АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження № 0008030, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.09.2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, за апеляційною скаргою заступника прокурора міста Києва ОСОБА_5 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 24 березня 2015 року щодо
ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився та фактично проживає без реєстрації в
АДРЕСА_1 , раніше судимий 12.12.2007 року
Печерським районним судом м. Києва за ч.1 ст. 186 КК України на 3
роки позбавлення волі із застосуванням ст. 75, 76 КК України з
іспитовим строком 3 роки, постановою Дарницького районного суду
м. Києва від 25.11.2010 року звільнення від відбування покарання було
скасовано та він був направлений для відбування призначеного
покарання, звільнений 18.07.2012 року на підставі ухвали
Березанського міського суду Київської області від 10.07.2012 року
умовно-достроково на 1 рік 4 місяці 15 днів; -
за участю сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_7 ,
сторони захисту: обвинуваченого ОСОБА_6 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 24 березня 2015 року ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, і йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком три роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та на нього покладено виконання обов`язків, передбачених пп. 2, 3, 4 ст. 76 КК України.

Згідно з вироком суду ОСОБА_6 визнаний винним у тому, що він 16.09.2014 року приблизно о 02 год. 40 хв., повторно, умисно, з корисливих спонукань з автомобіля «Шевролет-Малібу» державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить громадянці ОСОБА_8 і знаходився біля будинку № 13 по вул. Російській в м. Києві, за допомогою заздалегідь підготовленої викрутки демонтував з дисків захисні ковпачки з маркуванням автомобільного знаку «Шевролет» та таємно їх викрав, завдавши потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 200 грн.
Цієї ж ночі приблизно о 03 год. 50 хв. ОСОБА_6 повторно, умисно з корисливих спонукань з автомобіля «Мерседес-Бенц Е-270» державний номерний знак НОМЕР_2 , який належить громадянину ОСОБА_9 і знаходився біля будинку № 3/15 по вул. Ново-Дарницька в м. Києві, за допомогою заздалегідь підготовленої викрутки демонтував з трьох дисків коліс три декоративні ковпачки з маркуванням автомобільного знаку «Мерседес» та таємно їх викрав, завдавши потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 600 грн.

Заступником прокурора міста Києва ОСОБА_5 подано апеляційну скаргу, в якій він, не оспорюючи фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання та ухвалити ухвалу, якою призначити ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком 3 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки. Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_6 повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органів кримінально-виконавчої інспекції, періодично з`являтись для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції.
На обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає про те, що суд першої інстанції не правильно виклав зміст п. 2 ч.1 ст. 76 КК України, оскільки фактично зобов`язав ОСОБА_6 узгоджувати з органом кримінально-виконавчої інспекції будь-який виїзд за межі України, незалежно від мети та тривалості, тоді як вказаною нормою передбачено обов`язок не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції. Таким чином, на думку апелянта, суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

Інші учасники судового провадження апеляційних скарг не подавали.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити, пояснення обвинуваченого, який не заперечував проти апеляційних вимог, вивчивши матеріали судового провадження, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до положень ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки під час судового провадження в суді першої інстанції суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, і учасники судового провадження у такому випадку позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, перегляду в апеляційній інстанції підлягає лише рішення суду першої інстанції про призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання та звільнення його від відбування цього покарання з випробуванням.

Дії ОСОБА_6 , які виразилися у таємному викраденні чужого майна ( крадіжка), вчиненому повторно вірно кваліфіковані судом першої інстанції за ч. 2 ст. 185 КК України і учасниками судового провадження не оспорюються.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості, вчиненого ним злочину, який за класифікацією відповідно до вимог ст. 12 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується позитивно, раніше судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, і визнав за необхідне призначити йому покарання у виді позбавлення волі.
Обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнав щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

З урахуванням обставин, які пом`якшують покарання, та даних про особу обвинуваченого, суд першої інстанції, призначивши ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі, дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання, але в умовах належного контролю за його поведінкою та виконанням покладених на нього судом обов`язків.

З такими висновками апелянт погодився та їх не оспорюють інші учасники судового провадження.

Відповідно до положень ч.1 ст. 76 КК України у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може покласти на засудженого визначені в цій частині статті обов`язки, в тому числі: 2) не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; 3) повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання; 4) періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Суд першої інстанції, звільняючи ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, прийняв рішення про покладення на нього обов`язків, передбачених пп. 2, 3, 4 ст. 76 КК України.

Проте, покладаючи на обвинуваченого обов`язок, передбачений п.2 ч.1 ст. 76 КК України, суд першої інстанції допустив описку у виді пропуску словосполучення « на постійне проживання».

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 05 травня 2015 року суд першої інстанції за власною ініціативою в порядку ст. 379 КПК України цю описку виправив, зазначивши, що на підставі ст. 76 КК України ОСОБА_6 зобов`язаний не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти інспекцію про зміну місця проживання та періодично з`являтися в інспекцію для реєстрації.

Ця ухвала ніким із учасників судового провадження в апеляційному порядку не оскаржувалася і на час апеляційного розгляду кримінального провадження набрала законної сили.

Враховуючи, що судом першої інстанції усунуто обставини, про які вказував у своїй апеляційній скарзі апелянт і які слугували підставою для зміни вироку суду, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга заступника прокурора міста Києва не підлягає до задоволення в зв`язку з відсутністю предмета оскарження.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 24 березня 2015 року відносно ОСОБА_6 залишити без зміни.
Ухвала набирає сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її оголошення.

С У Д Д І:
_______________ ______________ ________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-кп/796/981/2015, Категорія КК: ч.2 ст.185
Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_10
Доповідач ОСОБА_1