пр. № 1-кс/759/476/15
ун. № 759/1850/15-к
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 лютого 2015 року слідчий суддя Святошинського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві клопотання ОСОБА_3 про арешт майна,

В С Т А Н О В И Л А:

05 лютого 2015 року до Святошинського районного суду м. Києва надійшло клопотання ОСОБА_3 про арешт майна, яке остання мотивувала тим, що слідчим СВ Святошинського РУГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_4 здійснюється досудове розслідування №00010859 від 05 грудня 2014 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України.

Під час проведення досудового розслідування було встановлено, що 17.11.2014 року невстановлена особа, перебуваючи в м. Києві по вул. Туполєва, 17-Г, незаконно заволоділа автомобілем «Пежо Партнер», державний номерний знак НОМЕР_1 , червоного кольору, кузов № НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_3 .

В подальшому, працівниками міліції було вилучено вищевказаний автомобіль та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

Вказаний автомобіль є речовим доказом у кримінальному провадженні.

Оскільки вказаний автомобіль, який належить їй, заявниці, на праві власності є предметом розслідування кримінального правопорушення щодо незаконного викрадення, враховуючи неможливість забезпечення цивільного позову її як потерпілої в даному кримінальному провадженні, а також з огляду на відсутність підозрюваного, з метою забезпечення збереження автомобіля, є необхідність накласти арешт на вказаний автомобіль.

Крім того, на її автомобіль вже було накладено арешт, що підтверджується ухвалою про накладення арешту від 17.12.2014 року та вказаний автомобіль було вилучено, однак з невідомих причин, слідчим СВ Святошинського РУГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_5 арешт було скасовано, а автомобіль повернуто ОСОБА_6 , який допитувався в якості свідка в даному кримінальному провадженні та свідчення якого викликають великі сумніви.

В судовому засіданні заявниця підтримала клопотання, посилаючись на обставини, викладені в клопотанні.

Заслухавши пояснення заявниці, вивчивши зміст та мотиви клопотання і надані письмові докази, дійшла до висновку про відсутність підстав для його задоволення, зважаючи на наступне.

Стаття 170 КПК України містить підстави для накладення арешту на майно.

Згідно частини 2 ст.170 КПК України, слідчий суддя або суд під час досудового провадження накладає арешт на майно у вигляді речей, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині 2 ст.167 цього Кодексу.

В частині 2 ст.167 КПК України зазначено, що тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди, 2) надані особі з метою схилити її до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та (або) матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи як винагорода за його вчинення, 3) є предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з їх незаконним обігом, 4) набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення, доходи від них, або на які було спрямоване кримінальне правопорушення.

Відповідно до частини 3 ст.170 КПК України, арешт може бути накладено на рухоме і нерухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому викладі, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, заподіяну діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб з метою забезпечення можливої конфіскації або цивільного позову.

У відповідності до частини 4 вказаної вище процесуальної норми, заборона використання майна, а також заборона розпорядження таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до знищення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Крім того, виходячи зі змісту ст.94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке грунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Отже, вивчивши клопотання ОСОБА_3 , надані до клопотання матеріали, вислухавши пояснення останньої, аналізуючи кримінальне процесуальне законодавство, яке регулює умови і підстави для накладення арешту на майно в кримінальному провадженні, враховуючи мотиви клопотання, дійшла до висновку, що заявницею не надано належних доказів, з яких би вбачались підстави для накладення арешту, у зв`язку з чим клопотання задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 131, 132, 167, 170-173, 175, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И Л А:

В задоволенні клопотання ОСОБА_3 про арешт майна відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особами, без виклику яких постановлено ухвалу протягом п`яти днів з дня отримання її копії.

Слідчий суддя
Святошинського районного суду
м. Києва ОСОБА_1 .