Ухвала

іменем україни

1 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Головуючого ОСОБА_12,
суддів ОСОБА_13 і ОСОБА_14,
при секретарі судового засідання ОСОБА_15,

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження щодо

ОСОБА_5,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця м. Овруч Житомирської області, мешканця АДРЕСА_1, неодноразово судимого, востаннє 18 грудня 2012 року за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку 3 роки,

за участю прокурора ОСОБА_16,
ВСТАНОВИЛА:

З касаційною скаргою до суду касаційної інстанції звернувся захисник засудженого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_17 з вимогами про перевірку постановлених щодо ОСОБА_5 судових рішень.

Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 26 грудня 2014 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

За сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України ОСОБА_5 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 5 березня 2015 року вирок залишено без зміни.

В касаційній скарзі захисник посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону як судом першої, так і апеляційної інстанцій при постановленні судових рішень, просить скасувати їх та закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 Обґрунтовуючи скаргу захисник твердить, що судові рішення є незаконними та необґрунтованими, ґрунтується на недопустимих доказах, оцінку яким судами надано вибірково, а ухвала апеляційного суду, до того ж, ґрунтується на припущеннях. Також захисник вказує на порушення права на захист ОСОБА_5 під час досудового розслідування.

ОСОБА_5 засуджено за те, що він 14 квітня 2014 року о 4 годині з проникненням у приміщення гаража домогосподарства по АДРЕСА_2, повторно, таємно заволодів майном ОСОБА_8 на загальну суму 11 700 грн.

Заслухавши доповідача, прокурора, який вважав судові рішення законними та обґрунтованими, перевіривши матеріали кримінального провадження, доводи, наведені у касаційній скарзі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга захисника ОСОБА_17 не підлягає задоволенню.

При перевірці судових рішень в касаційному порядку суд касаційної інстанції звертає увагу на відповідність цих рішень вимогами ст.ст. 412 - 414 КПК України.

У кримінальному провадженні щодо ОСОБА_5 колегією суддів не встановлено порушень кримінального процесуального закону судом, які тягли б зміну чи скасування судових рішень.

Винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, за викладених у вироку обставин, підтверджено сукупністю зібраних у справі доказів, які належно досліджені, правильно оцінені судом і обґрунтовано покладені в основу вироку.

Доводи касаційної скарги захисника про те, що вирок щодо ОСОБА_5 ґрунтується на недопустимих доказах, спростовано матеріалами провадження.

Так, сам засуджений в судовому засіданні суду першої інстанції та в апеляційному суді не заперечував, що саме він продав ОСОБА_9 викрадені у потерпілого ОСОБА_8 речі. Як на докази вини ОСОБА_5 у незаконному заволодінні цими речами у вироку суд послався на відомості, що містяться в показаннях учасників кримінального провадження - потерпілого ОСОБА_8 та свідків ОСОБА_10, ОСОБА_9, які (показання) згідно з вимогами ч. 1 ст. 23 КПК України були предметом безпосереднього дослідження суду.

Свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 (остання була понятою під час проведення слідчого експерименту), в судовому засіданні зазначили про вказані ОСОБА_5 на досудовому розслідуванні обставини вчинення ним злочину та добровільність надання ним таких показань.

На підставі аналізу всіх наявних у провадженні доказів у їх сукупності, суд дійшов вірного висновку про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, обґрунтував свій висновок належними та допустимими доказами й правильно кваліфікував його дії за ч. 3 ст. 185 КК України.

Доводи захисника про порушення права ОСОБА_5 на захист через проведення слідчого експерименту до моменту затримання останнього, не ґрунтуються на законі.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 214 КПК України досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий експеримент, як слідчу дію у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_5 проведено з дотриманням норм кримінального процесуального законодавства, що підтверджено матеріалами провадження. Такі матеріали містять дані про те, що заяву про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_8 було подано 14 квітня 2014 року, й цього ж дня відомості про вчинення злочинних дій щодо цього потерпілого було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Отже орган досудового розслідування мав законні підстави для проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_5, а суд обґрунтовано послався на протокол вказаної слідчої дії, як на один із доказів вини ОСОБА_5

Доводи ОСОБА_17 про порушення права ОСОБА_5 на захист через не призначення стороною обвинувачення захисника ОСОБА_5 за наявності у того психічних вад, спростовано матеріалами провадження.

Так, згідно розʼяснень, що містяться у п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №8 «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві» під особами, які через свої фізичні або психічні вади не можуть самі реалізувати право на захист необхідно розуміти, зокрема, осіб з істотними дефектами мови, зору, слуху тощо, а також осіб, які хоча і визнані осудними, але мають психічні вади, що перешкоджають самостійно захищатися від обвинувачення. Захисник допускається до участі у справі щодо такої особи з моменту, коли було встановлено наявність у неї зазначених вад.

На момент затримання ОСОБА_5 органу досудового розслідування не було відомо про наявність у останнього діагнозу - розлади психіки внаслідок вживання опіоїдів. Про перебування ОСОБА_5 на диспансерному наркологічному обліку в Вінницькому обласному наркологічному диспансері «Соціотерапія» з 18 квітня 2014 року з діагнозом: розлади психіки та поведінки внаслідок вживання опіоїдів та амфетамінів органу досудового розслідування стало відомо після надання цим закладом 13 травня 2014 року відповідної довідки, після чого слідчі дії не проводились.

Отже доводи захисника про те, що органу досудового розслідування стало відомо про наявність у ОСОБА_5 діагнозу: розлади психіки внаслідок вживання опіоїдів саме 18 квітня 2014 року не відповідають дійсності. А як саме вживання ОСОБА_5 наркотичних засобів, так і наслідки такого вживання - розлади психіки останнього не належать до фізичних або психічних вад, що перешкоджають самостійній реалізації права на захист. Інших передбачених ст. 52 КПК України підстав для обов'язкової участі захисника з матеріалів провадження і касаційної скарги не вбачається.

Крім того, згідно матеріалів провадження ОСОБА_5 роз'яснювалося передбачене ст. 20 КПК України процесуальне право підозрюваного мати захисника. Скористатися таким правом ОСОБА_5 добровільно відмовлявся з мотивів, не пов'язаних з його матеріальним становищем, про що власноруч зазначав у протоколі (а.к.п. 118).

Враховуючи викладене, проведення з ОСОБА_5 слідчих дій без участі захисника, на думку колегії суддів, не було порушенням права засудженого на захист.

Покарання засудженому призначено відповідно до ст. 65 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи ОСОБА_5 та всіх обставин справи.

Колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування судових рішень, й для закриття кримінального провадження, як на тому наголошує у касаційній скарзі захисник. Отже касаційна скарга захисника не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 434, 436 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 26 грудня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 5 березня 2015 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_17 - без задоволення.

Ухвала набуває законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_12 ОСОБА_13 ОСОБА_14