Ухвала

іменем україни

5 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_5,

суддів ОСОБА_6 та ОСОБА_7,

при секретарі ОСОБА_8,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження №0000061 щодо

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина України, уродженця смт Стеблів

Корсунь-Шевченківського району Черкаської області,

проживаючого АДРЕСА_1,

відповідно до статті 89 КК України є такий, що

судимості не мав,

за участю:

прокурора ОСОБА_9,

засудженого ОСОБА_1,

захисника ОСОБА_2,

потерпілої ОСОБА_3,

в с т а н о в и л а:

у касаційній скарзі прокурор ставить вимогу про скасування ухвали суду апеляційної інстанції та призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції. Посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

Вказує, що належним чином доводи апеляційних скарг прокурора та потерпілої щодо можливості призначення засудженому більш тяжкого покарання судом апеляційної інстанції не перевірені, а висновки щодо справедливості призначеного покарання не мотивовані.

Крім того, стверджується, що суд апеляційної інстанції не врахував загальних засад кримінального закону при його перегляді та сукупності обставин, які не применшують суспільну небезпечність вчиненого кримінального правопорушення, а лише обмежився узагальнюючими формулюваннями.

У касаційній скарзі засуджений ставить вимогу про зміну постановлених у кримінальному провадженні судових рішень в частині призначеного покарання.

Свої вимоги засуджений обґрунтовує тим, що у кримінальному провадженні не встановлено жодної обтяжуючої йому покарання обставини, тоді як не враховано низку пом'якшуючих покарання обставин, що, на його переконання, надає підстави для призначення йому покарання із застосуванням статей 69, 75 КК України.

Додатково вказує, що у вчиненому щиро кається та визнав цивільний позов.

У запереченнях захисник засудженого частково підтримує касаційну скаргу прокурора та вважає за необхідне призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Зокрема, вийти за межі касаційних вимог прокурора та пом'якшити засудженому покарання із застосуванням статей 69, 75 КК України, тоді як стверджує, що доводи прокурора спростовуються матеріалами кримінального провадження.

У запереченнях потерпіла не погоджується з доводами касаційної скарги засудженого, тоді як вбачає обґрунтованими доводи касаційної скарги прокурора та просить скасувати постановлені у кримінальному провадженні судові рішення. При цьому, стверджуючи, що доводи засудженого спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Вироком Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 11 листопада 2014 року ОСОБА_1 визнаний винуватим та засуджений за частиною 2 статті 121 КК України на 7 років позбавлення волі.

Згідно з вироком, ОСОБА_1 визнаний винуватим та засуджений за те, що він 2 березня 2014 року о 20 годині, перебуваючи на території цвинтаря в с. Селище Корсунь-Шевченківського району Черкаської області, будучи в неприязних відносинах з односельчанином ОСОБА_4, діючи умисно, завдав йому три удари кулаком правої руки у ніс та очі. Внаслідок чого, відповідно до висновку судово-медичного експерта №23 від 8 травня 2014 року ОСОБА_1 спричинив ОСОБА_4 тілесні ушкодження у виді закритої черепно-мозкової травми, травматичного субарахноїдального крововиливу, що відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя і здоров'я та спричинили смерть останнього, що настала від набряку головного мозку, який розвинувся внаслідок черепно-мозкової травми, травматичного субарахноїдального крововиливу.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 16 лютого 2015 року вирок Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 11 листопада 2014 року щодо засудженого ОСОБА_1 залишено без зміни.

Заслухавши суддю - доповідача, доводи прокурора, яка підтримала касаційну скаргу прокурора та частково не заперечувала проти задоволення касаційної скарги засудженого, доводи засудженого та його захисника, які підтримали касаційну скаргу засудженого та заперечували проти задоволення касаційної скарги прокурора, доводи потерпілої, яка підтримала касаційну скаргу прокурора та заперечувала проти задоволення касаційної скарги засудженого, обговоривши доводи касаційних скарг та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що касаційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з касаційних скарг прокурора та засудженого, ними не оскаржуються подія кримінального правопорушення, доведеність винуватості та правильність кваліфікації судом за частиною 2 статті 121 КК України дій останнього, а отже судом касаційної інстанції не перевіряються.

При цьому, колегія суддів погоджується з правовою кваліфікацією дій засудженого з огляду на матеріали кримінального провадження, якими об'єктивно встановлено, що саме від дій засудженого настала смерть потерпілого. Тоді як, об'єктивних підстав для затримання або вчинення протиправних дій до потерпілого у засудженого не було, що слідує з матеріалів кримінального провадження.

Що стосується доводів прокурора та засудженого щодо обраних розміру та форми відбування останнім покарання, то вони є безпідставними.

Відповідно до статті 65 КК України при призначенні покарання суд має врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом'якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Так, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_1 покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років, враховував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, який є тяжким, дані про його особу, який за місцем проживання характеризується позитивно, думку потерпілої про застосування до останнього суворого покарання, а також пом'якшуючої покарання обставини, до якої відніс наявність на утриманні трьох неповнолітніх дітей, та відсутність обтяжуючих покарання обставин.

Саме такі обставини вплинули на призначення судом першої інстанції покарання в мінімальних межах санкції частини статті та в умовах ізоляції від суспільства. Тоді як, суд першої інстанції не вбачав підстав для застосування статей 69, 69-1 КК України.

Залишаючи вказаний вирок суду першої інстанції без зміни, суд апеляційної інстанції ствердив правильність визнаних обставин, які вплинули на розмір та форму відбування засудженим покарання, вбачаючи необґрунтованість апеляційних вимог прокурора, котрий наполягав на призначенні покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років, та потерпілої - 10 років.

Дослідивши наявні в матеріалах кримінального провадження обставини, які впливають на призначення покарання, та вказані сторонами обвинувачення та захисту у їх сукупності, колегія суддів не має сумніву у правильності висновків судів першої та апеляційної інстанцій щодо обраних розміру та форми відбування засудженим покарання.

Зокрема, всі наголошені прокурором та засудженим обставини належно враховувалися та оцінювалися судами. Саме їх сукупність та характеристики повинні бути визначальними, тоді як одні обставини не можуть домінувати над іншими.

З огляду на вказане, у колегії суддів не має підстав вважати призначене засудженому покарання явно несправедливим внаслідок суворості або м'якості.

Отже, призначене засудженому покарання відповідає вимогам статті 65 КК України та є виваженим, необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Сам же апеляційний розгляд справи проведений з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, а ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам статті 419 КПК України.

За таких обставин, вирок суду першої інстанції та ухвала суду апеляційної інстанції є законними і обґрунтованими, призначене покарання ОСОБА_1 справедливим, а відтак касаційні скарги прокурора та засудженого задоволенню не підлягають.

На підставі наведеного та керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

вирок Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 11 листопада 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 16 лютого 2015 року щодо засудженого ОСОБА_1 залишити без зміни, а касаційні скарги останнього та прокурора, котрий приймав участь під час розгляду кримінального провадження судом апеляційної інстанції - без задоволення.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

_____________________ _______________________ ____________________

ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7