 1 рік 4 місяці 7 днів. засуджений за ст. 186 ч. З КК України до позбавлення волі на строк 5 років.

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженець с.м.т. Жовтневе Білопільського району Сумської області, громадянин України, мешканець м. Суми вул. Мусорського, 47, раніше судимий:

- 17 травня 1995 року за ст.ст. 17, ч.3. ст. 81, 45 КК України ( 1960р.) до позбавлення волі на строк 3 роки умовно, з іспитовим строком 2 роки;

- 25 квітня 1997 року за ст.ст. 140 ч. 2, 19, 140 ч. 3, 141 ч. 3,42, 43, 44 КК України ( 1960 р.) до позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців з конфіскацією майна;

- 21 січня 2000 року за ст.ст. 17 ч. 2,140 ч. 2,43 КК України ( 1960 р.) до позбавлення волі на строк 2 роки 3 місяці, із конфіскацією ? частини майна;

- 8 липня 2004 року за ст.ст. 187 4.3,185 4.3,69,70 КК України до позбавлення волі на строк 5 років, з конфіскацією майна.

Звільнений 29 серпня 2008 року по відбуттю строку покарання, засуджений за ст. 186 ч. 3 КК України до позбавлення волі на строк 7 років.

Постановлено стягнути з засуджених ОСОБА_8, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в солідарному порядку на користь потерпілої ОСОБА_9 суму 1000 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, та, відповідно, 400 грн., 550 грн. і 550 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до вироку суду ОСОБА_8, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 визнані винними та засуджені за скоєння злочину за слідуючих обставин:

25 жовтня 2008 року, о 23 годині, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 вступили у злочинну змову на відкрите викрадення майна у потерпілої ОСОБА_9 Реалізуючи свій злочинний намір, але не розкриваючи його, вони запропонували ОСОБА_8 поїхати до ОСОБА_9, на що він погодився.

На автомобілі таксі, найнятому ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 приїхали до домоволодіння № 10 по вул. Шкільній с. Павленкове, Лебединського району Сумської області, в якому мешкає потерпіла ОСОБА_9 із сином, інвалідом з дитинства, ОСОБА_2

ОСОБА_8, на прохання ОСОБА_4 перехилившись через паркан, відкрив зачинену хвіртку і зайшовши на подвір'я, ОСОБА_4 почав стукати у двері будинку, вимагаючи їх відкрити, але потерпіла ОСОБА_9 відмовилась виконати цю вимогу.

Тоді ОСОБА_3 вибив шибку вікна на веранді, через яке відкрив двері на веранду, а потім різким ударом вибив зачинені двері до будинку, і ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_8 зайшли у будинок, де ОСОБА_8 залишився стояти у пройомі вхідних дверей, а ОСОБА_4 почав вимагати у потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 гроші, при цьому висловлював погрози застосування до потерпілих побоїв, а ОСОБА_3, тримаючи в руках дерев'яну палицю, підібрану біля будинку, імітував нею вогнепальну зброю.

Потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_2, реально сприймаючи погрози ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_8 передали їм гроші в сумі 1500 грн. і ОСОБА_3, виходячи з будинку, відкрито для оточуючих заволодів телевізором, який належав потерпілим, марки «ДЕО», вартістю 660 грн.

В поданих апеляціях:

- засуджений ОСОБА_4 просить вирок суду скасувати, а справу провадженням відносно

нього закрити, оскільки він не скоював злочину, за який засуджений, на час скоєння

злочину знаходився у своєї сестри, потерпілі та засуджений ОСОБА_8 його

оговорили з особистих мотивів. В доповненні до апеляції ОСОБА_4 просить справу

повернути прокурору на додаткове розслідування по вище зазначених мотивах;

- засуджений ОСОБА_11 просить вирок суду або скасувати у зв'язку із необ'єктивним судовим розглядом, або пом'якшити призначене йому покарання, оскільки суд не врахував повного визнання ним вини, відшкодування ним шкоди потерпілим, його стану здоров'я та безпідставно не застосував ст. 69 КК України. Також просить вирок відносно ОСОБА_4 скасувати, у зв'язку з повним визнанням саме ним своєї вини у скоєнні злочину;

- прокурор, який затвердив обвинувальний висновок в зміненій апеляції просить вирок суду скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд у зв'язку із неповнотою судового слідства, не вирішення клопотань засудженого ОСОБА_4, в тому числі і стосовно зміни запобіжного заходу, які він заявляв в судовому засіданні; не визначення у вироку обставин, що пом'якшують та що обтяжують вину засуджених, та у зв'язку із відмовою у прийнятті апеляції захисника ОСОБА_6;

- захисник ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати, а кримінальну справу відносно

ОСОБА_4 закрити у зв'язку із недоведеністю його участі в скоєнні злочину. Вважає,

що суд постановив вирок на суперечливих та недостовірних доказах, не оцінив їх належним

чином, тому прийшов до невірних висновків стосовно винуватості ОСОБА_4 у скоєнні

злочину;

- захисник ОСОБА_6 просить вирок суду скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд. Вважає, що суд не перевірив всі докази, які підтверджували невинуватість ОСОБА_4, для чого штучно створив умови та провокував підсудних на порушення в судовому засіданні, не надав оцінку показам потерпілих в судовому засіданні та діям робітників міліції під час провадження досудового слідства.

Заслухавши доповідача, засудженого ОСОБА_4, який підтримав свою апеляцію та апеляцію захисника ОСОБА_7 і прохав направити справу на додаткове розслідування, захисника ОСОБА_5, яка просить задовольнити апеляції засудженого ОСОБА_4 та захисника ОСОБА_7, скасувати вирок, а провадження в справі відносно ОСОБА_4 закрити; захисника ОСОБА_6, яка просить вирок суду скасувати, а справу відносно ОСОБА_4 провадженням закрити, засудженого ОСОБА_3, який підтримав свою апеляцію, потерпілого ОСОБА_2, який покладається на думку суду, міркування прокурора на підтримання зміненої апеляції про скасування вироку та направлення справи на новий судовий розгляд, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляції задоволенню не підлягають.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у скоєнні злочину, за обставин, зазначених у вироку, відповідає фактичним обставинам, зазначеним у вироку, підтверджується розглянутими в судовому засіданні доказами і є обгрунтованим.

Зокрема, засуджений ОСОБА_8 показав в судовому засіданні, що 26 жовтня 2008 року ОСОБА_4 запропонував йому поїхати до його тітки за грошима. На автомобілі таксі він, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 приїхали в с. Павленкове. На прохання ОСОБА_4 він відкрив калитку і всі втрьох зайшли на подвір'я. ОСОБА_4 почав

стукати у двері і вимагати у тітки, щоб вона відкрила двері, але та відмовилась та висловила погрози щодо виклику міліції. Тоді ОСОБА_3 відкрив двері у хату та покликав його та ОСОБА_4 У ОСОБА_3 в руках була велика палиця, яку він наставляв на потерпілих як гвинтівку та казав: « Сидіти, буду стріляти». Він зрозумів, що буде скоюватися злочин, тому покинув домоволодіння, сів в таксі та почав чекати ОСОБА_4 та ОСОБА_3 Через деякий час вони вийшли, в руках у ОСОБА_3 був телевізор, який по приїзді в м. Суми ОСОБА_3 залишив в його квартирі і який він в подальшому продав, а гроші витратив на власні потреби.

Ці покази засудженого ОСОБА_8 об'єктивно співпадають і з іншими, дослідженими судом доказами, аналіз яких дано у вироку.

Так, потерпіла ОСОБА_9 показала, що 26 жовтня 2008 року, біля 1 години, вночі, коли вона вже відпочивала, почула звук працюючого автомобіля, побачила світло фар. Вона побачила, як якийсь хлопець переліз через паркан та відкрив хвіртку, через яку зайшли на подвір'я ще два хлопця. В одному з них вона взнала ОСОБА_4, сина її двоюрідного брата, який почав кричати, щоб вона відчинила двері. Вона відповіла, що відчиняти не буде. Тоді вона почула як вибили скло вікна, хтось сильно штовхнув двері і вибив защіпку, і в хату зайшли троє хлопців. Один хлопець залишився стояти у дверях, тримаючи в руках ніж та заступаючи їм вихід з будинку. Ще один хлопець тримав в руках дерев'яну палицю довжиною біля 1 метру та спрямовував її на неї та на її сина, тримаючи її як рушницю. Третій хлопець був її племінник, ОСОБА_4, який почав вимагати у неї гроші. Спочатку вона дала йому 20 грн., але він потребував ще. Коли вона дістала з шафи гаманець, в якому було 1500 грн., то ОСОБА_4 вихопив у неї його з рук. Вона дуже перелякалася за себе та свого сина інваліда, оскільки вважала, що якщо вона не виконає їх вимоги, хлопці їх поб'ють. Коли хлопці виходили з хати, той що був с палицею у руці забрав телевізор, який стояв на столі.

Потерпілий ОСОБА_2 показав, що 26 жовтня 2008 року біля 1 години вночі прокинувся, бо почув шум в сусідньому господарстві. Якийсь хлопець через паркан відчинив хвіртку і три чоловіка зайшли у двір, один з котрих почав кричати: « ОСОБА_9, відчиніть». По голосу він впізнав ОСОБА_4, а мати йому відповіла, що відчиняти не буде. Він чув, як ОСОБА_4 казав про вибите скло, а потім після сильного удару, двері в хату відчинилися. В хату зайшли троє хлопців, один тримав в руках палицю та на голові у нього був капюшон і він його не розгледів. Цей хлопець спрямовував палицю на нього та на матір, як рушницю. ОСОБА_7 хлопець залишився біля дверей, тримав в руках ніж та ніби заступав їм вихід з будинку. Третім хлопцем виявився ОСОБА_4, який почав вимагати у них гроші, спочатку просив 20 грн., які він йому дав зі свого гаманця. Роман вихопив у нього гаманець та взяв ще 20 грн., а потім сказав матері, щоб вона шукала гроші. Мати пішла до іншої кімнати і дістала свій гаманець, в якому було 1500 грн., і ОСОБА_4 вихопив цей гаманець з рук матері. Вони з мамою дуже злякалися і боялися, що якщо вони не виконають вимоги хлопців, вони їх поб'ють чи поріжуть ножем. ОСОБА_4 та хлопець, що стояв у дверях вийшли з будинку першими, а третій, виходячи, від'єднавши від дротів телевізор, що стояв на столі, забрав його також. Він бачив, як всі сіли до автомобілю, що стояв навпроти їх будинку.

Під час відтворення обстановки та обставин події потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_2, в присутності понятих показали та розповіли, як ОСОБА_12, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 заволоділи їх майном.

(т. 1 а.с. 160-163; 164-171 )

Так, відповідно до протоколу огляду місця події - будинку № 10 по вул. Шкільна с. Павленкове, Лебединського району, Сумської області, виявлено, що у вікні на веранді відсутнє скло, на підлозі однієї з кімнат виявлена дерев'яна палиця у вигляді букви « Г».

(т.1 а.с. 17-23)

Із показів свідка ОСОБА_13 вбачається, що з ОСОБА_8 у неї були стосунки і зазвичай вона, ОСОБА_8, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відпочивали разом у відкритому кафе біля центрального універмагу в м. Суми. 25 жовтня 2008 року після 22 години вона прийшла до кафе, біля універмагу, але ні ОСОБА_8, ні ОСОБА_3 ні

ОСОБА_4 там не було і в цей вечір вона їх не бачила. На слідуючий день, 26 жовтня 2008 року вона з ОСОБА_8 ходила в гості до ОСОБА_4, на вул. Тополянську, в м. Суми. ОСОБА_8, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 в розмові казали, що вони в селі щось вкрали.

Свідок ОСОБА_14 показала, що 25 жовтня 2008 року працювала в магазині с. Павленкове, з напарницею ОСОБА_15 Близько 00 годин 30 хвилин в магазин зайшли три хлопця віком близько 25 років, яких вона раніше в селі не бачила. Вони купили пачку цигарок та пляшку пива.

Свідок ОСОБА_15 надала покази, аналогічні показам свідка ОСОБА_14

Свідок ОСОБА_16 показав, що ОСОБА_4 знає багато років і товаришує з ним, також він знайомий і з ОСОБА_3 28 чи 29 жовтня 2008 року він випадково на вул. Котляревського в м. Суми зустрів ОСОБА_3, який під час розмови сказав, що 26 жовтня 2008 року вони з ОСОБА_4 забрали у родичів ОСОБА_4 гроші в сумі 1000 грн. та кольоровий телевізор. Раніше, десь у вересні 2008 року, ОСОБА_4 казав йому, що у нього в селі є родичі, у яких є гроші, і що їх можна пограбувати. Після розмови із ОСОБА_3 він зателефонував ОСОБА_4, який сам розповів йому про те, що в с. Павленкове вони пограбували родичів.

Із показів свідка ОСОБА_17 вбачається, що 26 жовтня 2008 року, близько 00 годин 30 хвилин, вона побачила на веранді світло і почула, як чоловічий голос казав: «ОСОБА_9, ОСОБА_9» та дзвін розбитого скла. Вона ввімкнула світло у хаті і побачила, як у вибите вікно заглянув чоловік і спитав, де живе ОСОБА_9. Вона дуже злякалася і її син відповів, що не знає де живе ОСОБА_9.

Засуджений ОСОБА_3, під час досудового слідства також показав, що 26 жовтня 2008 року запропонував ОСОБА_8 поїхати до бабусі ОСОБА_4, щоб взяти у неї гроші. ОСОБА_4 вони про це не казали і коли вони з ОСОБА_8 уїхали, ОСОБА_4 залишився у кафе, біля центрального універмагу в м. Суми. Коли він постукав у вікно будинку потерпілої ОСОБА_9 палицею, яка була у нього в руці, вікно випадково випало, через нього він відкрив двері і зайшов до будинку, а разом із ним зайшов ОСОБА_8 та водій таксі, який їх привіз. До нього підійшла потерпіла ОСОБА_9 і він сказав їй, що він її онук ОСОБА_4 та попрохав у неї 20 грн. на горілку. ОСОБА_9 покликала його до іншої кімнати, дістала із шафи гаманець, в якому було багато грошей. Коли він це побачив, то попрохав у ОСОБА_9 дати йому грошей на лікування і вона дала йому 700 грн. Він подякував ОСОБА_9 і вони з ОСОБА_8 покинули хату. Коли їхали в таксі, ОСОБА_8 йому зізнався, що забрав у ОСОБА_9 телевізор.

Показання засуджених ОСОБА_8 і ОСОБА_3 щодо обставин вчинення ними злочину, в тому числі в групі з ОСОБА_4 в основному узгоджуються між собою та підтверджуються іншими доказами, відповідають фактичним обставинам справи, тому суд обгрунтовано поклав їх в основу вироку, як і первинні покази засудженого ОСОБА_3 про скоєння злочину разом із ОСОБА_4

Про те, що грабіж потерпілих ОСОБА_4 він скоїв разом із ОСОБА_4, ОСОБА_3 показав при його затриманні, що підтверджується протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, про що ОСОБА_3 поставив свій підпис.

(т.3 а.с. 51 -52)

Свідок ОСОБА_18 показав, що 13 листопада 2008 року знаходився в одній камері в ІТТ Лебединського МВ з ОСОБА_4 ОСОБА_4 розповідав, що його затримали за пограбування його родичів, але міліція нічого не докаже. Також по вентиляції ОСОБА_4 перемовлявся з іншою камерою, в якій знаходився його спільник по пограбуванню. ОСОБА_4 вимагав з нього, щоб він не давав показів стосовно нього, інакше він погрожував розповісти про злочини, які скоїв той хлопець.

Із показів свідка ОСОБА_19 вбачається, що він знаходився в одній камері ІТТ Лебединського МВ з ОСОБА_4 ОСОБА_4 розповідав, що скоїв пограбування своїх родичів в с. Павленкове, а потім перемовлявся через вентиляцію з іншою камерою, в якій знаходився його спільник на ім'я ОСОБА_3. ОСОБА_4 вимагав від нього, щоб він змінив свої покази, не давав показів проти ОСОБА_4, а брав всю вину за скоєне на

себе. В іншому разі ОСОБА_4 погрожував ОСОБА_3, що розповість міліції про злочини, які той скоїв.

Відповідно до протоколу відтворення обстановки та обставин події, засуджений ОСОБА_8 в присутності понятих, із застосуванням відеозапису, на місті показав яким чином він, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 скоїли відкрите заволодіння майном потерпілих ОСОБА_4.

(т. а.с. 173-175)

Із висновків товарознавчої експертизи вбачається, що вартість телевізора « ДЕО»

складає 660 грн. ( т.2 а.с. 149 - 150 )

Перевіркою матеріалів справи не виявлено даних, які б могли свідчи про штучне, як зазначається в апеляційних скаргах засуджених ОСОБА_4, ОСОБА_3, захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7, створення органами досудового слідства та в судовому засіданні доказів винності ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у відкритому заволодінні, за попередньою змовою групою осіб, з проникненням у житло, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров'я потерпілих або про можливу фальсифікацію доказів у справі.

Суд першої інстанції ретельно перевірив доводи засудженого ОСОБА_4 щодо його алібі на час скоєння злочину, а саме, були допитані свідки ОСОБА_20, мати ОСОБА_4; ОСОБА_21, співмешканець рідної сестри ОСОБА_4, ОСОБА_22, сестра ОСОБА_4, вивчені та оцінені письмові докази по справі: протокол виявлення та вилучення мобільного телефону свідка ОСОБА_13 та засудженого ОСОБА_4; роздруківка сеансів зв'язку, вчинених з мобільного телефону засудженого ОСОБА_4

На думку колегії суддів, висновки суду першої інстанції про те, що ОСОБА_4 26 жовтня 2008 року о 1 години скоїв відкрите викрадення майна потерпілих ОСОБА_4, разом із ОСОБА_3 та ОСОБА_8 є правильними.

Відповідно до роздруківки сеансів зв'язку мобільного телефону засудженого ОСОБА_4 протягом 25 і 26 жовтня 2008 року виходив на зв'язок з різних вулиць м. Суми о 1 Ігодини 57 хвилин. В період часу з 23 години 28 хвилин 25 жовтня 2008 року до З години 47 хвилин 26 жовтня 2008 року мобільний телефон засудженого ОСОБА_4 на зв'язок не виходив.

Не узгоджуються між собою і покази засуджених ОСОБА_3 и ОСОБА_4 щодо алібі останнього, оскільки ОСОБА_3 показав, що запропонував ОСОБА_8 поїхати до тітки ОСОБА_4 в с. Павленкове, не сказавши про це ОСОБА_4 і залишивши його із дівчиною в кафе біля універмагу в м. Суми. Сам же ОСОБА_4 стверджував, що з 15 години 25 жовтня 2008 року до вечори 26 жовтня 2008 року знаходився в с. Жовтневе у сестри, де він різав порося.

Суд ретельно перевірив доводи засудженого ОСОБА_4 щодо його алібі на час скоєння злочину, аналогічні викладеним в апеляціях засуджених ОСОБА_3, ОСОБА_4, захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_6. Наведені у вироку мотиви визнання цих доводів безпідставними, спрямованими на ухилення від відповідальності за вчинений злочин судова колегія визнала обгрунтованими та такими, що відповідають матеріалам справи.

Тому доводи апеляцій засуджених ОСОБА_4 та ОСОБА_3, захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_6 що вина засуджених у скоєнні злочину не доведена, вирок постановлений на суперечливих та недосліджених в судовому засіданні доказах є необгрунтованими.

Докази, якими суд обґрунтував свій висновок про винність засуджених ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у вчиненні відкритого заволодіння за попередньою змовою групою осіб, з проникненням у житло, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров'я потерпілих, є належними, допустимими, достатніми і достовірними і їх дії вірно кваліфіковані за ст. 186 ч. 3 КК України.

Суд правильно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку всім зібраним у справі доказам та навів у вироку мотиви спростування кожного з доводів, які наводилися засудженими ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на свій захист.

Твердження засудженого ОСОБА_4 в апеляційній скарзі про те, що докази у справі здобуті незаконним шляхом, що до нього застосовувались недозволені методи слідства, не перевірений психічний стан потерпілої ОСОБА_9, а потерпілий ОСОБА_23 не може об'єктивно сприймати обставини справи в наслідок свого психічного стану є безпідставними, оскільки будь яких даних, які б свідчили про порушення органами досудового слідства чи судовими інстанціями норм Кримінально - Процесуального Кодексу України чи про їх упередженість або необ'єктивність щодо засудженого ОСОБА_4 і були б підставою для скасування судових рішень - не виявлено.

Органами досудового слідства були перевірені заяви ОСОБА_4 щодо застосування до нього недозволених методів слідства, про що мається постанова про відмову в порушенні кримінальної справи відносно працівників міліції, крім того, колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції не було підстав ставити під сумнів і покази потерпілих. Здобутими і перевіреними в судовому засіданні доказами, покази потерпілих знайшли своє повне підтвердження, і в матеріалах справи відсутні будь - які докази, які б могли свідчити про те, що потерпілі оговорили засуджених ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в скоєнні злочину. Самі засуджені також не навели будь яких достовірних мотивів, по яким потерпілі могли би їх оговорити.

Також, на думку колегії суддів не заслуговують на увагу і доводи апеляцій про те, що засуджений ОСОБА_8 оговорив ОСОБА_4, віддячуючи органам досудового слідства за обрану відносно нього міру запобіжного заходу під час досудового слідства, не пов'язану із взяттям під варту.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно поклав в основу вироку покази ОСОБА_8, оскільки вони знайшли своє повне підтвердження в судовому засіданні і співпадають з доказами, зібраними по справі.

Що стосується доводів апеляції прокурора, який затвердив обвинувальний висновок, засудженого ОСОБА_4, захисників ОСОБА_7, ОСОБА_6 про те, що судом першої інстанції порушені норми кримінально - процесуального закону щодо не вирішення клопотань ОСОБА_4 про направлення справи на додаткове розслідування та зміни йому міри запобіжного заходу, то на думку колегії суддів вони є необгрунтованими.

Дійсно, при перевірці матеріалів кримінальної справи встановлено, що під час судового розгляду ОСОБА_4 у письмовому виді заявляв клопотання щодо направлення кримінальної справи на додаткове розслідування та щодо зміни йому запобіжного заходу з утримання під вартою на підписку про невиїзд і вищезазначені клопотання не були своєчасно розглянуті судом. Але, як вбачається із матеріалів кримінальної справи ( т.5 а.с. 265), в судовому засіданні від 27 травня 2010 року суд вирішив клопотання ОСОБА_4 щодо допиту свідків, його побиття робітниками міліції при затриманні, направлення кримінальної справи на додаткове розслідування.

На думку колегії суддів суд першої інстанції допустив порушення кримінально -процесуального закону щодо своєчасного вирішення заявлених клопотань, щодо вирішення клопотання про направлення справи на додаткове розслідування без видалення в нарадчу кімнату, але такі порушення не є істотними і не впливають на законність судового рішення.

Колегія суддів вважає необгрунтованими і доводи апеляції прокурора, який затвердив обвинувальний висновок про те, що суд не зазначив у вироку відносно всіх засуджених обставини, що пом'якшують та обтяжують вину засуджених.

Відповідно до положення ст. 65 КК України, суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом'якшують та обтяжують покарання.

Тому вимоги апеляції прокурора є незаконні, оскільки суд не зобов'язаний зазначати обставини, які пом'якшують чи обтяжують вину засуджених.

Судом першої інстанції дійсно не зазначено про наявність обставин, які пом'якшують чи обтяжують покарання засуджених.

Але, відповідно до обвинувального висновку органами досудового слідства ні пом'якшуючих, ні обтяжуючих покарання обставин встановлено не було. Що стосується покарання, яке суд призначив засудженим ОСОБА_4 та ОСОБА_3, думку колегії суддів воно в повної мірі відповідає вимогам ст. 65 КК України.

Суд, врахувавши тяжкість скоєного злочину, особи засуджених, те, що ОСОБА_4 скоїв злочин через 2 місяці після звільнення з місць позбавлення волі, маючи 4 судимості, які не погашені; ОСОБА_3 скоїв злочин через 3 місяці після закінчення строку його умовно -дострокового звільнення, маючи три судимості, які не погашені, їх вперте небажання стати на шлях виправлення, на думку колегії суддів, призначив їм покарання, яке є необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження нових злочинів і підстав для його зміни не вбачається.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 362, 365, 366, 377 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Вирок Лебединського районного суду Сумської області від 1 червня 2010 року відносно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 залишити без зміни, а апеляції засуджених ОСОБА_3, ОСОБА_4, захисників ОСОБА_7, ОСОБА_6, прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції - без задоволення.

СУДДІ:

ОСОБА_24 ОСОБА_1 ОСОБА_25