Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 грудня 2015 року м. Київ
Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:
головуючоїОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі
судового засідання за участю прокурораОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження № 0000211 за обвинуваченням

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Комишувахи Оріхівського району Запоріької області, мешканця АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК,
у с т а н о в и в:
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвали щодо ОСОБА_6 і призначити новий розгляд у суді першої інстанції через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Вважає, що місцевий суд порушив вимоги статей 284, 314 КПК, не зважив на роз`яснення, викладені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 12 Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності, та без дослідження обставин кримінального провадження прийняв неправомірне рішення про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 48 КК. Стверджує, щонаведені в ухвалі обставини не свідчать про зміну обстановки, внаслідок якої вчинене ОСОБА_6 діяння втратило суспільну небезпечність або він сам перестав бути суспільно небезпечною особою. При цьому прокурор зазначає, що невирішеним залишилося питання стосовно заходів забезпечення кримінального провадження. Також, на думку скаржника, апеляційний суд при розгляді апеляційної скарги сторони обвинувачення та залишенні її без задоволення не перевірив належним чином наведених у ній доводів і не вмотивував своєї позиції, а тому ухвала не відповідає положенням ст. 419 КПК.
У запереченнях на касаційну скаргу захисник ОСОБА_6 ОСОБА_7 указує на необґрунтованість заявлених прокурором вимог і просить залишити їх без задоволення.
Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 08 грудня 2014 року ОСОБА_6 звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 48 КК у зв`язку із зміною обстановки, а кримінальне провадження щодо нього закрито.

Як установив суд, ОСОБА_6 згідно з розпорядженням від 06 лютого 2013 року обіймав посаду головного лікаря комунальної установи «Запорізька обласна клінічна лікарня» Запорізької обласної ради (далі лікарня) і був службовою особою, яка виконувала організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції. Використовуючи своє службове становище, діючи умисно з метою одержання неправомірної вигоди для іншої юридичної особи, ОСОБА_6 усупереч інтересам служби без укладення договорів: оренди та на відшкодування спожитих комунальних послуг у період із 05 квітня 2013 року по 24 квітня 2014 року надав у користування благодійним фондам «Сучасні стандарти здоров`я та медичної допомоги» та «Крок назустріч здоров`ю», а також ФОП ОСОБА_8 приміщення лікарні на АДРЕСА_2 площею 17,6 кв. м та 151,2 кв. м. Унаслідок таких дій ОСОБА_6 обласним бюджетом та вказаною комунальною установою було недоотримано 75808,35 грн, що завдало істотної шкоди державним та громадським інтересам, а також інтересам юридичних осіб.
Разом із цим, суд вирішив задовольнити клопотання захисника обвинуваченого про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності, оскільки останній на час здійснення судового провадження перестав бути суспільно небезпечним.
Апеляційний суд Запорізької області ухвалою від 23 березня 2015 року залишив без змін указане рішення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримання касаційних вимог, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши наведені у скарзі та в поданих запереченнях доводи, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.
Частиною 2 ст. 284 КПК передбачено закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
У силу ст. 286 вказаного Кодексу, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.
За приписами ст. 314 КПК суд має право у підготовчому судовому засіданні прийняти рішення про закриття провадження у випадку встановлення підстав, передбачених частиною 2 ст. 284 цього Кодексу. Згідно зі ст. 285 КПК у разі, якщо обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, судове провадження проводиться у повному обсязі в загальному порядку.
Саме цими нормами процесуального права суд керувався при вирішенні справи.
Так, зі справи та змісту ухвали місцевого суду видно, що під час здійснення судового провадження захисник ОСОБА_9 заявив клопотання про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 48 КК, яке обвинувачений підтримав.
Суд першої інстанції, виконуючи приписи статей 285, 286 КПК невідкладно розглянув заявлене клопотання і, встановивши передбачені ст. 284 цього Кодексу підстави для закриття кримінального провадження, задовольнив клопотання сторони захисту.
Як убачається з матеріалів провадження, ОСОБА_6 вчинив злочин у період із 05 квітня 2013 року по 24 квітня 2014 року, тому йому було пред`явлено обвинувачення за ч. 1 ст. 364 КК в редакції кримінального закону, що діяла на момент вчинення злочину, враховуючи приписи ст. 5 КК, відповідно до яких, якщо після вчинення особою діяння, передбаченого цим Кодексом, закон про кримінальну відповідальність змінювався кілька разів, зворотну дію в часі має той закон, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи. Суд, установивши підстави для звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності у зв`язку із зміною обстановки, застосував ст. 48 КК у редакції Закону України від 13 квітня 2012 року № 4652-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Кримінального процесуального кодексу України», зважаючи на його зворотну дію в часі.

Відповідно до ст. 48 вказаного Кодексу (в зазначеній редакції), особу, яка вперше вчинила злочин невеликої або середньої тяжкості, може бути звільнено від кримінальної відповідальності, якщо буде визнано, що на час кримінального провадження внаслідок зміни обстановки вчинене нею діяння втратило суспільну небезпечність або ця особа перестала бути суспільно небезпечною.
Особу можна визнати такою, що перестала бути суспільно небезпечною, в разі, коли вона сама або обстановка навколо неї зазнала таких змін, що унеможливлює вчинення нею нового злочину.
Місцевий суд установив, що ОСОБА_6 уперше вчинив злочин невеликої тяжкості, визнав свою вину, щиро розкаявся, має позитивні характеристики та є інвалідом 3-ї групи. Крім того, під час судового провадження було з`ясовано, що ОСОБА_6 не обіймає посади головного лікаря, а працює завідувачем нейрохірургічного відділення лікарні і, за неспростованим твердженням сторони захисту, відповідає лише за лікувально-профілактичну діяльність структурного підрозділу.
З огляду на вказані обставини суд фактично дійшов висновку, що ОСОБА_6 перестав бути суспільно небезпечною особою, оскільки він сам і обстановка навколо нього зазнали змін, що унеможливлюють вчинення ним нового злочину, а тому є підстави для застосування положень ст. 48 КК, і цей висновок є обґрунтованим.
Натомість доводи в касаційній скарзі про зворотне, у тому числі й про порушення місцевим судом приписів статей 284, 314 КПК, є непереконливими, звідси й неспроможними.
Крім того, доводи прокурора з питань невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам провадження, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, а також неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність перевірялись апеляційним судом, який умотивовано визнав їх необґрунтованими. При цьому в ході апеляційного провадження знайшло своє документальне підтвердження й те, що шкоду, завдану через несплату коштів за оренду приміщень та за спожиті комунальні послуги відшкодовано.
Наведені в касаційній скарзі доводи, майже аналогічні за змістом та суттю тим, що були предметом апеляційного розгляду, не містять нових даних, які би ставили під сумнів законність та справедливість судових рішень і слугували підставами для їх скасування. Суд апеляційної інстанції, зазначивши відповідні правові позиції, вмотивував належним чином своє рішення про залишення апеляційної скарги прокурора без задоволення. Ухвала апеляційного суду не суперечить вимогам ст. 419 КПК.

Що стосується посилань прокурора на залишення місцевим судом нерозглянутими питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження, то їх не можна визнати прийнятними, оскільки згадані питання пов`язано з виконанням судового рішення, проте вони не перешкодили і не могли перешкодити ухвалити його законним та обґрунтованим по суті. А відтак, у силу статей 412, 438 КПК зазначені стороною обвинувачення обставини не є підставами для скасування оскаржуваних ухвал.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які ставлять під сумнів справедливість оскаржуваних судових рішень і які є безумовними підставами для їх скасування, колегією суддів під час касаційного провадження у справі не встановлено.

З огляду на викладене колегія суддів не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.
Керуючись статтями 433, 434, 436438, 441, 442 КПК, суд

п о с т а н о в и в:
Ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 08 грудня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 23 березня 2015 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3