Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________
Провадження № 1-кп/490/702/2015
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 грудня 2015 року

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі : головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

за участі прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченої - ОСОБА_4

їх законного представника - ОСОБА_5

її захисника - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальну справу за обвинуваченням

ОСОБА_7 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Миколаєві, є українкою, громадянином України, не є одруженою, неповнолітніх дітей не має, навчається в 9-А класі загальноосвітньої середньої школи № 34, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не вчиняла злочинів та не судилась

у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 15 - частиною 1 статті 186 Кримінального Кодексу України,

В С Т А Н О В И В :
Обставини, встановлені судом.
1 жовтня 2015 року біля 17:16 ОСОБА_8 зайшла до приміщення магазину " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", розташованого у будинку АДРЕСА_2 з тим, щоб провести там час.

Під час перебування в цьому приміщенні вона вирішила взяти декілька речей з тим, щоб користуватись ними протягом незначного періоду часу, після чого повернути їх до магазину.

Реалізовуючи цей намір, вона обрала носильні речі, а саме - джинсові брюки "медіум-дарк" вартістю 744,17 грн., джемпер моделі GSW000619 вартістю 149 грн., штани моделі GPT000870 вартістю 238,33 грн., та в одній з примірочних зрізала з них частину протикрадіжних бирок та поклала обрані речі до своєї сумки.

Після цього з цією сумкою вона покинула торгівельний зал, пройшла лінію каси та вийшла до зони входу/виходу, де була виявлена за допомогою протикрадіжної системи магазину як особа, яка отримала речі, не сплативши їх вартості.

Позиції сторін кримінального провадження.
Під час судового розгляду справи обвинувачена зазначала, що дійсно 1 жовтня 2015 року зайшла до вказаного магазину "Глория джинс" з тим, щоб прогулятися.

Під час цього вирішила взяти деякі носильні речі щоб похизуватись ними перед подругами та знов повернути їх до магазину.

Реалізуючи цей намір, вона підібрала собі речі - джинсові брюки, светр та лосини, зайшла з ними до примірочної, де зрізала з них, як з`ясувалось згодом, частину протикрадіжних бирок, та попрямувала до виходу з магазину.

Коли вона виходила з магазину, спрацювали протикрадіжні ворота та подали звуковий сигнал.

Вона злякалась, зайнялась бігти, та дорогою покинула сумку з взятими речами. Проте, працівники магазину наздогнали її, примусили взяти сумку та завели її до магазину.

Згодом приїхала міліція, викликали її маму, та з нею почали проводити слідчі дії.

Спираючись про ці обставини, обвинувачена зазначила, що винною себе визнає, у содіяному кається.

Законний представник обвинуваченої та її захисник під час судового розгляду кримінального провадження погоджувались із необхідністю застосування відносно ОСОБА_8 примусових заходів виховного характеру.

Прокурор під час судового розгляду кримінального провадження вважав вину обвинуваченої доведеною, та просив, визнавши її винною у вчиненні злочину, застосувати до неї примусові заходи виховного характеру у вигляді передачі під нагляд матері.

Потерпіла у судові засідання не з`являлась неодноразово, у судове засідання 28 грудня 2015 року також не з`явилась, суд повідомила про неможливість явки у судове засідання через зайнятість по роботі та усвідомлення відсутності сенсу для особистої участі у судовому засіданні.

Враховуючи. що надання свідчень є правом, але не обов`язком потерпілого, суд, з урахуванням думки сторін про можливість такого, на підставі статті 325 КПК України ухвалив про розгляд справи за відсутності потерпілого.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин.
1. З залученої до матеріалів кримінального провадження копії акту контрольної перевірки інвентаризації цінностей на ФРМ № 1156 / АДРЕСА_2 / вибіркової інвентаризації станом на 1 жовтня 2015 року вбачається, що станом на 1 жовтня 2015 року в магазині " ІНФОРМАЦІЯ_2 " була виявлена нестача, зокрема, джинсових брюк "медіум-дарк", джемперу моделі GSW000619 та штанів моделі GPT000870.

2. З постанови про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 4 жовтня 2015 року вбачається, що ці речі були виявлені під час розслідування кримінального провадження № 0005381.

З інших матеріалів справи вбачається, що в межах кримінального провадження № 0005381 розслідувались виключно дії ОСОБА_8 та обставини, що є пов`язаними із нею, інші обставини в межах цього кримінального провадження не розслідувались.

З показів обвинуваченої ОСОБА_8 , що були надані нею під час судового розгляду кримінального провадження, вбачається, що вона дійсно 1 жовтня 2015 року взяла джемпер, джинси та лосини в магазині " ІНФОРМАЦІЯ_2 ".

Ці її покази підтверджуються інформацією, що зафіксована за допомогою камер відео спостереження магазину " ІНФОРМАЦІЯ_2 " та зберігається на дослідженому під час судового розгляду кримінального провадження оптичному диску.

4. З показів обвинуваченої відомо, що вона мала намір повернути вказані речі після нетривалого використання.

Доказів на спростування такого сторонами не надано.

5. З бухгалтерської довідки, виданої магазином "Глория Джинс" 1 жовтня 2015 року, вбачається, що вартість джинсових брюк "медіум-дарк" становить 744 грн. 17 коп., вартість джемперу моделі GSW000619 - 149 грн. 17 коп., вартість штанів моделі GPT000870 - 238 грн. 33 коп.

6. З показів обвинуваченої та інших матеріалів справи відомо, що факт виносу нею вказаних товарів був зафіксований за допомогою протикрадіжної системи на рівні протикрадіжних воріт.

7. З протоколу огляду місця події від 1 жовтня 2015 року вбачається, що в магазині "Глория Джинс" протикрадіжні ворота розташовані при вході/виході, за межами лінії кас.

Загальновідомим є факт, що таке обладнання встановлюється поза торгівельним залом та лінією кас у зоні входу/виходу та призначене для фіксування факту виходу особи за межі місця розташування товару та за лінію кас без оплати його вартості.

Оцінюючи наведені вище докази у їх сукупності, суд вважає вину обвинувачених у вчиненні злочинів за встановлених судом обставинами доведеною.

Статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачають відповідальність за кримінальні правопорушення, винними у вчиненні яких визнаються обвинувачені
Кваліфікуючи дії обвинуваченої, суд виходе з такого.

1. Відповідно до пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 від 6 листопада 2009 року "Про судову практику у справах про злочини проти власності" розкрадання є закінченим з моменту, коли особа вилучила майно і мала реальну, бодай - початкову - можливість розпоряджатись та користуватись ним.

В цьому випадку, як зазначалось вище, обвинувачена вийшла за межі місця зберігання товару (торгівельного залу) та лінію кас, отже - товар фактично вилучила.

Поза розумним сумнівом є те, що, вилучивши товар, обвинувачена отримала початкову можливість розпорядитись ним, як то - сховати його у зоні входу-виходу та забрати пізніше тощо.

Отже, товар ОСОБА_8 викрала.

2. Далі, матеріали справи свідчать, та сторони не заперечують того, що ОСОБА_8 вилучала товар таємно.

3. Матеріали справи також свідчать, та сторони не заперечують того, що одразу після вилучення товару обвинувачена була виявлена за допомогою протикрадіжної системи, тобто - помічена.

Відповідно до абзацу 2 пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 від 6 листопада 2009 року "Про судову практику у справах про злочини проти власності" за такого її дії слід кваліфікувати, як закінчений замах на крадіжку.

4. Органи досудового розслідування та державне обвинувачення кваліфікували дії ОСОБА_9 , як закінчений замах на відкрите заволодіння чужим майном (на грабіж).

Але ці посилання не можуть бути покладеними у підґрунтя судового рішення, оскільки ґрунтуються на хибному вирішенні питання про момент вилучення товару, а за такого - по момент закінчення злочину.

5. Обвинувачена вказує, що мала намір згодом повернути вилучений товар.

Але ці посилання юридичного значення не мають.

Так, поза розумним сумнівом є те, що одяг, що був у вжитку, є суттєво менш цінним, ніж новий одяг.

За такого ці посилання обвинуваченої свідчать про її бажання замінити викрадене майно менш цінним, що розцінюється, як безоплатне привласнення майна.

Отже, дії ОСОБА_8 слід кваліфікувати за частиною 2 статті 15 - частиною 1 статті 185 Кримінального Кодексу України - як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку)

Підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованим.
Органи досудового розслідування та державне обвинувачення посилаються про те, що, окрім вказаного вище майна, ОСОБА_8 також намагалась викрасти брюки джинсові "медіум-лайт".
Але ці посилання не є підтвердженими за допомогою належних та допустимих доказів.
Так, ззалученої до матеріалів кримінального провадження копії акту контрольної перевірки інвентаризації цінностей на ФРМ № 1156 / АДРЕСА_2 / вибіркової інвентаризації станом на 1 жовтня 2015 року вбачається, що станом на 1 жовтня 2015 року в магазині " ІНФОРМАЦІЯ_2 " дійсно була виявлена нестача, зокрема, брюк джинсових "медіум-лайт".
Але з постанови про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання вбачається, що в зв`язку з розслідуванням цієї справи ці брюки виявлені не були.
Згадка про вилучення цих брюк в ОСОБА_9 міститься лише в протоколі огляду місця події від 1 жовтня 2015 року.
Але в цій частині відомості, що містяться у протоколі, не можуть вважатись допустимими доказами, оскільки були отримані з порушенням прав та охоронюваних законом інтересів ОСОБА_8 .
Так, з цього протоколу вбачається, що під час огляду місця події були оглянуті особисті речі ОСОБА_9 .. При цьому навіть сам зміст протоколу, зокрема - вказівка у йому про те, що в огляді брала участь законний представник обвинуваченої - вказує про те, що на час проведення огляду органу досудового розслідування було відомо, кому належить сумка, та ця особа була фактично присутньою. В той же час, з цього ж протоколу відомо, що обстеження особистих речей ОСОБА_9 було здійснене примусово. Дії ж щодо примусового обстеження особистих речей кримінально-процесуальним законодавством кваліфікуються, як обшук, який відповідно до статті 214 КПК України не може проводитись до внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. В цьому випадку ж відомості про правопорушення були внесені до цього реєстру лише 2 жовтня 2015 року, тобто - після проведення вказаного обшуку.

Інших доказів про причетність обвинуваченої до зникнення цих брюк матеріали справи не містять.
За такого посилання про замах на їх викрадення з пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення слід виключити.

Мотиви обрання заходів, які слід застосувати відносно обвинуваченої.
Вирішуючи питання про заходи, що слід застосувати відносно ОСОБА_10 , суд враховує, що на момент вчинення злочину їй ще не виповнилось 15 років, вчинений нею злочин законом віднесений до злочинів середнього ступеню тяжкості.
При цьому матеріали справи свідчать, що ОСОБА_11 щиро покаялась у вчиненому злочину, інших правопорушень не вчинює, за місцем навчання характеризується виключно позитивно.
Суд враховує також обставини, що призвели до вчинення злочину, а саме - те, що вчинений злочин є значною мірою обумовленим впливом ситуації, у якій опинилась ОСОБА_12 , а саме - її тривалим перебуванням у торгівельному залі магазину під впливом реклами, спрямованої на породження спокуси отримати речі.
За такого суд вважає, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки вона на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання, через що вважає за можливе на підставі статті 105 Кримінального Кодексу України звільнити її від покарання та застосувати до неї примусові заходи виховного характеру.
Вирішуючи питання про обсяг примусових заходів виховного характеру, які слід застосувати, суд виходе з виду таких заходів, передбачених у частині 2 статті 105 Кримінального Кодексу України, обставин, що призвели до вчинення злочину, відомостей про її особу та умови її проживання та виховання.
За такого суд вважає за необхідне перш за все від імені суду попередити її про неприпустимість порушення вимог закону, тобто - зробити їй застереження.
Окрім того, з метою запобігання в подальшому вчиненню нею протиправних діянь суд вважає за необхідне обмежити вплив на неї фактору, що, власне, призвів до вчинення злочину - проведення вільного часу під впливом реклами. За такого суд вважає за необхідне на підставі пункту 2 частини 2 статті 105 Кримінального Кодексу України обмежити її дозвілля, заборонивши їй проводити вільний час в магазинах та відвідувати магазини без необхідності.
З метою ж контролю за дотриманням Настею цих вимог суд вважає за необхідне на підставі пункту 3 частини 2 статті 105 Кримінального Кодексу України передати її під нагляд матері ОСОБА_5 , яка проти такого не заперечує.
Речові докази - у справі слід повернути потерпілій.

Керуючись ст.ст. 368, 373-374 КПК України, суд, -

З А С У Д И В :

ОСОБА_13 визнати винуватою у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 15 - частиною 1 статті 185 Кримінального Кодексу України.
На підставі статті 105 Кримінального Кодексу України звільнити ОСОБА_8 від покарання та застосувати відносно неї примусові заходи виховного характеру.

Зробити ОСОБА_8 застереження про необхідність дослухатись батьків та неприпустимість вчинення злочинів або інших порушень громадського порядку.

Обмежити дозвілля ОСОБА_8 , заборонивши їй проводити вільний час в магазинах та відвідувати магазини без необхідності протягом 1 (одного) року.
Передати ОСОБА_8 під нагляд матері ОСОБА_5 строком на 1 (один) рік.

Речові докази у справі - джинсові брюки "медіум-дарк", джемпер моделі GSW000619, штани моделі GPT000870 та три протикрадіжні бирки - повернути потерпілій ОСОБА_14 .

Вирок може бути оскарженим до апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд міста Миколаєва протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Головуючий суддя = ОСОБА_15 =

10.01.2016