17.11.2015 Справа № 756/4688/15-к

№ 1-кп/756/390/15
№ 756/4688/15-к

В И Р О К
Іменем України
17 листопада 2015 року Оболонський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарях ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6 ,
за участю прокурора ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження стосовно
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Червона Зірка Снігурівського району Миколаївської області, громадянина України, не одруженого, такого, що з 28 березня 2013 року проходить військову службу за контрактом на посаді механіка-водія танкового взводу танкової роти танкового батальйону військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ), який має військове звання старший матрос, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
що обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 408 КК України,
в с т а н о в и в :
ОСОБА_10 вчинив злочини за наступних обставин.
Так, 5 травня 2011 року ОСОБА_10 був призваний на строкову військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 та проходив її у військовій частині НОМЕР_2 до 26 квітня 2012 року. 28 травня 2011 року солдат ОСОБА_10 прийняв військову присягу, відповідно до якої урочисто присягнув, вступаючи на військову службу, завжди бути Українському народові вірним і відданим, обороняти Україну, захищати її суверенітет, територіальну цілісність і недоторканість, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, накази командирів, неухильно додержуватися Конституції України та законів України, зберігати державну і військову таємницю. Солдат ОСОБА_10 присягнув виконувати свої обов`язки в інтересах співвітчизників, присягнув ніколи не зраджувати Українському народові.
28 березня 2013 року на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 №25 від 28 березня 2013 року ОСОБА_10 було прийнято на військову службу за контрактом до Збройних Сил України, яку він проходив на посаді механіка-водія танкового взводу танкової роти танкового батальйону військової частини НОМЕР_1 , що дислокувалась у Автономній Республіці Крим, за адресою: АДРЕСА_1 , у військовому званні старший матрос. Будучи військовослужбовцем, старший матрос ОСОБА_10 , відповідно до вимог ст.ст. 4, 65, 68 Конституції України, ст.ст. 1, 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 9, 11, 14, 16, 37, 40 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та ст.ст. 1, 2, 3, 6, 8, 23, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» був зобов`язаний: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів (начальників); виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, які визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями інструкціями; неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін та про виконання наказу доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому начальникові; сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки, засвоювати все, чого навчають командири (начальники), та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України; вважатися таким, що виконує обов`язок з військової служби, знаходячись на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять); дорожити бойовою славою Збройних Сил України, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України.
Відповідно до ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року №1207-VII, з лютого 2014 року Автономна Республіка Крим та місто Севастополь фактично знаходились під окупацією військових підрозділів Збройних Сил Російської Федерації. Так, Верховна Рада Автономної Республіки Крим ухвалила Постанову «Про проведення загальнокримського референдуму» від 6 березня 2014 року №1702-6/14, чим порушила конституційний принцип територіальної цілісності України та вийшла за межі своїх повноважень, встановлених Конституцією України, Конституцією Автономної Республіки Крим, іншими нормативно-правовими актами. Рішенням Конституційного Суду України №2-рп/2014 від 14 березня 2014 року було визнано зазначену Постанову такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), унаслідок чого вона втратила чинність. 15 березня 2014 року Верховна Рада України ухвалила Постанову «Про дострокове припинення повноважень Верховної Ради Автономної Республіки Крим», унаслідок якої парламент Автономної Республіки Крим втратив легітимність.
Так, у березні 2014 року невстановленими озброєними особами у військовій формі одягу без розпізнавальних знаків, схожою з формою військовослужбовців Збройних Сил Російської Федерації, було здійснено незаконне захоплення зброї та боєприпасів військової частини НОМЕР_1 , що дислокувалась в Автономній Республіці Крим, за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим, бойова та мобілізаційна готовність військової частини була підірвана.
Таким чином, станом на березень 2014 року Україна перебувала у стані, що характеризується діями щодо вирішення національно-етнічних, релігійних та інших протиріч із застосуванням засобів збройного насильства, за яких держава не переходить в особливий стан, що визначається як війна, і не вводить режим воєнного стану в країні або на частині її території, а збройна боротьба не виходить за межі операційного напрямку (мають місце різні військові інциденти, військові акції, інші військові зіткнення обмеженого масштабу (низької інтенсивності) із застосуванням іррегулярних або регулярних збройних формувань), тобто знаходилася у період збройного конфлікту.
За таких обставин, статус території АР Крим, відповідно до ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року № 1207-VII визначено як тимчасово окупована територія, унаслідок збройної агресії Російської Федерації, та встановлено особливий правовий режим на цій території, визначено особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб.
У другій декаді березня 2014 року на загальному шикуванні особового складу військової частини НОМЕР_1 командуванням частини було усно доведено до всього особового складу, у тому числі до старшого матроса ОСОБА_10 , обставини, що склалися на території Автономної Республіки Крим, та необхідності прийняття рішення кожним з військовослужбовців щодо дотримання військової присяги на вірність Українському народові, у тому числі, необхідності передислокації особового складу частини на материкову частину України для подальшого проходження військової служби у Збройних Силах України.
Однак, ОСОБА_10 , будучи громадянином України та військовослужбовцем Збройних Сил України, маючи звання старший матрос, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та передбачаючи, що внаслідок його дій буде завдано шкоду державній безпеці України у вигляді заподіяння шкоди суверенітетові, територіальній цілісності, обороноздатності, на порушення вимог ст.ст. 4, 65, 68 Конституції України, ст.ст. 1, 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 9, 11, 14, 16, 37, 40 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та ст.ст. 1, 2, 3, 6, 8, 23, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у третій декаді березня 2014 року, знаходячись на території військової частини НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив перехід на бік ворога у період збройного конфлікту, що виразилося: в отриманні паспорта громадянина Російської Федерації № НОМЕР_3 , виданого Федеральною міграційною службою код підрозділу 900-003 від 28 березня 2014 року, в укладанні контракту із Командуванням ВМС ЗС Російської Федерації та фактичному проходженні військової служби за контрактом з 28 березня 2014 року у військовій частині НОМЕР_4 , яка дислокується в АДРЕСА_1 .
Крім того, у відповідності до вимог Указу Президента України від 24 березня 2014 року №339 «Про рішення ради національної безпеки і оборони України від 23 березня 2014 року «Про передислокацію військових частин (підрозділів), установ та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань і правоохоронних органів України з тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя в інші регіони України», рішення Ради національної безпеки і оборони України від 23 березня 2014 року «Про передислокацію військових частин (підрозділів), установ та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань і правоохоронних органів України з тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя в інші регіони України», розпорядження Міністра оборони України та Командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України, наказу Командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України №01 від 12 травня 2014 року, наказувалося командиру військової частини НОМЕР_1 здійснити марш особового складу військової частини за маршрутом: АДРЕСА_3 з терміном прибуття до 31 травня 2014 року. У подальшому, постійним місцем дислокації військової частини НОМЕР_1 було визначено за адресою: АДРЕСА_4 .
Відповідно до наказу Командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України №63-ПМ від 27 травня 2014 року, ОСОБА_10 з 13 травня 2014 року зараховано до списків особового складу частини НОМЕР_5 та поставлено на всі види забезпечення.
Однак, 13 травня 2014 року ОСОБА_10 , будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, маючи звання старший матрос, з метою ухилитися від військової служби назавжди, та не маючи будь-яких поважних причин для звільнення від обов`язків несення військової служби, на порушення вимог ст.ст. 9, 11, 14, 16, 37, 40 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст.ст. 1, 3, 6, 8, 23, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у визначений наказом від 12 травня 2014 року №01 Командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України та директиві МО України та Генерального штабу ЗС України від 30 квітня 2014 року №Д-322/1/05 «Про передислокацію військових частин (підрозділів), установ та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань і правоохоронних органів України з тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя» не з`явився на службу до військової частини НОМЕР_5 , за адресою: АДРЕСА_4 , та продовжував ухилятися від військової служби, приховуючи свою належність до Збройних Сил України, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам, як про військовослужбовця, що не з`явився вчасно на службу без поважних причин до моменту його затримання у пункті пропуску ВПС «Чонгар» військовослужбовцями ГУ ВКР ДКР СБ України при спробі перетинання державного кордону України 28 січня 2015 року.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 свою винуватість у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 408 КК України, не визнав. При цьому показав, що з 28 лютого 2013 року він проходив службу за контрактом у другій танковій роті другого батальйону військової частини НОМЕР_1 , що дислокувалася в АДРЕСА_1 . Приблизно 21 березня 2014 року командир ОСОБА_11 вишикував весь особовий склад частини на плацу та повідомив про те, що у військовослужбовців ЗС України є три варіанти, а саме: звільнитися із ЗС України, залишатися в частині та служити у військах ЗС Російській Федерації, або, залишившись у ЗС України, виїхати на материкову територію України. Він розгубився та вирішив звільнитися за власним бажанням. Потім, після того, як на території військової частини вже перебували ЗС Російської Федерації, він протягом двох тижнів у військовій формі ЗС України, яка схожа з формою ЗС Російської Федерації, заходив у розташування частини, оскільки мав намір звільнитися за власним бажанням. При цьому, на КПП його завжди пропускали, оскільки багато його знайомих військових перейшли на службу до ЗС Російської Федерації. Одного разу його затримали правоохоронні органи, тому він, злякавшись, отримав у м. Сімферополі паспорт громадянина Російської Федерації. Згодом, оскільки звільнитися йому не вдалося, він вирішив зовсім залишити військову службу та почав працювати на будівництві у м. Сімферополі. Потім, він поїхав у пошуках роботи до м. Москви, де знову працював на будівництві, а звідти поїхав до м. Володимира Російської Федерації. У м. Володимирі він потрапив у ДТП. Через деякий час він вирішив повернутися в Україну і його було затримано. Крім того, ОСОБА_10 показав, що про існування наказу щодо передислокації військової частини НОМЕР_1 з Автономної Республіки Крим до АДРЕСА_3 йому не було відомо. На знімках в інтернет-сайті « ІНФОРМАЦІЯ_3 » він дійсно зображений у військовій формі ЗС Російської Федерації, однак зазначену форму він отримав, коли відбувався парад, у свого знайомого, щоб лише зробити фотографії, а вилучений у нього під час затримання контракт про проходження військової служби в ЗС Російської Федерації матроса та рапорт з проханням про переведення його до Збройних Сил Російської Федерації, він написав жартома. Разом з тим, ОСОБА_10 не зміг відповісти, як саме отримав паспорт громадянина Російської Федерації, у зв`язку з чим зберігав власноручно написаний контракт про проходження військової служби в ЗС Російської Федерації матроса та рапорт з проханням про переведення його до Збройних Сил Російської Федерації разом з важливими особистими документами, чому не подав рапорт на звільнення за власним бажанням зі ЗС України.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_12 показав, що 2 березня 2014 року військову частину НОМЕР_1 , де він проходив службу, окупували ЗС Російської Федерації. Протягом двадцяти днів їх частина була заблокована. У двадцятих числах березня 2014 року відбулося шикування батальйону. При цьому, полковник ОСОБА_11 повідомив, що бажаючі залишитися в ЗС України повинні покинути частину, а хто прийме рішення служити у військах Російської Федерації залишається. Також, ОСОБА_11 призначив ОСОБА_13 старшим над тими, хто залишився у ЗС України й вони залишили розташування військової частини. При цьому, після проведення зазначеного шикування до військової частини їх вже не впускали, оскільки у частині знаходилися лише ті, хто почав служити в ЗС Російської Федерації. Після цього, ОСОБА_14 кожного ранку проводив шикування військовослужбовців, які залишилися у ЗС України, але вже за територією частини. ОСОБА_10 на шикуванні у ряду тих, хто залишився у ЗС України не було. На його думку, всі військовослужбовці розуміли, що військова частина окупована і проходити службу в ЗС України на території Автономної Республіки Крим вони позбавленні можливості. Всі розуміли, що військова частини переходить на материкову територію України.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_15 показав, що він проходив військову службу на посаді помічника начальника відділення бойової підготовки частини НОМЕР_1 , що дислокувалася в Автономній Республіці Крим у АДРЕСА_1 . Всі події по окупації Автономної Республіки Крим почали відбувалися приблизно 26-27 лютого 2014 року. У цей час близько двадцяти днів їх військова частина була у бойовій готовності. Через деякий час прийшов наказ від командира здати зброю, тому територію частини вони охороняли з дерев`яними палицями. Згодом, приблизно у 20 числах березня 2014 року, ОСОБА_11 зібрав офіцерський склад частини та сказав, що з метою уникнення конфліктів, він прийняв рішення про здачу військової частини ЗС Російської Федерації, тому, хто бажає залишитися в ЗС України повинен покинути частину, а хто прийме рішення служити у військах Російської Федерації - залишиться. Спочатку військовослужбовці збиралися окремо по підрозділах і до них доводили рішення ОСОБА_11 , а потім весь особовий склад частини НОМЕР_1 був вишикуваний на плацу. При цьому, командир частини ОСОБА_11 сказав, що хто залишається служити в ЗС України повинен вийти зі строю та покинути частину. Їм дали право вибору і ніхто нікого не примушував вступати до ЗС Російської Федерації. Частина військовослужбовців, у тому числі й він, вийшли зі строю та покинули територію частини. Потім, військовослужбовці, що залишилися служити в ЗС України, забрали з військової частини свої особисті речі, а в подальшому, майже кожного дня проводили шикування за територією військової частини НОМЕР_1 , оскільки над частиною вже було піднято прапор Російської Федерації і вхід на її територію було заборонено. Згодом, він особисто бачив деяких військових, які спочатку були у ЗС України, а потім перейшли на військову службу Російської Федерації, оскільки останні були одягнені у відповідну військову форму. Приблизно через два тижні військовослужбовці, що залишилися служити в ЗС України, отримали наказ про передислокацію частини НОМЕР_1 та, відповідного до нього, прибули до Миколаївської області. Всього у військовій частині НОМЕР_1 з однієї тисячі військовослужбовців залишилося лише п`ятнадцять відсотків особового складу, тобто це ті військові, що прибули за наказом до Миколаївської області. До всіх військовослужбовців було доведено рішення ОСОБА_11 та всі вони розуміли, що частина НОМЕР_1 переходить на материкову територію України. Крім того, свідок показав, що він не бачив ОСОБА_10 серед тих осіб, що залишилися служити в ЗС України та шикувалися поблизу військової частини.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_16 показав, що він проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , що дислокувалася в АДРЕСА_1 . 27 лютого 2014 року о 6-ій годині 36 хвилин він отримав дзвінок від чергового військової частини про підготовку частини до бойової готовності, оскільки їх частину почали блокувати невідомі особи зі зброєю та технікою. Після цього, військовослужбовцям частини ЗС України було видано зброю і вони почали здійснювати охорону території. 1 березня 2014 року на шикуванні всім військовослужбовцям частини було доведено до відома, що навкруги їх частини знаходяться невідомі особи зі зброєю. При цьому, військовослужбовці частини неодноразово отримували зброю, а потім здавали її на склад, оскільки невідомі особи, що блокували частину, то наближалися по периметру, то віддалялися. У зв`язку з тим, що їхня частина перебувала у блокаді, за територію вони не виходили. 16 березня 2014 року на території Автономної Республіки Крим відбувся референдум. 18 березня 2014 року вони отримали наказ від командира частини про здачу зброї. 21 березня 2014 року на території частини він помітив військових у формі ЗС Російської Федерації. Командир батальйону запропонував йому вступити до ЗС Російської Федерації, а коли він відмовився, направив його до підполковника ОСОБА_13 . Наступного дня було шикування. ОСОБА_14 оголосив особовий склад військовослужбовців, які залишилися служити в ЗС України, та повідомив, що на територію частини вони не мають права заходити, оскільки була заборона, а шикування відбуватиметься за територією частини поблизу другого КПП. Блокування на вхід до частини відбувалося на КПП, однак на території частини він бачив своїх колег, з якими раніше проходив службу в Україні. Вони були у військовій формі ЗС Російської Федерації з відповідними розпізнавальними знаками. На шикуванні кожного разу перевіряли особовий склад. На початку квітня 2014 року підполковник ОСОБА_14 повідомив, що є наказ і вони мають право виїжджати на материкову територію України і вже там буде проводитися їх формування. Виїзд із Автономної Республіки Крим проводився 4-6 квітня 2014 року. Потім вони прибули до м. Миколаєва. Крім того, свідок указав, що фізичного чи морального тиску на те, щоб перейти на службу до ЗС Російської Федерації не було. ОСОБА_10 особисто він не бачив у підрозділі тих, хто виходив на материкову територію України
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_17 показав, що він проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , яка розташовувалася за адресою: АДРЕСА_1 . Приблизно 26 лютого 2014 року до військової частини почали наближатися невстановлені озброєні особи у військовій формі без розпізнавальних знаків, схожою з формою військовослужбовців Збройних Сил Російської Федерації, а також військова техніка. Невстановлені озброєні особи у військовій формі без розпізнавальних знаків, вишикувалися по периметру їхньої військової частини. На запитання, чи проходять вони військову службу, останні не відповідали, а деякі з них повідомили, що вони з Ростовської області. 21 березня 2014 року командир ОСОБА_11 вишикував весь особовий склад частини на плацу та повідомив про те, що у військовослужбовців ЗС України є три варіанти, а саме: звільнитися зі ЗС України, залишатися в частині та служити у військах ЗС Російській Федерації, або, залишившись у ЗС України, виїхати на материкову територію України. Він особисто прийняв рішення залишившись у ЗС України та виїхати на материкову територію України. Потім, після рішення ОСОБА_11 на територію військової частини заїхали військовослужбовці, що раніше були вишикувані по периметру їхньої частини, вже з опізнавальними знаками ЗС Російської Федерації. При цьому, військовослужбовці ЗС Російської Федерації одразу ж завезли на територію частини свою військову форму, столовий посуд та інші речі, а згодом у частину прибули адмірали, контр-адмірали ЗС Російської Федерації зі своїм штатом на частину та у частині був піднятий прапор Російської Федерації. Одразу ж військовослужбовці ЗС України, які виявили бажання служити у ЗС Російської Федерації, почали писати рапорти на командира частини про те, що вони бажають служити у ЗС Російської Федерації, та укладати контракти. Жодного фізичного тиску на військовослужбовців про перехід до ЗС Російської Федерації не було, все відбувалося добровільно. У зв`язку з тим, що над частиною А НОМЕР_6 було піднято прапор Російської Федерації, військовослужбовці, що залишившись служити у ЗС України, кожного ранку шикувалися поблизу частини та чекали наказу на передислокацію. У цей же час їх колишні колеги вже ходили у військовій формі Російської Федерації. Крім того, свідок указав, що військовослужбовці, які прийняли рішення залишатися у частині та служити у військах ЗС Російській Федерації, то вони знали, що є зрадниками, а ті, хто залишився у ЗС України мали виїхати на материкову територію України. Яке рішення було прийнято ОСОБА_10 йому не відомо, однак цього військовослужбовця він жодного разу не бачив на шикуванні, які проходили за межами військової частини. Також, свідок уточнив, що 18 березня 2014 року командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_11 було звільнено, тому ті накази, які були підписані ОСОБА_11 21 березня 2014 року про звільнення контрактників з військової служби ЗС України є незаконними.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_18 , показав, що ОСОБА_10 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 у його підрозділі у другій танковій роті в АДРЕСА_1 . Всі події з анексії Автономної Республіки Крим почали відбуватися в останніх числах лютого 2014 року, були заворушення в м. Сімферополі, тому їх частина перебувала у стані бойової готовності, неодноразово оголошувалася тривога. На початку березня 2014 року поблизу військової частини НОМЕР_1 з`явилися озброєні особи у військовій формі без розпізнавальних знаків, хоча всі військовослужбовці розуміли, що це були ЗС Російської Федерації, оскільки останні були вдягнені у форму відповідного зразку та пересувалися на автомобілях марки «Тигр». Приблизно у середині березня 2014 року командир частини ОСОБА_11 зібрав офіцерів бригади та повідомив, що є декілька варіантів розвитку подій, а саме: для офіцерів - перехід до ЗС Російської Федерації, або виїзд на материкову територію України, для військовослужбовців контрактної служби - перехід до ЗС Російської Федерації, звільнення за власним бажанням, або виїзд на материкову територію України. На роздуми було надано один день. Потім складалися списки військовослужбовців з приводу того, яке рішення було прийнято. 21 березня 2014 року відбулося загальне шикування частини на плацу. При цьому, військових, яких звільнили за власним бажанням, на плацу вже не було. На плацу зі строю вийшли ті хто залишився у ЗС України та мав виїхати на материкову територію України, а решта, що перейшли до ЗС Російської Федерації, залишилися на місці. При цьому, він особисто бачив, що ОСОБА_10 залишився стояти у строю. Військовослужбовцям, які залишився у ЗС України, було надано три дні, протягом яких їм дозволяли зайти на територію частини, щоб вони мали змогу забрати свої особисті речі. При цьому, приходити на територію частини дозволили лише у цивільному одязі. У подальшому, військовослужбовці, які залишився у ЗС України, у цивільному одязі кожного ранку шикувалися за територію частини, перевіряли, чи всі на місці. Жодного разу ОСОБА_10 на цьому шикуванні він не бачив. Через декілька днів, ранком, коли він їхав на шикування, яке відбувалося за територією частини, у громадському транспорті він помітив ОСОБА_19 . Останній був одягнений у форму ЗС Російської Федерації та також їхав на шикування, але у частину, де вже було піднято прапор Російської Федерації. Він з упевненістю може сказати, що бачив ОСОБА_10 у військовій формі ЗС Російської Федерації на території частини, яка вже не перебувала під ЗС України. Окрім ОСОБА_10 він бачив й інших хлопців зі свого батальйону також у формі ЗС Російської Федерації. Перехід військовослужбовців ЗС України на службу до ЗС Російської Федерації мав дуже негативні наслідки, оскільки бойова одиниця, а саме частина НОМЕР_1 стала не боєздатна, і ці наслідки відображаються до сьогоднішнього дня. Приблизно 4 квітня 2014 року військовослужбовці, які залишився у ЗС України, отримавши наказ, виїхали до Миколаївської області. Крім того, свідок повідомив, що стосовно ОСОБА_10 проводилося службове розслідування у зв`язку з тим, що останній вживав алкоголь та не виходив на службу й наслідком такого розслідування мало бути звільнення, оскільки це був не перший випадок. На його думку, ОСОБА_10 знав, що буде звільнений за порушення дисципліни.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_20 показав, що він проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , що була розташована в АДРЕСА_1 . Наприкінці лютого 2014 року до їхньої частини прибули військові зі зброєю без опізнавальних знаків та почали блокування їхньої частини. У зв`язку з цим, військова частина НОМЕР_1 була переведена в бойову готовність, військовослужбовцям видали зброю. Приблизно у середині березня 2014 року на території Автономної Республіки Крим було проведено референдум. Після цих подій на шикуванні командир ОСОБА_11 довів до відома особового складу частини інформацію про те, що військовослужбовці можуть звільнитися зі ЗС України, залишатися в частині та служити у військах ЗС Російській Федерації, або, залишившись у ЗС України, виїхати на материкову територію України. Він особисто залишився служити у ЗС України. Того ж дня всі військовослужбовці, що залишилися у ЗС України, покинули територію частини. Особисто він складав списки тих, хто прийняв таке рішення та мав намір виїхати на материкову територію України. При цьому, прізвища ОСОБА_10 серед зазначених осіб не було. Наступного дня військовослужбовці, що залишилися в ЗС України, проводили своє шикування за територією військової частини, оскільки на території частини вже було піднято прапор Російської Федерації, на цій території знаходилися війська Російської Федерації, й військових ЗС України туди вже не впускали. Приблизно через добу, ті військові, що виявили бажання перейти на бік Росії, вже були одягненні в форму Російської Федерації. На його думку, не всі розуміли, яке рішення необхідно було прийняти, але рішення кожен приймав самостійно, без будь-якого тиску. Через деякий час, військовослужбовці, що залишилися в ЗС України, отримали наказ та виїхали до Миколаївської області. Фактично з однієї тисячі військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 залишилося не більше трьохсот, тому частина, як бойова одиниця була втрачена.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_21 показав, що 25 чи 26 лютого 2014 року поступив сигнал про блокування невідомими особами, які мали при собі зброю, військової частини НОМЕР_1 , що розташовувалася в АДРЕСА_1 . У зв`язку з чим, був відданий наказ про підготовку військової техніки до бойових дій, солдатам видали зброю, привезли боєприпаси, всі службовці були підняті по тривозі, було оголошено бойовий стан. Приблизно о 6-ій годині 27 лютого 2014 року на КПП військової частини з`явився автомобіль марки «Тигр» без розпізнавальних знаків, який заблокував виїзд з частини. Надвечір цього ж дня до військової частини прибула колона військової техніки, зокрема, дванадцять автомобілів МАЗ 5320, два бензовози. Автомобілі були завантаженні водою, пересувними кухнями. Як вони зрозуміли, це були ЗС Російської Федерації. Цього ж вечора військові ЗС Російської Федерації почали блокування військової частини, окружили територію. Такі події, а саме блокування частини, продовжувалися до 18 березня 2014 року. Потім, на територію частини зайшли представники Чорноморського флоту Російської Федерації. Ці військові вже не прикривали свої обличчя балаклавами, вони мали розпізнавальні знаки. Після цього, було повідомлено про те, що військовослужбовці, які бажають перейти на службу до ЗС Російської Федерації, повинні підписати трудові книжки. Військовослужбовці, які бажають звільнитися, мали наступного дня написати рапорти, які одразу ж без черги були підписані, і ці військові покидали територію частини. З його роти, де також проходив службу ОСОБА_10 , за власним бажанням звільнилося вісім чоловік, однак ОСОБА_10 серед них не було. ОСОБА_10 не приносив йому рапорт на звільнення за власним бажанням, а без його відома ОСОБА_10 не міг би звільнитися з ЗС України. Потім, коли відбувалося шикування особового складу на плацу, військових, які звільнилися за власним бажанням вже не було. При шикуванні командир частини повідомив, що ті військовослужбовці, які виявили бажання залишитися у ЗС України та перейти на материкову територію України, виходять зі строю, а ті, хто бажає служити у ЗС Російської Федерації, залишаються у шикуванні. Одразу ж, приблизно через дві години після шикування особового складу, на території частини було піднято прапор Російської Федерації. Прапор України забрали собі військовослужбовці, які виявили бажання залишитися у ЗС України. При прийнятті рішень на військових жодного тиску не було і вибір робився особисто кожним. Потім, були складені списки військовослужбовців, які виявили бажання залишитися у ЗС України та виходили на материкову територію України. Всі ці обставини підірвали боєздатність військової частини. Крім того, свідок указав, що ОСОБА_10 прибув на контрактну службу 28 лютого 2013 року та проходив службу у другій танковій роті другого батальйону військової частини НОМЕР_1 . Окрім того, ОСОБА_10 був безпосередньо підпорядкований йому, як командиру роти. При проходженні служби у ОСОБА_10 було вісім випадків, коли його виявляли у стані алкогольного сп`яніння при несенні служби. Також, були випадки, коли ОСОБА_10 приходив на службу після вживання алкогольних напоїв, або взагалі не приходив на службу, порушував заходи безпеки. У зв`язку з тим, що на територію Автономної Республіки Крим зайшли ЗС Російської Федерації питання про звільнення ОСОБА_10 зі служби не було доведено до кінця. Також, в останніх числах березня 2014 року він особисто бачив ОСОБА_10 на території військової частини у формі ЗС Російської Федерації вже після того, як на територію частини зайшли російські регулярні війська, а також бачив, як ОСОБА_10 у формі ЗС Російської Федерації виходив за територію військової частини. При цьому, військовим ЗС України вхід на територію частини було заборонено.
Як убачається з протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 28-29 січня 2015 року, у період часу з 23-ої години 9 хвилин по 2-ту годину 20 хвилин було затримано ОСОБА_10 . Крім того, під час затримання у присутності понятих було проведено обшук затриманого ОСОБА_10 , під час якого виявлено та вилучено: паспорт громадянина Російської Федерації на ім`я ОСОБА_10 , виданий 28 березня 2014 року; контракт про проходження військової служби в ЗС Російської Федерації від 21 березня 2014 року; свідоцтво про народження на ім`я ОСОБА_10 ; військовий квиток серії НОМЕР_7 на ім`я ОСОБА_10 ; папку коричнево-сірого кольору з великою кількістю документів (а.с. 159-162 т. 1).
Відповідно до протоколу огляду речових доказів від 31 січня 2015 року, було оглянуто: військовий квиток МО України серії НОМЕР_7 , виданий 5 травня 2011 року ІНФОРМАЦІЯ_4 на ім`я ОСОБА_10 ; паспорт громадянина Російської Федерації 900-003 на ім`я ОСОБА_10 , виданий 28 березня 2014 року; свідоцтво про народження серії НОМЕР_8 на ім`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , видане Червонозірською сільською радою Снігурівського району Миколаївської області; контракт про проходження військової служби в Збройних Силах Російської Федерації матроса ОСОБА_10 від 21 березня 2014 року без підпису в графі «Командующий Черноморским флотом вице-адмирал __ ОСОБА_22 »; рапорт матроса ОСОБА_10 від 21 березня 2014 року на ім`я командира військової частини НОМЕР_6 з проханням про переведення його до Збройних Сил Російської Федерації та укладення контракту на строк 3 роки, без резолюції командування. Зазначені речові докази долучено до матеріалів кримінального провадження (а.с. 165-172, 89 т. 1).
З протоколу огляду від 27 березня 2015 року вбачається, що під час проведення даної слідчої дії було оглянуто особисті речі ОСОБА_10 , що знаходилися в папці коричнево-сірого кольору, та були вилучені під час затримання, у тому числі: проїзний документ «РЗД на имя ОСОБА_23 »; другу частину (корінець) «Договор абонента-физического лица/представителя юридического лица о приобретении СИМ-картки оператора «К-телеком» із заповненими графами: «ФИО: ОСОБА_24 ; дата рождения: ІНФОРМАЦІЯ_5 ; документ, удостоверяющий личность: паспорт; кем выдан: Федеральной миграцинной службой; дата выдачи: 28.03.2014; место жительства: г. Симферополь, в/ч НОМЕР_4 ; електронний квиток авіакомпанії «ВИМ АВИА» на ім`я ОСОБА_10 ; посадочний талон на рейс Домодедово-Сімферополь на ім`я ОСОБА_10 (а.с. 118-131 т. 1).
Відповідно до протоколу огляду від 2 лютого 2015 року, було оглянуто сторінку інтернет-сайту « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ), на якому містяться дані щодо ОСОБА_25 та у розділі: 113 фотографій, знаходяться фотографії, переважна частина яких містить зображення чоловіка, віком 20-25 років. На деяких зображеннях чоловік одягнутий у формений військовий одяг з опізнавальними знаками, як Збройних Сил України, так і Збройних Сил Російської Федерації (а.с. 136-150 т. 1).
Відповідно до доповіді за вимогою надання інформації №1275, Командир військової частини НОМЕР_9 доповів, що військова частина НОМЕР_1 була переміщена з анексованої Республіки Крим відповідно до спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 30 квітня 2014 року №Д-322/1/05 «Про передислокацію військових частин (підрозділів), установ та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань і правоохоронних органів України з тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя» та наказу Командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України від 12 травня 2014 року №01 «Про передислокацію військових частин та організацій Військово-Морських Сил Збройних Сил України з тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та міста Севастополь». Спільна директива та наказ Командувача Військово-Морських Сил має гриф обмеженого доступу (а.с. 204 т. 1).
З витягу з наказу т.в.о. Командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_26 №9 від 17 травня 2014 року вбачається, що на виконання спільної дерективи Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 30 квітня 2014 року №Д-322/1/05 нижчепойменованих військовослужбовців Військово-Морських Сил Збройних Сил України військової частини НОМЕР_1 , вважати такими що не прибули з тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим до місця дислокації військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_3 : механік водій танкового взводу танкової роти танкового батальйону старший матрос ОСОБА_10 (а.с. 241 т. 1).
Відповідно до наказу Командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України ОСОБА_27 №63-ПМ від 27 травня 2014 року, старшого матроса ОСОБА_10 , механіка водія танкового взводу танкової роти танкового батальйону, зараховано у розпорядження Командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України з 13 травня 2014 року (а.с. 242-244 т. 1).
Суд, оцінивши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_10 у вчинені інкримінованих йому злочинів повністю підтверджена.
Твердження обвинуваченого ОСОБА_10 про те, що він не укладав контракт із Командуванням ВМС ЗС Російської Федерації та фактично не проходив військову службу у ЗС Російської Федерації, суд розцінює як намір ухилитись від кримінальної відповідальності за вчинення особливо тяжкого злочину, оскільки у судовому засіданні було достовірно встановлено, що обвинувачений ОСОБА_10 , будучи громадянином України та військовослужбовцем Збройних Сил України, маючи звання старший матрос, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та передбачаючи, що внаслідок його дій буде завдано шкоду державній безпеці України у вигляді заподіяння шкоди суверенітетові, територіальній цілісності, обороноздатності, вчинив перехід на бік ворога у період збройного конфлікту.
Так, з показань свідка ОСОБА_21 убачається, що після тривалого блокування невідомими особами, які мали при собі зброю та пересувалися на військовій техніці, військової частини НОМЕР_1 , що розташовувалася в АДРЕСА_1 , у третій декаді березня 2014 року командуванням частини перед військовослужбовцями було поставлено вибір, а саме: звільнення зі ЗС України за власним бажанням, залишення у частині та перехід на службу до ЗС Російській Федерації, або виїзд на материкову територію України, як військові ЗС України. З його роти, де також проходив службу ОСОБА_10 , за власним бажанням звільнилося вісім чоловік, однак ОСОБА_10 серед них не було. ОСОБА_10 не приносив йому рапорт на звільнення за власним бажанням, а без його відома ОСОБА_10 не міг би звільнитися з ЗС України. Також, в останніх числах березня 2014 року він особисто бачив ОСОБА_10 на території військової частини у формі ЗС Російської Федерації вже після того, як на територію частини зайшли російські регулярні війська та військовим ЗС України вхід на територію було заборонено, а також бачив, як ОСОБА_10 у формі ЗС Російської Федерації виходив за територію військової частини.
Про те, що обвинувачений ОСОБА_10 безперешкодно заходив до військової частини, яка вже була захоплена ЗС Російської Федерації, і на територію якої було заборонено вхід стороннім особам, вказав і свідок ОСОБА_18 , зазначивши, що ранком одного дня у громадському транспорті він помітив ОСОБА_19 , який був одягнений у форму ЗС Російської Федерації та їхав на шикування у військову частину, де вже були розташовані ЗС Російської Федерації. Тоді ж він особисто бачив ОСОБА_10 у військовій формі ЗС Російської Федерації на території цієї частини. Крім того, зазначений свідок наполіг, що був очевидцем, як на загальному шикуванні особового складу частини, обвинувачений ОСОБА_10 зробив свій вибір, а саме залишився стояти у строю, тобто виявив бажання перейти на службу до ЗС Російської Федерації.
Крім того, свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_20 та ОСОБА_21 указали, що жодного разу не бачили ОСОБА_10 на шикуванні ЗС України, яке відбувалося поза межами військової частини, що була захоплена. При цьому свідок ОСОБА_20 зазначив, що він особисто складав списки тих військовослужбовців, що прийняли рішення залишитися служити у ЗС України, у зв`язку з чим мали намір виїхати на материкову територію України. Однак, прізвища ОСОБА_10 серед зазначених осіб не було.
Також, свідок ОСОБА_18 показав, що 21 березня 2014 року на загальному шикуванні військової частини на плацу військовослужбовців, які виявили бажання звільнитися за власним бажанням, не було, оскільки напередодні вони вже були звільнені. Зазначені обставини підтвердив у судовому засіданні й свідок ОСОБА_21 , указавши, що військовослужбовці, які мали намір звільнитися за власним бажанням, одразу ж писали рапорти, які без черги були підписані, і ці військові покидали територію частини, а потім, коли відбувалося шикування на плацу, військових, які звільнилися за власним бажанням, не було.
Окрім того, під час обшуку затриманого ОСОБА_10 , серед інших важливих особистих документів, було виявлено та вилучено: власноручно написаний контракт про проходження військової служби в Збройних Силах Російської Федерації матроса ОСОБА_10 від 21 березня 2014 року без підпису в графі «Командующий Черноморским флотом вице-адмирал __ ОСОБА_22 » та власноручно написаний рапорт матроса ОСОБА_10 від 21 березня 2014 року на ім`я командира військової частини НОМЕР_6 з проханням про переведення його до Збройних Сил Російської Федерації та укладення контракту на строк 3 роки, без резолюції командування.
У зв`язку з чим жартома написані документи, а саме: контракт про проходження військової служби в Збройних Силах Російської Федерації матроса ОСОБА_10 від 21 березня 2014 року без підпису в графі «Командующий Черноморским флотом вице-адмирал __ ОСОБА_22 » та рапорт матроса ОСОБА_10 від 21 березня 2014 року на ім`я командира військової частини НОМЕР_6 з проханням про переведення його до Збройних Сил Російської Федерації та укладення контракту на строк 3 роки, обвинувачений зберігав майже рік серед інших важливих особистих документів, ОСОБА_10 пояснити не зміг.
Також, як убачається з протоколу огляду від 2 лютого 2015 року, було оглянуто сторінку інтернет-сайту «В контакте» ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ), на якому містяться дані щодо ОСОБА_25 та у розділі: 113 фотографій, знаходяться знімки, переважна частина яких містить зображення чоловіка, віком 20-25 років. При цьому, на деяких зображеннях чоловік одягнутий у формений військовий одяг з опізнавальними знаками, як Збройних Сил України, так і Збройних Сил Російської Федерації. При цьому, чоловік одягнутий у формений військовий одяг з опізнавальними знаками Збройних Сил Російської Федерації з`являється на знімках, що були додані починаючи з 1 травня 2014 року. Окрім того, на знімку, що був доданий 2 серпня 2014 року чоловік, віком 20-25 років, одягнутий у формений військовий одяг з опізнавальними знаками Збройних Сил Російської Федерації знаходиться у розташуванні військової частини поруч з боєприпасами, що на думку суду, повністю спростовує версію ОСОБА_10 про те, що у військову форму ЗС Російської Федерації він переодягнувся лише для фотографування.
У судовому засіданні ж обвинувачений ОСОБА_10 не заперечував, що сторінка інтернет-сайту « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ), де містяться зазначені знімки належить саме йому.
З другої частини «Договор абонента-физического лица/представителя юридического лица о приобретении СИМ-картки оператора «К-телеком» від 27 січня 2015 року на ім`я ОСОБА_10 вбачається, що у графі місце проживання вказано: АДРЕСА_5 .
Також, під час обшуку затриманого ОСОБА_10 було виявлено та вилучено паспорт громадянина Російської Федерації 900-003 виданий 28 березня 2014 року на ім`я ОСОБА_10 .
Таким чином, у судовому засіданні беззаперечно встановлено, що обвинувачений ОСОБА_10 уклав контракт із Командуванням ВМС ЗС Російської Федерації та фактично проходив військову службу за контрактом з 28 березня 2014 року у військовій частині НОМЕР_4 , яка дислокується в АДРЕСА_1 .
У зв`язку з цим та з огляду на викладене, суд не приймає до уваги показання обвинуваченого ОСОБА_10 про те, що на територію військової частини, де вже були розташовані ЗС Російської Федерації, він заходив з метою написання рапорту на звільнення зі служби у ЗС України, а контракт та рапорт про переведення його у ЗС Російської Федерації написав жартома, оскільки зазначенні показання обвинуваченого повністю спростовуються зазначеними доказами у своїй сукупності.
Крім того, допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_20 та ОСОБА_21 указали, що військова частина ЗС України НОМЕР_1 , яка розташовувалася за адресою: АДРЕСА_1 , близько двадцяти днів була заблокована озброєними особами, одягненими у форму, схожою з формою військовослужбовців ЗС Російської Федерації, та військовою технікою. При цьому, всім військовослужбовцям частини було відомо про цю блокаду, оскільки неодноразово у частині оголошувалася бойова тривога, бійцям видавали зброю, готували військову техніку до бойових дій. У подальшому, зазначені озброєні особи вже з опізнавальними знаками ЗС Російської Федерації зайшли на територію військової частини НОМЕР_1 . Військовослужбовцями Збройних Сил Російської Федерації було здійснено незаконне захоплення зброї та боєприпасів військової частини НОМЕР_1 . З показань зазначених свідків також убачається, що при прийнятті рішень стосовно переходу на службу до ЗС Російської Федерації, чи залишення у ЗС України на військових жодного тиску не було і вибір робився кожним особисто.
Таким чином, на думку суду, обвинувачений ОСОБА_10 , укладаючи контракт з ЗС Російської Федерації, тобто вступаючи на службу до військових формувань держави - окупанта, діяв умисно. Останній розумів, що будучи громадянином України, військовослужбовцем Збройних Сил України та маючи звання старший матрос, порушує присягу, дану Українському народові, та усвідомлював суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачав, що таке безпосереднє надання допомоги іноземній державі, як його перехід на бік ворога, завдасть шкоди державній безпеці України у вигляді заподіяння шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та обороноздатності.
Про наявність збройного конфлікту указує те, що військова частина НОМЕР_1 близько двадцяти днів була заблокована озброєними особами, одягненими у форму, схожою з формою військовослужбовців ЗС Російської Федерації, та військовою технікою, у військовій частині НОМЕР_1 неодноразово оголошувалася бойова тривога, бійцям видавали зброю, готували військову техніку до бойових дій, тобто військова частина ЗС України НОМЕР_1 перебувала у безпосередньому зіткненні з противником та у підготовці ведення бою (бойової операції), а також вела погодженні дії з метою утримання важливих районів (рубежів).
Також, суд не приймає до уваги показання обвинуваченого ОСОБА_10 про те, що він не повинен був виконувати наказ про необхідність з`явлення на службу до військової частини НОМЕР_5 , яка розташована у АДРЕСА_3 , оскільки не був з ним ознайомлений.
Так, будучи військовослужбовцем, старший матрос ОСОБА_10 знав, що він повинен сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), виконувати службові обов`язки, неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін та про виконання наказу доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.
Окрім того, допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 указали, що до всього особового складу було доведено рішення про передислокацію військової частини НОМЕР_1 на материкову територію України, всі військовослужбовці розуміли, що на території зазначеної військової частини військовослужбовці ЗС України вже не могли продовжувати службу у зв`язку із перебуванням її під контролем регулярних військ Російської Федерації.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 не заперечував того, що він не був звільнений з військової служби у встановленому порядку.
У зв`язку з чим, ОСОБА_10 продовжував виконувати покладені на нього ст.ст. 9, 11, 14, 16, 37, 40 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст.ст. 1, 3, 6, 8, 23, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» конституційні обов`язки щодо захисту Вітчизни.
Небажання ж ОСОБА_10 продовжувати військову службу у ЗС України, на думку суду, не є поважною причиною для звільнення від обов`язків несення військової служби.
Водночас, зазначена обставина, а саме небажання ОСОБА_10 продовжувати військову службу у ЗС України, вказує на те, що ОСОБА_10 з метою повністю ухилитися від проходження військової служби самовільно не з`явився на службу до місця нової дислокації частини НОМЕР_1 , тобто протизаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок.
У зв`язку з цим, наведені вище обставини, на думку суду, вказують на те, що ОСОБА_10 у своїх показаннях є не щирим та у будь-який спосіб намагається зменшити свою роль у вчиненому й приховати справжні обставини вчинених ним державної зради та дезертирства.
Тому, дії ОСОБА_10 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 111 КК України як державна зрада, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності, обороноздатності: перехід на бік ворога у період збройного конфлікту.
Також, дії ОСОБА_10 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 408 КК України як дезертирство, тобто самовільне нез`явлення до місця служби з метою ухилитися від військової служби у разі переведення.
Призначаючи покарання обвинуваченому, у відповідності зі ст. 65 КК України, суд ураховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують покарання.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_10 , згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає молодий вік обвинуваченого та те, що обвинувачений вперше притягається до кримінальної відповідальності.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_10 , згідно зі ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Крім цього, при обранні обвинуваченому ОСОБА_10 міри покарання, судом ураховується його відношення до вчиненого, матеріали, що його характеризують, те, що обвинувачений за місцем проживання у с. Червона Зірка Снігурівського району Миколаївської області характеризується виключно позитивно, про що свідчить звернення мешканців села до суду, на обліку у лікаря психіатра не знаходиться, за даними облікової документації під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом не перебуває, займався суспільно-корисною працею.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що ОСОБА_10 необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі, однак за наявності декількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину: вік обвинуваченого при вчиненні злочину та те, що обвинувачений вперше притягається до кримінальної відповідальності, ураховуючи дані про особу винного, який раніше не притягувався до адміністративної відповідальності, позитивно характеризувався за місцем проживання, проходив військову службу лише на посаді механіка-водія та має звання старшого матроса (рядового), тобто не проходив військову службу у сержантському і старшинському, чи офіцерському складі, суд вважає за можливе при призначенні покарання за ч. 1 ст. 111 КК України застосувати до ОСОБА_10 положення ст. 69 КК України та призначити йому покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини статті за цей злочин.
На думку суду, дане покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Крім того, оскільки ОСОБА_10 вчинив інкримінований йому злочин, використовуючи своє військове звання старший матрос, на підставі ст. 54 КК України, суд приходить до висновку про необхідність позбавити обвинуваченого цього військового звання старший матрос.
Також, на підставі ст. 59 КК України, суд вважає за необхідне не призначати ОСОБА_10 додаткове покарання у виді конфіскації майна, оскільки його дії не містять корисливого умислу, що є обов`язковим для призначення даного виду покарання.
Суд не знаходить підстав для застосування до обвинуваченого ст. 75 КК України, оскільки вважає, що обсяг та характер вчинених ОСОБА_10 дій свідчить про неможливість його виправлення у разі звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням.
Керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд
з а с у д и в :
ОСОБА_9 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 408 КК України, та призначити покарання:
за ч. 1 ст. 111 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 7 років без конфіскації майна та, відповідно до ст. 54 КК України, з позбавленням військового звання старший матрос;
за ч. 1 ст. 408 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років без конфіскації майна та, відповідно до ст. 54 КК України, з позбавленням військового звання старший матрос.
Запобіжний захід ОСОБА_10 тримання під вартою в Київському слідчому ізоляторі Управління Державного департаменту України з питань виконання покарань в м. Києві та Київській області залишити без зміни.
Строк відбуття покарання ОСОБА_10 рахувати з 28 січня 2015 року.
Речові докази, а саме: паспорт громадянина Російської Федерації 900-003 на ім`я ОСОБА_10 , виданий 28 березня 2014 року, контракт про проходження військової служби в Збройних Силах Російської Федерації матроса ОСОБА_10 від 21 березня 2014 року, рапорт матроса ОСОБА_10 від 21 березня 2014 року на ім`я командира військової частини НОМЕР_6 з проханням про переведення його до Збройних Сил Російської Федерації - залишити у матеріалах справи; свідоцтво про народження серії НОМЕР_8 на ім`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , видане Червонозірською сільською радою Снігурівського району Миколаївської області, повернути ОСОБА_10 ; військовий квиток МО України серії НОМЕР_7 , виданий 5 травня 2011 року ІНФОРМАЦІЯ_4 на ім`я ОСОБА_10 - передати командуванню ІНФОРМАЦІЯ_7 .
Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Оболонський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, у той же строк з моменту отримання його копії.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3