Ухвала
іменем україни

09 грудня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002013, щодо

ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця та мешканця

АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,

за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Запорізької області від 05 березня 2015 року,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , не погоджуючись із ухваленим щодо ОСОБА_5 рішенням суду апеляційної інстанції через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування кримінального закону та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого внаслідок суворості, просить його змінити та пом`якшити покарання, призначивши штраф у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Свої вимоги захисник мотивує тим, що суд апеляційної інстанції при призначенні покарання не врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, не взяв до уваги усіх пом`якшуючих обставин. Також вказує на те, що судові рішення містять істотні суперечності та ґрунтуються на недопустимих доказах.

Вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 11 вересня 2014 року ОСОБА_5 визнано винуватим за ч. 2 ст. 190 КК України та призначено йому за цим законом покарання у виді обмеження волі строком на 4 роки.
На підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного покарання.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в рівних частках на відшкодування матеріальної шкоди 209 497,20 грн, 1 387,60 грн понесених потерпілими витрат на послуги нотаріуса та на відшкодування моральної шкоди по 10 000 грн кожному.
Вироком Апеляційного суду Запорізької області від 05 березня 2015 року вирок місцевого суду скасовано в частині звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2014 році», ухвалено новий, яким ОСОБА_5 призначено покарання за ч. 2 ст. 190 КК України у виді обмеження волі на строк 4 роки.
У решті вирок місцевого суду залишено без зміни.

За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено за те, що він 13 жовтня 2012 року, маючи умисел, спрямований на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, під приводом отримання завдатку для погашення заборгованості комунальних послуг по квартирі АДРЕСА_2 , з метою подальшого її продажу потерпілим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , завідомо знаючи про те, що на дане нерухоме майно накладено більше п`яти арештів, незаконно заволодів їх грошовими коштами в розмірі 1000 доларів США, що за курсом НБУ становило 7993 грн, а також грошовими коштами у розмірі 500 доларів США, що за курсом НБУ становило 3996,50 грн, які отримав від них 16 жовтня 2012 року та написав відповідні розписки.

Після цього, 27 жовтня 2012 року ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , перебуваючи в офісі приватного нотаріуса ОСОБА_10 на АДРЕСА_3 , уклали між собою попередній договір про зобов`язання в строк до 27 листопада 2012 року укласти договір купівлі-продажу частин квартири квартирі АДРЕСА_2 , право власності на яку належить ОСОБА_5 -1/3 частки, ОСОБА_11 - 1/3 частки та ОСОБА_12 - 1/3 частки, та який було засвідчено вказаним приватним нотаріусом. При цьому, відповідно до п. 2.4. попереднього договору, сума завдатку складала 114 310 гривень, що є еквівалентом суми 14 000 доларів США, які у результаті були передані ОСОБА_5 потерпілою ОСОБА_8

27 листопада 2012 року у строк, визначений для укладення договору купівлі-продажу вказаної квартири, ОСОБА_5 до нотаріальної контори не з`явився, не дивлячись на те, що його було письмово повідомлено про це, отриманих грошових коштів потерпілим не повернув.

Своїми злочинними діями ОСОБА_5 завдав потерпілим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 матеріальної шкоди в сумі 126 299,50 грн, що більше ніж у 100 разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора із запереченнями проти скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 190 КК України в касаційному порядку не оспорюються.
Щодо доводів касаційної скарги захисника про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості, то вони є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.
Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а при його призначенні суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Як убачається з мотивувальної частини вироку, суд апеляційної інстанції, обґрунтовуючи свій висновок щодо виду й міри покарання та призначаючи ОСОБА_5 покарання у виді обмеження волі, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу засудженого, наявність обставин, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що його обтяжують.
Таким чином, суд апеляційної інстанції, призначаючи ОСОБА_5 покарання у виді обмеження волі строком на 4 роки, дотримався вимог статей 65 67 КК України.
Призначене засудженому покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, підстав визнати його надмірно суворим, як про це зазначено в касаційній скарзі захисника, колегія суддів не знаходить.
Вирок суду апеляційної інстанції щодо ОСОБА_5 ухвалений з дотриманням вимог ст.ст. 370, 420 КПК України та є законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК України та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, в тому числі й тих, на які вказував захисник у касаційній скарзі, не встановлено.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Запорізької області від 05 березня 2015 року щодо ОСОБА_5 без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3