АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 642/9647/15-к Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/790/1686/15 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: В порядку КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря - ОСОБА_5 ,

захисника - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові матеріали за апеляцією захисника на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 27 листопада 2015 року,-

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 27 листопада 2015 року відносно підозрюваного ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Харківській установі виконання покарань управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області (№ 27) на строк 60 днів починаючи з 27 листопада 2015 року до 25 січня 2016 року.

Визначено суму застави у розмірі 48,720 гривень, які необхідно внести на відповідний рахунок до сплину терміну тримання під вартою.

Як зазначено в ухвалі, досудовим розслідуванням встановлено, що 9 листопада 2015 року, близько 02-30 год., ОСОБА_7 ,, знаходячись біля пі церії «Маранела», що розташована по вул.. Золочівська м. Харкова, разом зі своїми знайомими ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 побачив як по дорозі рухаються раніше невідомі ОСОБА_11 та ОСОБА_12

ОСОБА_10 , маючи умисел на заволодіння чужим майном, за попередньою змовою групою осіб, підійшов до ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , після чого з метою заволодіння чужим майном наніс один удар ногою в обличчя ОСОБА_11 , від якого останній впав на асфальт. ОСОБА_13 разом з ОСОБА_14 та ОСОБА_7 на оклик ОСОБА_15 підійшов до ОСОБА_16 та ОСОБА_12 та наніс один удар кулаком в обличчя потерпілому ОСОБА_11 . Підтримуючи дії ОСОБА_13 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_10 також продовжили наносити удари потерпілим ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , внаслідок чого, потерпілі впали на землю. Від нанесеного удару ОСОБА_10 , потерпілий ОСОБА_11 втратив на деякий час свідомість. При здійсненні протиправних дій, виражених у нанесенні тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , ОСОБА_13 заволодів чоловічими кросівками, а ОСОБА_7 мобільним телефоном «Леново», що належить потерпілому ОСОБА_11 .

Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_13 скоїв злочин, передбачений ч. 2 ст. 187 КК України, тобто таємний напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений за попередньою змовою групою осіб.

26 листопада 2015 року прокурор звернувся до суду з клопотанням про застосування відносно ОСОБА_17 Запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В обґрунтування клопотання прокурор посилався на те, що ОСОБА_7 постійного місця роботи не має, значить не має джерела прибутку, підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення, яким передбачено відповідальність у вигляді позбавлення волі на строк від семи до десяти років з конфіскацією майна отже у вчинені тяжкого злочину, знаходячись на свободі зможе переховуватись від органів досудового розслідування або суду; незаконно впливати на потерпілого, іншого підозрюваного, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення, в тому числі корисливе, чи продовжити кримінальне правопорушення у якому підозрюється.

Вищезазначене свідчить про неможливість запобігання вищезазначених ризиків та застосування до ОСОБА_7 більш мяких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою. Прокурор клопотання підтримав, посилався на те, що застосування жодного із більш мяких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам передбаченим ст.. 177 КПК України.

Вислухавши сторін кримінального провадження, дослідивши надані докази, слідчий суддя вважає встановленою наявність ризиків, передбачених п.п. 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України: переховуванні від органів досудового розслідування, вчинення іншого кримінального правопорушення.

Матеріали провадження свідчать про те, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, та підтверджується наданими суду доказами: показами потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , свідка ОСОБА_18 , оглядом мобільного телефону «Леново Р 780», оглядом чоловічих кросівок «Найк», впізнанням ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_13 .

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України слідчий суддя враховує наявність ризиків передбачених п.1, п. 4 п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також оцінюючи сукупність обставин, а саме вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення.

На підставі викладеного, суд вважає, що застосування відносно ОСОБА_7 більш м`яких запобіжних заходів недостатнє для забезпечення ризиків, передбачених ст.. 177 КПК України, а тому обирає йому запобіжний захід тримання під вартою.

Відповідно до вимог ст.. 182 КПК України, суд з урахуванням викладених обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, ризиків передбачених ст.. 177 КПК України, визначає заставу достатньою для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України в розмірі 40 мінімальних плат в сумі 48,720 грн. (1218х40=48,720).

Захисник ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та обрати у відношенні ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на необґрунтованість та незаконність ухвали слідчого судді.

Вважає, що слідчим суддею проведено однобоке вивчення доказів на користь сторони обвинувачення, що змістом ухвали не зазначено доводів підозрюваного ОСОБА_7 , якими він обґрунтовував недоцільність обраного запобіжного заходу. Крім того, посилається на невідповідність висновків суду, викладених в ухвалі фактичним обставинам справи, вказуючи, що ОСОБА_7 не відбирав у потерпілого телефон, як то передбачено ч. 2 ст. 187 К;К України, а знайшов його на значній відстані від місця події вже після того, як сварка закінчилась, що не вказано яким саме шляхом підозрюваний заволодів телефоном. Також зазначає, що поза увагою слідчого судді залишились відомості про те, що ОСОБА_7 має постійне місце роботи та постійне місце проживання, що проживає він разом з матір`ю та бабусею та фактично є єдиним годувальником у них.

Заслухавши доповідь судді, захисника адвоката ОСОБА_6 , який наполягав на задоволенні своєї апеляційної скарги, прокурора що заперечував проти задоволення апеляції та наполягав на законності та обґрунтованості ухвали слідчого судді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляції захисника, виходячи з наступного.

Згідно з п. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 р. кожна особа, заарештована або затримана на підставі обгрунтованої підозри у вчиненні злочину, має право постати перед суддею і бути вислуханою з питань, пов`язаних з її утриманням під вартою.

ОСОБА_7 був доставлений до слідчого судді, де і було розглянуто питання стосовно обрання йому запобіжного заходу.

За таких обставин, слідчим суддею при винесенні оскаржуваної ухвали було дотримано п. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод людини 1950 р., оскільки розгляд питання про обрання запобіжного заходу у відношенні відбувся за присутності підозрюваного.

Таким чином, слідчим суддею виконано вимоги КПК України та міжнародного права.

Вимога в апеляційній скарзі щодо розгляду данної апеляційної скарги за особистої участі підозрюваного, який утримується під вартою, не базується на вимогах КПК України з наступних підстав.

Відповідно до ч.4 ст. 401 КПК України, обвинувачений підлягає обов`язковому виклику в судове засідання для участі в апеляційному розгляді, якщо в апеляційній скарзі порушується питання про погіршення його становища або якщо суд визнає обов`язковою його участь, а обвинувачений, який утримується під вартою, - також у разі, якщо про це надійшло його клопотання.

Однак, відповідно до ч. 2 ст. 42 КПК України обвинуваченим є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому ст. 291 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 КПК України, підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, або особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення.

Тиким чином, ОСОБА_7 має статус в силу вимог КПК України не обвинуваченого, а підозрюваного, а тому клопотання захисника про розгляд справи за його участю не підлягає задоволенню.

Слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку щодо доведеності обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України та наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України і з цим погоджується колегія суддів.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Більш того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 г- Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Виклавши мотиви свого рішення в ухвалі, слідчий суддя врахував положення ст.ст. 176,178,183 КПК України та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність застосування у відношенні підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Що стосується доводів апеляції захисника щодо міцних соціальних зв`язків ОСОБА_7 , колегія суддів вважає їх такими, що не спростовують законність висновків слідчого судді, викладених в оскарженій ухвалі.

Посилання в апеляційній скарзі захисника на те, що в судовому засіданні слідчим суддею не були встановлені обставини скоєння ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, колегія суддів вважає також безпідставним оскільки фактичні обставини кримінального провадження, питання винності чи не винності в скоєнні кримінального правопорушення, вірності кваліфікації а також питання відносності та допустимості доказів вирішуються під час іншої стадії кримінального процесу - судовому провадженні під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції.

Більш того, ст.198 КПК України чітко регламентує, що висловлені в ухвалі слідчого судді, суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиційного значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального провадження.

За викладених обставин, колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді законною, обґрунтованою та вмотивованою, підстав для її скасування за доводами апеляційної скарги не вбачає.

Cудова колегія рекомендує слідчому судді в порядку вимог ст.379 КПК України виправити технічну помилку допущену в резолютивній частині ухвали щодо дати народження підозрюваного.

Керуючись ст. ст. 392, 404, 405, 407, 418, 419, 423 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И ЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 27 листопада 2015 року щодо обрання у відношенні ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням застави залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й відповідно до вимог ст. 424 КПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: