АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/2101/15 Справа № 190/1037/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження, матеріали кримінального провадження № 0000654 від 14 червня 2015 року за апеляційною скаргою прокурора прокуратури П`ятихатського району Дніпропетровської області ОСОБА_6 на вирок П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2015 року, стосовно

ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Литвинське Осакаровського району Карагандинської області, громадянина України, зареєстрованого і проживаючого в буд. АДРЕСА_1 ,

за участю прокурора ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),-

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2015 року ОСОБА_7 визнано винними за ч.1 ст. 263 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.

Вирішена доля речового доказу.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність вини ОСОБА_7 та правильність кваліфікації його дій за ч.1 ст.263 КК України, просить вирок суду першої інстанції змінити з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та покласти на ОСОБА_7 обов`язки, передбачені ч.1 ст.76 КК України.

За вироком суду ОСОБА_7 , в період з 10 по 14 червня 2015 року перебуваючи на території звалища, яке знаходиться на відстані близько 100 метрів від перехрестя вул. Олександрійської в м. П`ятихатки в напрямку с. Зелений Яр П`ятихатського району Дніпропетровської області, знайшов поліетиленовий пакет з речами, який не оглянувши приніс до свого домоволодіння, де виявив предмет, схожий на саморобний пістолет. ОСОБА_7 встановивши за зовнішніми ознаками, що цей предмет є вогнепальною зброєю, яка виготовлена саморобним способом, не маючи передбаченого законом дозволу на зберігання вогнепальної зброї, поклав знайдений саморобний пістолет під подушку свого ліжка, тим самим незаконно придбав його та став зберігати не маючи дозволу.

14 червня 2015 року приблизно о 14 год. 20 хв. під час огляду домоволодіння ОСОБА_7 за вказаною вище адресою, працівниками міліції був вилучений саморобний пістолет, який, відповідно до висновку експерта, є вогнепальною зброєю однозарядним пістолетом калібру 5,6 мм, виготовленим саморобним способом з використанням деталей і частини гвинтівки «ТОЗ-8 калібру 5,6 мм , заводський номер НОМЕР_1 , виробництва СРСР, придатним до стрільби.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , провівши судові дебати, надавши останнє слово обвинуваченому, перевіривши матеріали провадження, вивчивши і проаналізувавши аргументи, що містяться в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення. Такий висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку та перевірених судом доказах і в апеляційній скарзі прокурора не заперечується. Кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.1 ст.263 КК України встановлена судом правильно і також не оспорюється в апеляційній скарзі.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які б могли істотно вплинути на висновки про винність обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, не виявлено.

Що стосується тверджень прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, то вони ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження і заслуговують на увагу.

Так, згідно зі ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до ст.75 КК України, ОСОБА_7 звільнений від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 рік без покладення на останнього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Згідно ч.1 ст. 76 КК України у випадку звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може покласти на засудженого один або декілька обов`язків. Виконання вказаних обов`язків обмежується іспитовим строком, встановленим судом.
Перелік зазначених обов`язків є вичерпним, і суд на власний розсуд, як не може покладати на особу, до якої застосовано звільнення від відбування покарання з випробуванням, інших, не передбачених законом обов`язків, так і скасовувати повністю або частково чи доповнювати раніше покладені на засудженого обов`язки. Застосування до засудженого звільнення від відбування покарання з випробуванням, кримінальний закон пов`язує зі здійсненням контролю за поведінкою такого засудженого з ціллю встановлення факту його виправлення.
Відповідно до приписів ст.78 КК України виконання чи невиконання засуджених покладених на нього обов`язків, тягне за собою правові наслідки, а саме. Звільнення від призначеного судом покарання , або направлення його, при певних умовах, для відбування призначеного покарання.
Таким чином, при умові не застосування до засудженого обов`язків, передбачених ст.76 КК України, суд не матиме можливості дорікнути засудженому у тому, що він не виконує покладені на нього обов`язки, та позбавляє можливості з цієї підстави направити його для відбування призначеного покарання відповідно до ч. 2 ст. 78 КК України.
Так, суд, визнав за можливе звільнити ОСОБА_7 від призначеного покарання з випробуванням, та прийшов до висновку не покладати на нього передбачені ст.76 обов`язки, зазначивши, що саме таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення і попередження нових злочинів. Разом з тим, прийняте рішення суд не мотивував належним чином та не послався на кримінальний закон, яким він керувався, не застосовуючи до ОСОБА_7 положення ст.76 КК України.

Аналіз положень закону про кримінальну відповідальність, як на думку колегії суддів, свідчить про те, що з ціллю досягнення мети кримінального покарання, здійснення контролю за поведінкою засудженого, для встановлення факту його виправлення в період іспитового строку, застосування положень ст.76 КК України, при звільненні засудженого від призначеного покарання з випробуванням, є необхідним, а тому приходить до висновку, що судом першої інстанції неправильно застосований кримінальний закон при призначенні покарання ОСОБА_7 , а тому вирок суду частині призначення покарання обвинуваченому підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку відповідно до п.2 ч.1 ст.420 КПК України.

Разом з тим, застосування до ОСОБА_7 встановлених обмежень відповідно до ст. 76 КК України, погіршує його становище.

В цьому випадку апеляційний суд повинен, відповідно до положень ч.1 ст.421 КПК України, скасувати вирок суду першої інстанції, та ухвалити свій у зв`язку з необхідністю застосувати закон про суворіше покарання.

Кримінальним процесуальним законом чітко визначені повноваження суду апеляційної інстанції, відповідно до яких апеляційний суд не може виходити за межі апеляційної скарги.

Однак, в апеляційній скарзі прокурор, не порушує питання про скасування вироку суду, і ухвалення нового вироку судом апеляційної інстанції.

У зв`язку з вищевикладеним, судова колегія позбавлена можливості самостійно вирішити поставлені прокурором питання шляхом скасування вироку суду першої інстанції та ухвалення нового вироку.

Відповідно до ч.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 цього Кодексу.

З врахуванням викладеного, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2015 року - скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Керуючись ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора прокуратури П`ятихатського району Дніпропетровської області ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2015 року відносно ОСОБА_7 - скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала остаточна і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3