Ухвала

іменем україни

15 вересня 2015 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:

головуючого ОСОБА_8,
суддів:ОСОБА_9, ОСОБА_10,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_11,
прокурора ОСОБА_12,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження № 0002129 за касаційною скаргою прокурора на вирок Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 24 грудня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 02 березня 2015 року щодо

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця м. Рівного, жителя АДРЕСА_1),

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України,

у с т а н о в и в:

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, порушує питання про скасування судових рішень та призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Свої вимоги обґрунтовує тим, що місцевий суд усупереч вимогам ст. 53 КК України призначив засудженому покарання у виді штрафу у твердій грошовій формі та в розмірі, що не є кратним неоподатковуваному мінімуму доходів громадян, а апеляційний суд належним чином не обґрунтував підстав ухваленого рішення.

Згідно з зазначеним вироком, залишеним без змін апеляційним судом, ОСОБА_6 засуджено до покарання у виді штрафу: за ч. 1 ст. 185 КК України - в розмірі 1000 грн, за ч. 1 ст. 357 КК України - в розмірі 800 грн.

На підставі ч. 1 ст. 70 цього Кодексу за сукупністю злочинів ОСОБА_6 визначено остаточне покарання у виді штрафу в розмірі 1200 грн.

Ухвалено стягнути із засудженого на користь потерпілого ОСОБА_7 3750 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 1500 грн - моральної шкоди.

Прийнято рішення щодо речових доказів.

ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він у стані алкогольного сп'яніння 26 жовтня 2014 року приблизно о 17.30 год. із кухні квартири АДРЕСА_2, де проживав його знайомий ОСОБА_7, у якого ОСОБА_6 перебував у гостях, таємно викрав належний потерпілому офіційний документ - пластикову картку «Ощадбанку», оформлену на особистий рахунок № НОМЕР_1.

Цього ж дня о 18.11 год. нетверезий ОСОБА_6, знаючи пін-код до викраденої банківської картки, з метою таємного викрадення чужого майна за допомогою банкомату, на вул. Леніна, 2 в м. Білозерському Донецької області, викрав з особистого рахунку ОСОБА_7 № НОМЕР_1 в «Ощадбанку» 3750 грн, заподіявши потерпілому матеріального збитку на вказану суму.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора про часткове підтримання касаційних вимог, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи, викладені у скарзі, суд касаційної інстанції дійшов такого висновку.

Про день та час розгляду кримінального провадження у порядку касаційної процедури учасників цього провадження, зокрема з боку сторони захисту, було поінформовано, при цьому вони не повідомили Вищому спеціалізованому суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ про своє бажання взяти участь у касаційному розгляді. Крім того, відповідно до вимог ч. 4 ст. 434 КПК України участь засудженого в розгляді провадження судом касаційної інстанції при перевірці судових рішень, зазначених у ст. 424 цього Кодексу , не є обов'язковою. Наведене положення відповідає практиці Європейського суду з прав людини, аналіз якої свідчить про те, що відсутність засудженого, його захисника під час розгляду провадження судом касаційної інстанції не може автоматично вважатися порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод .

Відповідно до ст. 433 КПК України касаційний суд переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги і перевіряє правильність застосування цими судами норм матеріального та процесуального права, а також правильність правової оцінки обставин.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, а також про правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України в касаційній скарзі не оспорюється.

Що стосується доводів прокурора, викладених у касаційній скарзі щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність при визначенні розміру штрафу, то вони є слушними.

Законодавцем для визначення розмірів штрафу в санкціях ч. 1 ст. 185, ч.1 ст. 357 КК України використовується така розрахункова одиниця, як неоподатковуваний мінімум доходів громадян, а у ч. 1 ст. 53 цього Кодексу зазначено, що штраф - це грошове стягнення, то суд у вироку обов'язково має вказати розмір штрафу у кількості у кількості неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, установленого законодавством України на час постановлення вироку, а потім визначити його у грошових одиницях.

При цьому відповідно до п. 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України в разі, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то з метою їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Суд першої інстанції призначив ОСОБА_6 покарання у виді штрафу: за ч. 1 ст. 185 КК України - в розмірі 1000 грн, за ч. 1 ст. 357 КК України - в розмірі 800 грн, тобто в сумі, яка не є кратною до певної кількості цілих неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на що не звернув уваги суд апеляційної інстанції.

З огляду на викладене судові рішення щодо засудженого в частині призначеного покарання підлягають зміні шляхом зменшення розміру штрафу: за ч. 1 ст. 185 КК України - до 58 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 986 грн; за ч. 1 ст. 357 КК України - до 47 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 799 грн.

Керуючись статтями 433, 436 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Касаційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 24 грудня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 02 березня 2015 року щодо ОСОБА_6 змінити.

На підставі ст. 53 КК України зменшити розмір призначеного ОСОБА_6 штрафу та вважати його засудженим: за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 58 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 986 грн; за ч. 1 ст. 357 КК України - до покарання у виді штрафу в розмірі 47 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 799 грн.

На підставі ч. 1 ст. 70 цього Кодексу за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань вважати ОСОБА_6 засудженим до остаточного покарання у виді штрафу в розмірі 70 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1190 грн.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_8 ОСОБА_9 ОСОБА_10