Апеляційний суд Житомирської області
29 червня 2010 року. Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого судді Мельничук Н.М.,
суддів: Ткаченка В.Л., Заліщука М.С.,
з участю прокурора: Турської В.В.,
захисників: ОСОБА_1, ОСОБА_2,
потерпілого: ОСОБА_3,
засуджених: ОСОБА_4, ОСОБА_5,
розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальну справу за апеляцією засудженого ОСОБА_5, адвоката ОСОБА_1 в інтересах засудженого ОСОБА_6, державного обвинувача Дубцова Д.В. на вирок Коростишівського районного суду Житомирської області від 16 квітня 2010 року, яким
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, уроженець с.Колодязьки Коростишівського району, українець, громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_2, не працює, не одружений, студент Житомирського автомобільно-дорожнього коледжу, мешканець с.Кмитів Коростишівського району, раніше не судимий
засуджений за ст.289 ч.2 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст.ст.75, 104 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки.
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженець та мешканець м.Коростишів, українець, громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_2, не одружений, не працює, учень Коростишівської гуманітарної гімназії №5, раніше не судимий,
засуджений за ст.289 ч.2 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст.ст.75, 104 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки.
ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженець та мешканець м.Коростишів, українець, громадянин України, не працює, не одружений, учень Коростишівської гуманітарної гімназії №5, раніше не судимий,
засуджений за ст.289 ч.2 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст.ст.75, 104 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки.
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженець та мешканець м.Коростишів, українець, громадянин України, не працює, одружений, ІНФОРМАЦІЯ_6, раніше не судимий,
засуджений за ст.198 КК України до 3 років позбавлення волі, за статтею 396 ч.1 КК України до двох років позбавлення волі, за ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначене остаточне покарання у виді 3 років позбавлення волі, на підставі ст.ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки.
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_7, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_8, мешканець м.Коростишів, українець, громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_6, не одружений, працює, раніше не судимий,
засуджений за ст.396 ч.1 КК України до 2 років обмеження волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки.
До вступу вироку в законну силу запобіжний захід ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_6 А С. і ОСОБА_5 залишено підписку про невиїзд.
Стягнуто з ОСОБА_6 2.000 грн. на користь ОСОБА_9.
Стягнуто з ОСОБА_4 і ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 18.200 грн. солідарно матеріальної шкоди і по 500 грн. моральної шкоди з кожного. У разі відсутності у ОСОБА_4 і ОСОБА_10 майна, достатнього для відшкодування завданої ними шкоди, цю шкоду стягнути з законних представників неповнолітніх ОСОБА_11 і ОСОБА_12 в рівних частках.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_13 300 грн. моральної шкоди. У разі відсутності у ОСОБА_8 майна, достатнього для відшкодування завданої ним шкоди, цю шкоду стягнути з законного представника неповнолітнього ОСОБА_12.
Стягнуто судові витрати: за проведення дактилоскопічної експертизи 1126,08 коп. з ОСОБА_4, ОСОБА_7 і ОСОБА_6 в рівних частинах; за проведення товарознавчої експертизи 1460,33 грн. з ОСОБА_7 і ОСОБА_4 в рівних частинах; за проведення товарознавчої експертизи 486,78 грн. з ОСОБА_7, ОСОБА_4 і ОСОБА_8 в рівних частинах; за проведення товарознавчої експертизи 1460,33 грн. з ОСОБА_7, ОСОБА_4 і ОСОБА_8 в рівних частинах.
Питання про речові докази вирішено відповідно до вимог ст.81 КПК України.
Згідно вироку в квітні 2009 року ОСОБА_7, ОСОБА_8 і ОСОБА_4 з метою отримання грошових коштів домовились відносно незаконного заволодіння транспортним засобом та наступною його реалізацією в цілому чи по запасних частинах.
В останніх числах травня 2009 року ОСОБА_4 розповів ОСОБА_5 про вчинене викрадення легкового автомобіля ВАЗ-2105 № Е8119 КИ і запропонував знайти місце, де можна заховати викрадений автомобіль, на що ОСОБА_5 дав свою згоду. Достовірно знаючи, що майно, яке він допомагає сховати, одержане злочинним шляхом в результаті вчиненого тяжкого злочину, та бажаючи так вчинити, з метою перешкодити правоохоронним органам розкрити злочин і притягнути винних осіб до кримінальної відповідальності, ОСОБА_5 в останніх числах травня 2009 року допоміг ОСОБА_7 і ОСОБА_4 заховати автомобіль в с.Стрижівка, Коростишівського району, де в послідуючому ОСОБА_7 і ОСОБА_4 розукомплектували автомобіль та реалізували його по частинах громадянам, які не знали про їх злочинні дії.
В останніх числах травня 2009 року ОСОБА_7 та ОСОБА_4 розповіли про вчинення ними разом з ОСОБА_8 тяжкого злочину незаконного заволодіння транспортним засобом-автомобілем ВАЗ-2105 №Е8119 КИ ОСОБА_6 і запропонували йому за плату збути громадянам частини викраденого автомобіля, на що останній дав свою згоду. Після цього ОСОБА_6 достовірно знаючи, що майно, яке він збуває, одержане злочинним шляхом в результаті вчинення тяжкого злочину та бажаючи так чинити з метою перешкодити правоохоронним органам розкрити злочин і притягнути винних осіб до кримінальної відповідальності, і з метою отримати матеріальну вигоду, неодноразово, протягом останніх чисел травня 2009 року збував запчастини з викраденого автомобіля марки ВАЗ-2105, який був схований в с.Стрижівка, Коростишівського району, які не знали про те, що дані запчастини отримані в результаті вчиненого злочину.
Викраденим автомобілем ОСОБА_7, ОСОБА_4 розпорядились за власним розсудом розукомплектували його та реалізували громадянам, які не знали про їх злочинні дії, по частинах.
В останніх числах липня 2009 року ОСОБА_7 та ОСОБА_4 розповіли про незаконне заволодіння ними автомобілем НОМЕР_2 ОСОБА_6 і запропонували за плату збути громадянам частини викраденого автомобіля, на що ОСОБА_6 дав свою згоду. . Після цього ОСОБА_6 А С. достовірно знаючи, що майно, яке він збуває одержане злочинним шляхом в результаті вчинення тяжкого злочину та бажаючи так чинити з метою перешкодити правоохоронним органам розкрити злочин і притягнути винних осіб до кримінальної відповідальності, і з метою отримати матеріальну вигоду, допоміг сховати викрадений автомобіль в с. Мамрин, Коростишівськош району та на протязі липня 2009 року збував запчастини з викраденого автомобіля НОМЕР_2 громадянам, які не знали про їх злочинні дії.
- засуджений ОСОБА_5 просить вирок суду відносно нього скасувати, а справу провадженням закрити за відсутністю в його діях складу злочину. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що висновки суду про його винуватість в даному злочині не відповідають фактичним обставинам справи, досудове та судове слідство проведено однобічно, що потягло за собою істотне порушення норм КПК. Вказує, що ОСОБА_4 на повідомляв йому про те, що автомобіль є викраденим;
- адвокат ОСОБА_18 просить вирок суду щодо засудженого ОСОБА_6 змінити. Вважає, що в діях його підзахисного відсутній склад злочину, передбачений ч.1 ст.396 КК України. Обгрунтовує це тим, що особа не може нести відповідальність за приховування злочину, якщо сама збувала крадене. В цій частині вирок просить скасувати, а справу закрити на підставі ст.6 п.2 КПК України. Також вказує, що призначаючи ОСОБА_19 покарання суд не врахував дані, що характеризують його особу та сімейний стан. Просить обрати ОСОБА_6 покарання за ст.198 КК України - півтора роки обмеження волі, на підставі ст.75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням та з іспитовим строком на 1 рік з покладенням обов'язків передбачених п.п. 2,3,4 ст.76 КК України;
- прокурор просить вирок суду щодо ОСОБА_6 змінити. Вважає, що у ОСОБА_19 не було умислу на перешкоджання правоохоронним органам притягнути ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності, оскільки він сам займався продажем майна, здобутого злочинним шляхом, отримував за це матеріальну вигоду, тобто сам переховувався від притягнення його до кримінальної відповідальності. За таких обставин просить справу в частині засудження ОСОБА_19 за ч.1 ст.396 КК України закрити за відсутністю в його діях складу даного злочину та виключити з вироку застосування судом правил ст.70 КК України. Вважати ОСОБА_19 засудженим лише за ст.198 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_19 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки з покладенням обов'язків, передбачених п.п.2,3,4 ст.76 КК України. В доповненнях до апеляції просить виключити із мотивувальної частини вироку обгрунтування обєктивної сторони складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 396 КК України.
В запереченні на апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 державний обвинувач по справі просить залишити її без задоволення, а вирок суду без зміни, наводячи відповідні доводи на обгрунтування своєї позиції.
Заслухавши доповідь судді, доводи засудженого ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_1, які підтримали свої апеляції у повному обсязі та заперечили проти апеляції прокурора, міркування прокурора, який підтримав свою апеляцію в повному обсязі та заперечив проти апеляцій засудженого ОСОБА_5 та захисника, пояснення потерпілого ОСОБА_3, який заперечив щодо задоволоння апеляції ОСОБА_5, обговоривши доводи апеляцій, перевіривши вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.365 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляція ОСОБА_5 не підлягає задоволенню, а апеляції захисника ОСОБА_1 та прокурора частковому задоволенню з наступних підстав.
Наведені у вироку докази в обгрунтування винності ОСОБА_5 у вчиненні злочину, за яким його засуджено є допустимими, достовірними та достатніми. ОСОБА_5 впродовж всього досудового слідства неодноразово давав показання, які є послідовними, про обставини за яких він вчинив злочин. Їх він підтвердив в суді. Не вірити цим показанням у суду не було жодних підстав, оскільки у справі відсутні будь-які дані, які б вказували на наявність причин, що змусили б його себе оговорити.
Згідно цих його показань він визнав, що в кінці травня 2009 року допоміг ОСОБА_4 та ОСОБА_7 сховати машину у його родича в с.Стрижівка. При цьому від ОСОБА_4 взнав, що машина є краденою. Приїхавши через деякий час в с. Стрижівку побачив, що машина була вже розібрана.
Зазначені показання ОСОБА_5, щодо його вини у вчиненні інкримінованого йому злочину, були підтверджені доказами, які дослідив суд, зокрема:
Показаннями в ході судового розгляду справи підсудного ОСОБА_4 згідно яких він, викравши спільно з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 01.05.2009р. автомобіль ВАЗ-2105, сховали його в с. Кмитів. 03.05.2009р. до нього зателефонував ОСОБА_7, який попросив забрати автомобіль. В цей же день він розповів ОСОБА_5 про крадений автомобіль і попросив, щоб той допоміг йому його переховати, на що той дав свою згоду. Через декілька днів ОСОБА_5 сказав, що знайшов гараж. Разом з ОСОБА_5 і таксистом ОСОБА_16 викрадений автомобіль відбуксували в с.Стрижівку де залишили на зберігання. Там-же автомобіль було розібрано на запчастини.
Аналогічними показаннями у судовому засіданні підсудного ОСОБА_7, який підтвердив, що ОСОБА_5 допомагав йому та ОСОБА_4 переховувати викрадений ними 01.05.2009р. автомобіль ВАЗ-2105.
Колегія суддів вважає, що з урахуванням встановлених фактичних обставин по справі, досліджених доказів, незмінних на протязі всього досудового та судового розгляду справи показань ОСОБА_4 та ОСОБА_7, якими вони підтвердили вину ОСОБА_5, його показань, якими він визнавав цю свою вину, у суду були всі підстави кваліфікувати його злочинні дії, які виразилися в заздалегідь необіцяному приховуванні тяжкого злочину, за ч. 1 ст. 396 КК України, а його апеляційні доводи про не винуватість визнає такими, що викликані його бажання уникнути призначеного йому вироком суду покарання.
Що-ж до апеляційних доводів прокурора та захисника ОСОБА_1 про безпідставність засудження ОСОБА_19 за ч.1 ст.396 КК України, то колегія суддів визнає їх обгрунтованими.
Визнаючи ОСОБА_19 винним у вчинені злочину, передбаченого ч.1 ст.396 КК України суд не врахував, що диспозиція даного закону передбачає відповідальність за заздалегідь не обіцяне приховування тяжкого або особливо тяжкого злочину. Ця умисна діяльність виражена в активних діях, які спрямовані на те, щоб факт злочину, або особа, яка його вчинила, не стали відомі правохоронним органам. В даному випадку, за обставин коли ОСОБА_6 сам займався продажем майна, здобутого злочинним шляхом, отримував за це матеріальну вигоду, тобто сам переховувався від притягнення його до кримінальної відповідальності, чим вчинив злочин, передбачений ст. 198 КК України, ставити йому у вину заздалегідь не обіцяне приховування тяжкого злочину та кваліфікувати його дії за ч.1 ст.396 КК України у суду не було підстав.
За вказаних обставин вирок суду щодо засудження ОСОБА_6 за ч.1 ст.396 КК України підлягає скасуванню, а провадження по справі в цій частині закриттю за відсутністю в його діях складу даного злочину.
Інші апеляційні доводи захисника ОСОБА_1 про суворість призначеного ОСОБА_6 покарання, колегією суддів визнаються необґрунтованими. Суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 65 КК України, призначаючи ОСОБА_6 покарання, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані про його особу, обставини справи, в тому числі і ті, на які є посилання в апеляції.
Колегія суддів вважає, що призначене засудженому ОСОБА_6 покарання за своїм видом та розміром є справедливим.
На підставі наведеного керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України судова колегія, -
Апеляцію засудженого ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Апеляції прокурора Дубцова О.А. та захисника ОСОБА_18 в інтересах засудженого ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Коростишівського районного суду Житомирської області від 16 квітня 2010 року в частині засудження ОСОБА_6 за ч.1 ст.396 КК України скасувати, провадження по справі в цій частині закрити за відсутністю в його діях складу даного злочину.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за ст. 198 КК України до міри покарання призначеної йому судом першої інстанції.

В решті вирок суду залишити без зміни.

Судді: