УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2010 року березня 02 дня Колегія Суддів Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

Головуючого: Пайонкевича Т.Т.

Суддів: Валько Н.М., Тенюха В.П.

З участю прокурора: Телепка В.В.

Адвоката: ОСОБА_1

Засудженого: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляції державного обвинувача Мельник О.М., адвоката ОСОБА_1 в інтересах засудженого ОСОБА_2 на вирок Галицького районного суду м.Львова від 16 жовтня 2009 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Даним вироком:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Львові, громадянин України, українець, не одружен ий, ІНФОРМАЦІЯ_2, не працюючий, проживаючий: ІНФОРМАЦІЯ_3, -

визнаний винним та засуджений за ознаками ч.1 ст.121 КК України на 5 років позбавлення волі; за ч.1 ст.125 КК України покарання - 100 годин громадських робіт. На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_2 призначено покарання у вигляді 5 (пяти) років позбавлення волі. За ст.296 ч.4 України засудженого ОСОБА_2 виправдано та на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік, із покладенням обовязків, передбачених ст.76 КК України.

Запобіжний захід підписку про невиїзд засудженому ОСОБА_2 до вступу вироку у законну силу залишено без змін.

Доля речових доказів по справі вирішена відповідно до вимог закону.

Вироком суду ОСОБА_2 визнаний винним та засуджений за те, що він, 14 березня 2009 року близько 04 години, перебуваючи поруч з кафе-баром «Міленіум» на пр.Чорновола, 4 у м.Львові, під час сутички завдав потерпілому ОСОБА_3 удар ножем в живіт та два удари ножем в спину та плече, заподіявши останньому тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Крім того, ОСОБА_2 14 березня 2009 року близько 04 години, перебуваючи поруч з кафе-баром «Міленіум» на пр.Чорновола, 4 у м.Львові, під час сутички заподіяв потерпілому ОСОБА_4 удар ножем в ділянку тулуба за лівою рукою, заподіявши останньому легке тілесне ушкодження.

У поданій апеляції державний обвинувач Мельник О.М. вказує на те, що вважає вирок районного суду незаконним та таким, що підлягає скасуванню. Просить скасувати вирок суду першої інстанції, а справу направити на новий судовий розгляд в іншому складі суду.

У доповненнях до апеляції державний обвинувач Мельник О.М. зазначає, що вирок районного суду є незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки, на його переконання, судом 1-ї інстанції допущено істотне порушення кримінально-процесуального закону, неправильно застосовано кримінальний закон, призначено покарання, яке не відповідає тяжкості злочину і особі засудженого та у звязку з невідповідністю висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи. Вважає, що вина ОСОБА_2 в інкримінованих йому злочинах органом досудового слідства доведена повністю зібраними в повному обємі на досудовому слідстві та перевіреними в ході судового розгляду доказами. Крім цього, апелянт вказує і на те, що суд в порушення вимог ст.275 КПК України вийшов за межі предявленого обвинувачення, виправдавши ОСОБА_2 за ч.4 ст.296 КК України, додатково кваліфікувавши його дії за ч.1 ст.125 КК України, яка не була предявлена ОСОБА_2 органом досудового слідства в обвинувачення. Не заперечуючи правильності кваліфікації дій ОСОБА_2 судом 1-ї інстанції за ч.1 ст.121 КК України, апелянт зазначає, що суд при постановленні вироку відносно ОСОБА_2, не врахував тяжкості вчиненого ним злочину та наслідків, які настали; крім цього, апелянт стверджує, що в ході як досудового слідства, так і судового розгляду підсудний ОСОБА_5 своєї вини в інкримінованих йому злочинах не визнав, перешкоджав встановленню істини по справі, що свідчить, на думку апелянта, про відсутність у останнього належної оцінки вчиненого ним кримінально-караного діяння та усвідомлення вини у скоєному. Просить вирок Галицького районного суду м.Львова від 16 жовтня 2009 року скасувати та постановити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_2 за ч.4 ст.296; ч.1 ст.121 КК України та призначити покарання: за ч.4 ст.296 КК України - 4 роки позбавлення волі, за ч.1 ст.121 КК України - 5 років позбавлення волі та на підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_2 покарання у вигляді 5-ти років позбавлення волі.

У поданій апеляції адвокат ОСОБА_1 в інтересах засудженого ОСОБА_2 вказує на те, що вважає вирок суду 1-ї інстанції незаконним, оскільки судом неправильно застосований кримінальний закон. Покликається на те, що його підзахисний здійснював самозахист від нападаючих, а тому згідно п.5 ст.36 КК України це не буде перевищенням меж необхідної оборони. Просить скасувати вирок Галицького районного суду м.Львова від 15 жовтня 2009 року і закрити справу.

Заслухавши доповідача, позицію прокурора, який повністю підтримав подану ним апеляцію, просить оскаржуваний ним вирок суду скасувати, постановивши свій вирок відносно ОСОБА_2, із призначенням йому покарання за ч.1 ст.121; ч.4 ст.296 КК України, заперечив прокурор апеляцію, подану адвокатом ОСОБА_1 в інтересах засудженого ОСОБА_2В, просить залишити її без задоволення, виступ адвоката ОСОБА_1, який повністю підтримав подану ним апеляцію, клопоче про її задоволення, заперечивши при цьому апеляцію, подану прокурором, думку засудженого ОСОБА_2, який, підтримав позицію, висловлену адвокатом ОСОБА_1, вивчивши матеріали кримінальної справи та проаналізувавши доводи поданих учасниками судового розгляду апеляцій, Колегія Суддів вважає, що такі до задоволення не підлягають.

До даного висновку Колегія Суддів приходить, виходячи із наступного.

Як вбачається із змісту апеляції прокурора, останній, ні кваліфікації дій ОСОБА_2 за ч.1 ст.121 КК України, ні доведеності вини за вказаною нормою Кримінального Закону, не оспорює.

Вважає за необхідне Колегія Суддів вказати і на наступне.

Потерпілий ОСОБА_3 у суді першої інстанції чітко вказав на те, що 14 березня 2009 року біля 04 год., вийшовши разом з ОСОБА_6 із диско-бару « Міленіум » по проспекту Чорновола,4 у м.Львові, побачив бійку, у якій приймав участь ОСОБА_4, який за 5 хв. до цього конфлікту вийшов із вказаного диско-бару. Потерпілий став відтягувати ОСОБА_4 від невідомих, які завдавали йому тілесні ушкодження. У цей час йому, потерпілому ОСОБА_3 були заподіяні ряд тілесних ушкоджень у живіт, спину та плече.

Потерпілий ОСОБА_4 у ході розгляду справи по суті, заявив про те, що 14 березня 2009 року біля 04 год., вийшовши із диско-бару « Міленіум » по проспекту Чорновола,4 у м.Львові, та зустрівши свого візуально знайомого на імя Тарас, побачив бійку. Тарас сказав, що бють його знайомого і попросив допомогти. Вони разом із Тарасом, підійшовши до невідомих, стали відтягувати від них знайомого Тараса; при цьому, невідомі стали завдавати потерпілому ОСОБА_4 тілесні ушкодження, у ході заподіяння яких він відчув різкий біль зліва за рукою, оглянувши яку, побачив кров, яку зупинив вдома, обробивши рану.

У ході проведення досудового слідства свідок ОСОБА_6 вказав на те, що 14 березня 2009 року біля 04 год. біля диско-бару « Міленіум » по проспекту Чорновола,4 у м.Львові у ході бійки невідомі поранили потерпілого ОСОБА_3 ( а.с.47 ).

Згідно протоколу ставки віч-на-віч між потерпілим ОСОБА_3 та ОСОБА_2 від 02 квітня 2009 року, у ході проведення якої потерпілий ОСОБА_3 вказав на ОСОБА_2 як на особу, яка 14 березня 2009 року біля диско-бару « Міленіум » заподіяла йому удар ножем у живіт, спину та плече, після чого невідомий потерпілому чоловік відтягнув ОСОБА_3 від невідомих і ОСОБА_2 ОСОБА_2, частково підтвердивши викладене потерпілим ОСОБА_3, вказав на те, що удари під час бійки він заподіяв, обороняючись (а.с.60 ).

Виходячи із змісту протоколу ставки віч-на-віч між потерпілим ОСОБА_4 та ОСОБА_2 від 02 квітня 2009 року, потерпілий ОСОБА_4 вказав на те, що 14 березня 2009 року біля диско-бару «Міленіум» мала місце сутичка, у ході якої невідомі йому особи стали завдавати його знайомому Тарасу удари по тілу, завдавали і удари йому, потерпілому ОСОБА_4, у результаті чого він відчув різкий біль зліва за рукою, і, оглянувшись, помітив ОСОБА_2, в руках у якого знаходився якийсь предмет. ОСОБА_2, частково підтвердивши викладене потерпілим ОСОБА_4, вказав на те, що удари під час бійки він заподіяв, обороняючись ( а.с.61 ).

Як вбачається із висновку судово-медичної експертизи № 184/09 від 09 квітня 2009 року, у ОСОБА_3 виявлено ушкодження: рана передньої черевної стінки у верхній третині справа, яка проникає у черевну порожнину з пошкодженням стінки шлунка та крововиливом у черевну порожнину; рана грудної клітки справа на рівні третього міжреберя по задній пахвовій лінії, не проникаюча у плевральну порожнину; рана лівого плечового суглобу по передній поверхні. Рани утворилися від трьохразової дії колюче-ріжучого предмету, могли бути спричинені 14 березня 2009 року від ударів ножем або подібним гострим предметом. Проникаюча рана передньої стінки відноситься до тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення. Рана грудної клітки справа та лівого плечового суглобу відноситься до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоровя (а.с.114-116 ).

Як видно із висновку судово-медичної експертизи № 1103 від 08 травня 2009 року, у ОСОБА_4 згідно представлених медичних документів та даних огляду, виявлено рану на грудях зліва, яка утворилася від дії колюче-ріжучого предмету, могла виникнути 14 березня 2009 року та відноситься до легкого тілесного ушкодження ( а.с.123 ).

Згідно висновку судово-імунологічної експертизи № 282/2009-ім від 13 квітня 2009 року, у слідах на речах, що належать потерпілому ОСОБА_3 ( куртці, светрі ), виявлено кров людини, яка може походити від потерпілого ОСОБА_3, а також від іншої особи з такою ж груповою характеристикою крові по ізосерологічній системі АВО, у тому числі від гр-на ОСОБА_4 і не може походити від ОСОБА_2 У слідах на куртці, вилученій у ОСОБА_2, виявлено кров людини, групову належність якої експертизою не визначено. У слідах на речах, вилучених у потерпілого ОСОБА_3 ( парі рукавиць, штанах спортивних, куртці, парі кросівок ) крові не виявлено ( а.с.133-143).

Відповідно до настанов Постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 від 22 грудня 2006 року « Про судову практику у справах про хуліганство », дії, що супроводжуються завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, вчинені винним щодо знайомих і викликані неправильними діями потерпілих, тощо, слід кваліфікувати за статтями Кримінального Кодексу, що передбачають відповідальність за злочини проти особи. Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише в тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувалися особливою зухвалістю та винятковим цинізмом.

З уваги на викладене, правильними, на переконання Колегії Суддів є покликання районного суду на те, що у даному випадку у діях ОСОБА_2 відсутня субєктивна сторона злочину, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, оскільки останній, інших дій, крім заподіяння тілесних ушкоджень потерпілим, як стверджується матеріалами кримінальної справи, не вчиняв і його дії не були поєднані з очевидним для нього грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, не супроводжувались особливою зухвалістю та винятковим цинізмом, не були вчинені винним з хуліганських спонукань, а були викликані неправильними діями потерпілих; мотиви ж вказаних дій є прямо передбачені іншими статтями КК України.

Колегія Суддів вважає, що досліджені судом першої інстанції докази по справі, які покладені в основу вироку, повністю спростовують позицію представника державного обвинувачення щодо наявності у діях ОСОБА_2 ознак складу злочину, передбаченого ч.4 ст.296 КК України.

Що стосується доводів апеляції представника державного обвинувачення щодо порушення судом першої інстанції вимог закону у контексті кваліфікації дій ОСОБА_2 за ч.1 ст.125 КК України, Колегія Суддів вважає за необхідне вказати на наступне.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 1103 від 08 травня 2009 року, у ОСОБА_4 згідно представлених медичних документів та даних огляду, виявлено рану на грудях зліва, яка утворилася від дії колюче-ріжучого предмету, могла виникнути 14 березня 2009 року та відноситься до легкого тілесного ушкодження ( а.с.123 ).

Виходячи із змісту письмової заяви потерпілого ОСОБА_4 на імя начальника Галицького РВ ГУМВСУ у Львівській області від 23 березня 2009 року, ОСОБА_4 просить прийняти міри до осіб, які заподіяли йому тілесні ушкодження 14 березня 2009 року біля розважального центру « Міленіум » ( а.с.14 ).

За наведених обставин, Колегія Суддів вважає, що суд першої інстанції, правильно, оцінивши зібрані докази по справі, у тому числі і заяву потерпілого ОСОБА_4 щодо притягнення винних осіб до законної відповідальності ( а.с.14 ), прийшовши до думки про відсутність у діях ОСОБА_2 ознак складу злочину, передбаченого ч.4 ст.296 КК України та дійшовши при цьому висновку про необхідність зміни кваліфікації, правильно кваліфікував дії ОСОБА_2 за статтею Кримінального Закону, що передбачає відповідальність за злочин, справа по якій порушується не інакше як за скаргою потерпілого - ч.1 ст.125 КК України, як умисне заподіяння потерпілому ОСОБА_4 легких тілесних ушкоджень, постановивши при цьому обвинувальний вирок.

З уваги на викладене, Колегія Суддів вважає, що суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що у діях ОСОБА_2 є наявний склад злочину, передбачений ч.1 ст.125 КК України та вірно кваліфікував дії ОСОБА_2 за вказаною нормою Кримінального Закону.

Виходячи із наведеного, порушення судом вимог ст.275 КПК України Колегія Суддів не вбачає.

Колегія Суддів вважає, що суд першої інстанції призначив покарання ОСОБА_2 відповідно до вимог ст.65 КК України, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного, який раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, обставиною, що помякшує його покарання судом визнано добровільне відшкодування завданого збитку потерпілим (а.с. 151-152 ), обставин, що обтяжують його покарання, судом по справі не встановлено.

Призначене районним судом покарання ОСОБА_2, на переконання Колегії Суддів, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

З уваги на викладене вище, Колегія Суддів вважає за необхідне вказати на відсутність передбачених законом підстав для задоволення апеляції адвоката ОСОБА_1

Порушень вимог чинного КК та КПК України Колегія Суддів не вбачає.

Доводи поданих апеляцій правильних висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.362; 366; 377; 379 КПК України, Колегія Суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляції державного обвинувача Мельник О.В. та адвоката ОСОБА_1 на вирок Галицького районного суду м.Львова від 16 жовтня 2009 року відносно ОСОБА_2 залишити без задоволення, а вирок Галицького районного суду м.Львова від 16 жовтня 2009 року відносно ОСОБА_2 - без змін.

Ухвала виготовлена у нарадчій кімнаті у єдиному примірнику.

С У Д Д І :

Т.Т.ОСОБА_7ОСОБА_8Тенюх