БЕРЕЗАНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження 1-кп/356/54/15
Справа № 356/709/15-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18.12.2015 року Березанський міський суд Київської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Березанського міського суду Київської області кримінальне провадження, внесене в ЄРДР за № 0000011 від 22 червня 2015 року, за обвинуваченням
ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта повна загальна середня, одруженого, малолітніх дітей на утриманні не має, пільг та державних нагород не має, раніше притягався до кримінальної відповідальності 03.12.2002 року Подільським районним судом м. Києва за ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 185, ст. 71 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки; 08.07.2003 року Подільським районним судом м. Києва за 2 ст. 286, ст. 71 КК України до 5 років позбавлення волі, засуджений 26.10.2009 року Деснянським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 187 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна,
у вчиненні злочину, передбаченого ст. 391 КК України,
ВСТАНОВИВ:
Стороною обвинувачення ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що будучи засудженим 26 жовтня 2009 року вироком Деснянського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 187 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна та прибувши 17 березня 2010 року до Березанської виправної колонії № 95 (далі Березанська ВК № 95) для відбуття покарання, був розподілений на відділення соціально-психологічної служби № 5 (далі СПС № 5). За час відбуття покарання засуджений ОСОБА_4 зарекомендував себе з негативної сторони, злісно порушував режим відбування покарання, притягувався до дисциплінарної відповідальності, в тому числі неодноразово поміщався до дисциплінарного ізолятору (далі ДІЗО) та до приміщення камерного типу (далі ПКТ). За період відбування покарання у Березанській ВК № 95 засуджений ОСОБА_4 отримав 51 стягнення, які станом на 22 червня 2015 року не були зняті чи погашені у встановленому законом порядку.
Однак, засуджений ОСОБА_4 27 травня 2015 року, перебуваючи на території локальної дільниці СПС № 5 Березанської ВК № 95, близько 15 години 30 хвилин, знаючи та розуміючи, що він має 51 стягнення, які не погашені та не зняті у встановленому законом порядку, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за порушення режиму утримання та невиконання законних вимог представника адміністрації установи, усвідомлюючи незаконність та протиправність своїх дій, умисно в порушення вимог ст. 107, 118 КВК України, п. 1 розділу XXI Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, без будь-яких пояснень, відкрито виказав свою відмову виконувати законну вимогу начальника відділення СПС № 5 старшого лейтенанта внутрішньої служби ОСОБА_7 , а саме відмовився виконувати роботи з благоустрою установи, хоча міг виконати роботи, визначені відповідно до графіку засуджених, відділення СПС № 5, які залучаються до безоплатних робіт тривалістю до двох годин згідно вимог п. 5 ст. 118 КВК України на травень 2015 року, а саме відкрито в категоричній формі відмовився виконувати роботу по благоустрою установи з метою вирішення конфлікту з начальником відділення, та до роботи не приступив. При цьому, засуджений ОСОБА_4 був забезпечений всім необхідним для виконання в повному обсязі робіт, визначених графіком. За вказане ОСОБА_4 був підданий стягненню у вигляді догани.
Такі дії ОСОБА_4 сторона обвинувачення кваліфікувала за ст. 391 КК України як злісна непокора законним вимогам адміністрації виправної установи.
Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому йому злочині заперечував, вказавши, що за час відбування покарання у БВК № 95 його жодного разу не заохочували, близько 50 разів він піддавався стягненням, які не оскаржував. Зазначав, що з правилами перебування в установі він не знайомий, йому відомі були лише загальні правила, що стосуються часів прийому їжі, відбою, підйому. Протягом 5 років, які засуджений ОСОБА_4 перебував в БВК № 95 йому жодного разу не пропонували відпрацьовувати 2 години на місяць. Також вказував, що начальник відділення одного разу запропонував йому помити санвузли, але оскільки засуджений вважав дану роботу принизливою для себе, тому відмовився її виконувати, зазначивши, що не заперечує проти виконання будь-якої іншої роботи. Окрім цього додав, що 27 травня 2015 року він порушив режим локалізації в установі, за що його було в подальшому піддано стягненню (догана). Вказане порушення виявив прапорщик, прізвища якого обвинувачений не знає, у цей час повз них проходив начальник відділення, який запропонував ОСОБА_4 взамін на притягнення до дисциплінарної відповідальності помити туалети на відділенні, на що ОСОБА_4 , відповів відмовою, так як така робота, на його думку, є принизливою, попри це від іншої роботи він би не відмовився. Ніякого знаряддя для виконання вказаних робіт йому не видавали.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 суду показав, що він на даний час є начальником відділу СПС № 1. ОСОБА_4 відбував покарання на СПС № 5, в той час свідок ОСОБА_8 був начальником СПС № 5 у період з 05 серпня 2014 року по березень 2015 року. Свідок зазначив, що ОСОБА_4 під час відбування покарання зарекомендував себе негативно, неодноразово відносно нього складалися матеріали по дисциплінарних правопорушеннях. До березня 2015 року у ОСОБА_4 нараховувалося близько 50 стягнень, які не були зняті чи погашені. На думку свідка ОСОБА_8 засуджений ОСОБА_4 на шлях виправлення не став, не бажав працювати. Також свідок пояснив, що в установі виконання покарань існують обов`язкові погодинні відпрацювання для всіх засуджених, спеціально для цього складається графік, який вивішується на стенді оголошень в коридорі відділення, а в кінці місяця підписується начальником служби і начальником установи на наступний місяць. Свідок показав суду, що, коли він був начальником СПС № 5, ОСОБА_4 відмовився від виконання робіт, на дисциплінарній комісії засуджений в категоричній формі відмовився прибирати, грубив працівникам установи. До того ж, свідок зауважив, що ОСОБА_4 був забезпечений усіма необхідними знаряддями для прибирання, зокрема, перчатками, робою, шваброю, ганчіркою. ОСОБА_8 сказав, що крім нього свідком цього був старший днювальний ОСОБА_9 . В ході допиту в якості свідка стороною захисту ОСОБА_8 показав, що другий випадок відмови ОСОБА_4 від виконання робіт за тих самих обставин відбувся не при тому як свідок був начальником СПС № 5, але він був при цьому присутній. Які заходи застосовувалися до засудженого ОСОБА_4 , свідок не знає. За загальними правилами при відмові ОСОБА_4 від виконання вказаних робіт повинні бути складені матеріали, запропоновано засудженому надати письмові пояснення, у разі відмови від дачі письмових пояснень складається акт, тоді рапорт з поясненнями або з актом про відмову від дачі письмових пояснень направляється в чергову частину. А вже черговий передає зазначені документи начальнику установи і там вони реєструються в журнал.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 показав, що працює начальником відділення СПС № 5 з березня 2015 року. ОСОБА_7 розповів, що засуджений ОСОБА_4 під час відбування покарання характеризується негативно, є злісним порушником режиму утримання, мав близько 40 стягнень. Також свідок показав, що ОСОБА_4 дійсно відмовився від виконання роботи в порядку ст. 118 КВК України, хоча згідно затвердженого графіку засуджений ОСОБА_4 повинен був прибирати у спальних приміщеннях, до того ж він був забезпечений усім необхідним інвентарем. Крім того, свідок ОСОБА_7 зазначив, що ОСОБА_4 відмовився від виконання робіт у присутності двох офіцерів і засуджених. При цьому засуджений ОСОБА_4 не був притягнутий до дисциплінарної відповідальності, а відносно нього були складені матеріали і передані черговому.
Свідок ОСОБА_10 , який працює начальником відділення в БВК № 95, показав суду, що ОСОБА_4 не виконував роботи 27 травня 2015 року. Також зазначив, що його колега запропонував піти до його кабінету, тоді він викликав засудженого і запропонував йому виконати роботи, надав засудженому гумові рукавиці, спеціальний одяг, миючий засіб, проте ОСОБА_4 категорично відмовився, сказавши, що не буде виконувати цю роботу, покинув кабінет. Про інші випадки порушення ОСОБА_4 режиму утримання свідку ОСОБА_10 не відомо. Крім того, свідок ОСОБА_10 додав, що він працює начальником відділення № 9 більше року і це перший раз його покликали засвідчити відмову від виконання робіт, до того ж зазначив, що засуджені, які відбувають покарання у відділенні СПС № 9, начальником якого є свідок, не відмовляються від виконання таких робіт.
Аналізуючи показання обвинуваченого, свідків, письмові докази, суд дійшов до наступних висновків.
Відповідно до ч. 1-3 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Згідно зі ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
З показань обвинуваченого та свідків встановлено, що дійсно 27 травня 2015 року начальник відділення, на якому відбував покарання у БВК № 95 ОСОБА_4 , запропонував останньому виконати роботу по прибиранню приміщень у виправній установі.
Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Згідно з ч. 3 ст. 99 КПК України сторона кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, зобов`язані надати суду оригінал документа. Оригіналом документа є сам документ, а оригіналом електронного документа - його відображення, якому надається таке ж значення, як документу.
Попри це, стороною обвинувачення усі документи, надані суду у якості доказів, окрім графіку засуджених відділення СПС № 5 на травень 2015 року (Т. 2 а.с. 189), довідки по особовій справі, довідки про стан здоров`я (Т. 2 а.с. 130, 134, 135), характеристики на засудженого, довідки стягнень та заохочень (Т. 1 а.с. 117, 118), рапорту, акту відмови від дачі пояснень, довідки про заробітну плату, довідки про майновий позов (Т. 1 а.с. 150-153) були надані в копіях, що не передбачено чинним законодавством. Оригінали для ознайомлення ні стороні захисту, ні суду надані не були.
Така позиція сторони обвинувачення не відповідає нормам чинного процесуального законодавства та практиці Європейського суду з прав людини, який у п. 25 свого Рішення у справі «Капо проти Бельгії» зазначив, що «…в кримінальних справах питання прийняття доказів належить досліджувати в світлі п. 2 ст. 6, і вимагає воно, окрім іншого, щоб тягар доказування лежав на стороні обвинувачення».
Отже, в судовому засіданні у спосіб, що передбачений законом, не знайшов свого підтвердження факт поміщення ОСОБА_4 до приміщення камерного типу протягом року, що передував вчиненню інкримінованого злочину, наявність якого є обов`язковою складовою злочину, передбаченого ст. 391 КК України
У частині 3 статті 43 Конституції України закріплено, що використання примусової праці забороняється. Не вважається примусовою працею військова або альтернативна (невійськова) служба, а також робота чи служба, яка виконується особою за вироком чи іншим рішенням суду або відповідно до законів про воєнний і про надзвичайний стан.
Із зазначеною нормою Основного Закону кореспондується ч. 1, 5 ст. 118 КВК України, у яких зазначено, що засуджені до позбавлення волі мають право працювати в місцях і на роботах, які визначаються адміністрацією колонії. Засуджені можуть залучатися без оплати праці лише до робіт з благоустрою колоній і прилеглих до них територій, а також поліпшення житлово-побутових умов засуджених або до допоміжних робіт із забезпечення колоній продовольством.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 у БВК № 95 відбував покарання у вигляді позбавлення волі з додатковим покаранням у вигляді конфіскації майна. Жодного покарання у вигляді виправних чи громадських робіт ОСОБА_4 призначено не було.
Отже, перед судом не було доведено наявність у ОСОБА_4 перед БВК № 95 обов`язків по прибиранню в установі.
Окрім цього, п. 1, 2 розділу XXIІ Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджених наказом Міністерства юстиції України 29 грудня 2014 року передбачено, що засуджені, які характеризуються позитивно, можуть бути залучені до робіт з господарського обслуговування установ виконання покарань. Для виконання робіт з господарського обслуговування установ виконання покарань та підтримання порядку в місцях проживання засуджених призначаються старші днювальні та днювальні. Призначення засуджених на такі роботи оформляється наказами начальників установ виконання покарань, виписки з яких долучаються до особових справ засуджених.
Доказів про те, що ОСОБА_4 був призначений днювальним чи старшим днювальним, суду надано не було.
Згідно з ч. 1 ст. 11 КК України злочином є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину.
Відповідно до п. 2. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим, в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.
За таких обставин, ОСОБА_4 необхідно виправдати у зв`язку із недоведеністю його вини у скоєнні злочину, передбаченого ст. 391 КК України.
Цивільний позов не заявлявся.
Процесуальні витрати та речові докази відсутні.
На підставі ст. 43, 62 Конституції України, ст. 11, 391 КК України, рішення Європейського суду з прав людини у справі «Капо проти Бельгії», керуючись ст. 7, 17, 22, 39, 40, 84, 86, 99, 100, 373 КПК України, суд
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_4 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ст. 391 КК України та виправдати.
Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Апеляційного суду Київської області через Березанський міський суд Київської області протягом 30 (тридцяти) днів з моменту його проголошення.
Вирок вступає в законну силу через 30 (тридцять) днів з моменту його проголошення за умови, якщо на нього не буде подано апеляційну скаргу.
Копію вироку негайно вручити ОСОБА_4 та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1