Справа № 482/2200/15к
В И Р О К

Іменем України
12 січня 2016 року м. Нова Одеса

Новоодеський районний суд Миколаївської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Нова Одеса кримінальне провадження зареєстроване в ЄРДР № 0000865 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, на утриманні дітей не має, не військовозобов`язаного, не працюючого, інвалідом не являється,

судимого 06 серпня 2014 р. вироком Новоодеського районного суду Миколаївської області за ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки,

зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України,

з учасниками судового провадження: прокурора ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 і обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:
27 вересня 2015 року, близько 22.00 год., обвинувачений ОСОБА_3 , маючи намір на заволодіння чужим транспортним засобом, шляхом вільного доступу через незачинені ворота пройшов на територію приватного підприємства «Нолія», що розташоване по вул. Шкільна, 27, в м. Нова Одеса Миколаївської області, де через незачинений вітровик відчинивши дверцята проник в кабіну автомобіля «ЗИЛ-130», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_5 і був припаркований на території цього підприємства. Далі, обвинувачений ОСОБА_3 , за відсутності ключів від цього автомобіля, зірвав дроти запалення та скрутивши їх запустив двигун автомобіля та повторно незаконно таємно заволодів цим автомобілем покинувши на ньому територію підприємства.

Дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ч. 2 ст. 289 КК України, тобто незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно.

Обвинувачений ОСОБА_3 у скоєнні цього кримінального правопорушення винуватим себе не визнав та суду пояснив, що працював на підприємстві «Нолія» водієм вантажних автомобілів за трудовим договором з іспитовим строком один місяць. 27 вересня 2015 р. у вечірній час, з метою поїхати у магазин по цигарки, сів в кабіну автомобіля ЗИЛ-130, який знаходився на території підприємства, скрутив проводи, оскільки не працював стартер та завів цей автомобіль і відкривши ворота виїхав за територію підприємства. Купив цигарки та через півтори години повернувся на підприємство, де припаркував автомобіль. Вважає, що мав право користування цим автомобілем, а тому не є суб`єктом цього злочину.

Незважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_3 не визнає своєї вини у вчиненні цього кримінального правопорушення хоча не оспорює обставини його вчинення, його вина в цьому підтверджується показами як його самого, так і потерпілого та свідків, а також дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами.

Так, потерпілий ОСОБА_5 суду пояснив, що він є власником автомобіля «ЗИЛ-130», самоскид, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким користується його брат ОСОБА_7 , що є директором приватного підприємства «Нолія». Від брата йому стало відомо, що в ніч з 27 на 28 вересня 2015 р. ОСОБА_3 , який працював у брата на автомобілі ГАЗ-53 (водовозка), викрав автомобіль ЗИЛ-130.

Свідчення як обвинуваченого, так і потерпілого підтверджуються показами свідка ОСОБА_7 , який суду пояснив, що є директором приватного підприємства «Нолія». З початку вересня 2015 р. прийняв на роботу без укладення трудового договору з іспитовим строком 1 місяць ОСОБА_3 для роботи на автомобілі ГАЗ-53 (бочка). Інколи дозволяв ОСОБА_3 вивозити сміття на автомобілі ЗИЛ-130, яким також користується його підприємство. Жоден з автомобілів не були закріплені за ОСОБА_3 як водієм. Прийшовши на роботу 28 вересня 2015 р. побачив, що автомобіль ЗИЛ-130 припаркований в іншому місці, дізнався, що його без дозволу брав ОСОБА_3 , а тому заявив про це до міліції.

Свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 суду пояснили, що біля першої години ночі 28 вересня 2015 р. до їх будинку під`їзжав на автомобілі ЗИЛ-130 ОСОБА_3 , який просив допомоги, оскільки двигун автомобіля заглух.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 показав, що пізно ввечері 27 вересня 2015 р. за 50 метрів по вулиці Миру від його будинку зупинився автомобіль ЗИЛ-130, біля якого стояли у темряві дві чоловічі постаті та просили у нього допомоги запустити двигун автомобіля. Один з невідомих йому осіб назвався сусідом ОСОБА_11 .

Свідок ОСОБА_12 суду пояснив, що 27 вересня 2015 р. о 18.00 год. вперше приступив до роботи по охороні території підприємства «Нолія», що розташоване по вул. Шкільна, 27, в м. Нова Одеса. У вечірній час на території знаходився ОСОБА_3 . Близько 01.30 год. 28 вересня 2015 р. його розбудив ОСОБА_3 та попросив допомогти запустити двигун автомобіля ЗИЛ-130, що належить підприємству, який заглух на вулиці Миру в м. Нова Одеса. Він допоміг штовхнути автомобіль і той завівся, після чого вони повернулись на територію підприємства. Раніше бачив, що ОСОБА_3 керував автомобілем ГАЗ-53 (бочка), що належить цьому підприємству.

Змістом протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення та витягу з кримінального провадження, з яких вбачається, що 01 жовтня 2015 р. ОСОБА_5 звернувся із заявою до Новоодеського РВ УМВС області щодо незаконного заволодіння невідомою особою належного йому автомобіля і цей факт внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань, кваліфікувавши дії за ч. 2 ст. 289 КК України.

Зі змісту протоколу огляду місця події від 01 жовтня 2015 р. випливає, що працівниками міліції оглянуто територію приватного підприємства «Нолія», розташованого за адресою: м. Нова Одеса, вул.. Шкільна, 27, де виявлено автомобіль «ЗИЛ-130», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , з оголеними проводами замка запалення в кабіні цього автомобіля.

Таким чином, оцінивши досліджені у судовому засіданні докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно.

Суд вважає необґрунтованим посилання як захисника, так і обвинуваченого на те, що останній не є суб`єктом цього злочину, оскільки працював на цьому підприємстві і мав право користуватися викраденим автомобілем.

Так, зі свідчень ОСОБА_7 та ОСОБА_12 судом встановлено, що ОСОБА_3 не був закріплений за жодним з автомобілів (ГАЗ-53, ЗИЛ-130), якими користується підприємство, хоча працював на автомобілі ГАЗ-53, а користуватися автомобілем ЗИЛ-130 мав право лише за згодою керівника підприємства, але той такої згоди в даному випадку не давав.

Аналогічні роз`яснення містяться у пункті 18 Постанови № 14 Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року (зі змінами) «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті».

При визначенні виду і міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує, характер та ступінь суспільної небезпечності скоєного ним кримінального правопорушення, а також те, що вчинений ним злочин відноситься до категорії тяжких.

Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 відсутні.

Ураховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_3 , позитивну характеристику за місцем проживання, обставини при яких він скоїв злочин, вчинення злочину під час перебування під іспитовим строком за попереднім вироком за вчинення аналогічного злочину, суд дійшов висновку, що доцільним і достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів слід призначити покарання пов`язане з позбавленням волі.

Цивільний позов не заявлявся.

Керуючись ст.ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд,
У Х В А Л И В:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, без конфіскації належного йому майна.

Згідно ч. 1 ст. 71 КК України до покарання призначеного за цим вироком ОСОБА_3 частково приєднати не відбуту частину покарання за вироком Новоодеського районного суду Миколаївської області від 06 серпня 2014 року (ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК) та остаточно призначити йому до відбування покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців у кримінально-виконавчій установі, без конфіскації належного йому майна.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з 20 жовтня 2015 року.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_3 залишити попередній тримання під вартою.

Вирок може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Миколаївської області через Новоодеський районний суд, шляхом подачі апеляційної скарги.

Копія вироку вручається засудженому і прокурору під розписку.

Головуючий підпис

Копія вірна: Суддя: