Рівненський міський суд Рівненської області
Справа № 1-503/10
В И Р О К

І м е н е м У к р а ї н и

01 липня 2010 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області

в особі головуючого судді Рогозіна С.В.

при секретарі Івченко І.В.

з участю прокурора Карпюк І.М.

захисника підсудного ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівному кримінальну справу про обвинувачення

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 кім. 420, не судимого

за ч. 2 ст. 186 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2, 22 лютого 2010 року приблизно о 23 годині 30 хвилин по вул. Київська, неподалік супермаркету «Сільпо», біля автобусної зупинки, що в м. Рівне, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, діючи з корисливих мотивів, застосував до ОСОБА_3 насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров'я останнього і виразилось в нанесенні ОСОБА_2 удару кулаком в ділянку обличчя потерпілого, від якого останній впав на асфальт, та відкрито заволодів його мобільним телефоном марки «Нокіа 1208», вартість якого згідно висновку експерта №253 від 09.03.2010 року, становить 288,19 гривень, після чого зник з місця події.

Допитаний судом ОСОБА_2 повністю визнав себе винним у вчиненні злочину за обставин, вказаних у вироку, та дав показання, що 22 лютого 2010 року приблизно о 21 годині він зайшов за приміщення супермаркету «Сільпо», що по вул. Київська в м. Рівне для того щоб покурити. Там також стояли ще двоє невідомих йому хлопців приблизно його віку. Один із них попросив в нього сигарету, а потім запитав як його звати. Після цього хлопець, який представився Миколою запропонував йому випити з ними горілки, оскільки в того декілька днів тому було день народження. Він погодився, допивши горілку він вирішив доки ще їздять маршрутки, поїхати ночувати до свого товариша, який проживає в районі ринку, оскільки гуртожиток закривається о 22 годині і він вже не встиг. Коли він з Миколою та Василем йшли до автобусної зупинки, він побачив чоловіка, який також йшов в напрямку до автобусної зупинки та розмовляв по мобільному телефону. Йому здалося, що даний чоловік висловився зневажливо в його сторону і він підбіг до нього з правого боку та наніс тому удар кулаком в ділянку обличчя. Від нанесеного удару чоловік впав на землю і мобільний телефон з рук також випав на землю. Після цього він підняв того мобільний телефон та поклав собі в кишеню. Микола та Василь стояли в стороні та спостерігали за тим, що відбувається. В цей момент він побачив, що працівники таксі, які були на протилежній стороні від автобусної зупинки, біжать до нього і він з Миколою та Василем почали втікати в сторону СШ № 12. Коли вони пробігали повз кафе «Торнадо», то побачили за ними патрульну машину і розбіглися в різні сторони. Приблизно через 2 хвилини його затримали працівники міліції. Викрадений ним мобільний телефон випав з кишені його куртки, оскільки при його поверхневому огляді працівниками міліції телефон виявлено не було.

Крім визнання підсудним своєї вини, його вина доведена матеріалами кримінальної справи.

При вирішенні питання про обсяг дослідження доказів у порядку ч. 3 ст. 299 КПК України, учасники процесу погодилися з недоцільністю дослідження доказів, які підтверджують вчинення ОСОБА_2 злочину за обставин вказаних у вироку. При цьому, вони завірили суд, що розуміють наслідки своєї згоди та неможливість в подальшому оспорювати ці обставини в апеляційному порядку.

Сумнівів у добровільності такої згоди та істотності їх позицій у суду немає.

Дії підсудного ОСОБА_2 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоровя потерпілого.

Призначаючи покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу підсудного, а саме те, що вчинений ОСОБА_2 злочин є тяжким злочином. ОСОБА_2 на „Д обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, є сиротою, навчається в учбовому закладі.

До обставин, які помякшують покарання відповідно до ст. 66 КК України, суд відносить повне визнання вини, щире каяття в скоєному, сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування збитків потерпілому.

До обставин, які обтяжують покарання відповідно до ст. 67 КК України суд відносить вчинення злочину у стані алкогольного спяніння.

Керуючись ст. ст. 299, 323-324 КПК України, суд,-

З А С У Д И В :

ОСОБА_2 визнати винним за ч. 2 ст. 186 КК України і призначити йому покарання 4 (роки) роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_2 від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

Відповідно до ст. 76 КК України зобовязати ОСОБА_2 не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої системи; повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично зявлятися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи.

До набрання вироку законної сили міру запобіжного заходу залишити підписку про невиїзд.

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд протягом 15 діб, а засудженому в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Головуючий С.В. Рогозін