У Х В А Л А

Іменем України

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України у складі:

судді-доповідача ОСОБА_4.,

суддів: ОСОБА_5. і ОСОБА_6.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві 21 січня 2016 року заяву захисника засудженого ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_7 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 вересня 2015 року щодо ОСОБА_1.,

в с т а н о в и л а:

вироком Солом'янського районного суду м. Києва від 17 вересня 2014 року ОСОБА_1. засуджено за пунктом 12 частини другої статті 115 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1. на користь потерпілої ОСОБА_2. 200 000 грн. моральної шкоди.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_3.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 25 грудня 2014 року вирок суду першої інстанції змінено в частині призначення покарання. Пом'якшено ОСОБА_1. покарання до 13 років позбавлення волі та враховано у строк відбування покарання перебування його під вартою з 18 грудня 2011 року по 17 вересня 2014 року.

У решті вирок щодо ОСОБА_1. залишено без зміни.

Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 вересня 2015 року вирок Солом'янського районного суду м. Києва від 17 вересня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 25 грудня 2014 року щодо ОСОБА_1. залишено без зміни.

Захисник ОСОБА_7. звернувся до Верховного Суду України із заявою, в якій порушує питання про скасування ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 вересня 2015 року щодо ОСОБА_1. з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 400-12 Кримінально-процесуального кодексу України (далі - КПК 1960 року), у зв'язку з неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції одних і тих самих норм кримінального закону щодо подібних суспільно небезпечних діянь, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень. Просить скасувати зазначену ухвалу касаційного суду частково та прийняти нове судове рішення, яким призначити ОСОБА_1. покарання у виді 10 років позбавлення волі.

Наводячи доводи на підтвердження цієї підстави, захисник ОСОБА_7. зазначає, що судом першої та апеляційної інстанції при постановленні рішення не враховано особу засудженого, а саме те, що він вперше притягнутий до кримінальної відповідальності, станом на момент затримання мав постійне місце проживання і роботи, характеризувався позитивно за місцем роботи і проживання, також станом на момент затримання і під час розгляду справи у ОСОБА_1. було діагностовано тяжкі захворювання. На обґрунтування неоднакового правозастосування ОСОБА_7. посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 травня 2011 року і 16 лютого 2012 року.

Обґрунтовуючи свої вимоги захисник також посилається на постанови Верховного Суду України від 4 жовтня 2012 року і 5 березня 2015 року, які, на його думку, підтверджують факт перегляду Верховним Судом України судових рішень касаційної інстанції в аспекті призначення покарання.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, вивчивши заяву, долучені до неї копії судових рішень, встановила наступне.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 445 КПК підставою для перегляду судових рішень Верховним Судом України є неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої законом України про кримінальну відповідальність, у подібних правовідносинах, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень (крім питань неоднакового застосування санкцій кримінально-правових норм, звільнення від кримінальної відповідальності чи покарання).

Звертаючись до Верховного Суду України, захисник, хоча і посилається на неоднакове застосування щодо засудженого ОСОБА_1. норм права при призначенні йому покарання у виді 13 років позбавлення волі, фактично вказує про суворість призначеного покарання, стверджуючи, що воно не відповідає ступені тяжкості вчиненого засудженим діяння та його особі. Зазначає, що у порівнюваних рішеннях суд касаційної інстанції за аналогічних обставин змінив судові рішення нижчестоящих судів і пом'якшив покарання засудженим за умисне вбивство.

Наведене свідчить, що захисник не погоджується із застосуванням до засудженого ОСОБА_1. санкції кримінально-правової норми, що відповідно до закону не є предметом перегляду Верховним Судом України.

Що стосується тверджень захисника про те, що Верховний Суд України переглядав рішення суду касаційної інстанції з підстави неоднакового застосування саме санкцій кримінально-правової норми, то вони є безпідставними.

Як убачається зі змісту постанов Верховного Суду України від 4 жовтня 2012 року та 5 березня 2015 року, на які посилається захисник, то підставою для перегляду судового рішення у першому рішенні було неоднакове застосування кваліфікуючої ознаки частини другої статті 368 КК - вимагання хабара, а у другому - неоднакова правова позиція суду касаційної інстанції щодо зворотної дії закону про кримінальну відповідальність у часі.

З огляду на викладене, заява захисника ОСОБА_7. є необґрунтованою, а тому підстав для допуску справи за заявою захисника ОСОБА_7. до провадження Верховного Суду України немає.

Керуючись статтями 445, 451 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

відмовити захиснику ОСОБА_7 у допуску справи до провадження за його заявою про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 вересня 2015 року щодо ОСОБА_1.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

________________ ________________ ________________

ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6