Дата документу Справа № 335/7386/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 335/7386/15-к Головуючий в 1 інстанції
№ провадження 11-кп/778/2013/15 ОСОБА_1
Категорія ст. 185 ч. 2 Доповідач в 2 інстанції
КК України ОСОБА_2

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 січня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22 вересня 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець і мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, який має середню освіту, офіційно не працевлаштований, не одружений, раніше судимий:

*08 липня 2009 року за ч. 1 ст. 185 КК України до штрафу в розмірі 1000 грн.;

*05 жовтня 2009 року за ч.ч. 2, 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 4 ст. 70 КК України до 5 років 3 місяців позбавлення волі;

*13 липня 2015 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч.ч. 2, 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі;

- 29.07.2015 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі,

визнаний винним у пред`явленому йому обвинуваченні за ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначеного цим вироком покарання з покараннями призначеними вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13.07.2015 року та вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29.07.2015 року призначено остаточне покарання у виді 3 років 2 місяців позбавлення волі.

Тримається під вартою з 19 травня 2015 року.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів в сумі 920 гривень 70 коп.

Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.

В апеляційній скарзі обвинувачений, посилаючись на відсутність обставин, що обтяжують покарання, просить пом`якшити покарання, призначене районним судом.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

30 березня 2015 року, приблизно о 14 годині 20 хвилині, ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, знаходячись у салоні маршрутного таксі № 63, що рухалось від зупинки громадського транспорту «вулиця Висотна» до зупинки громадського транспорту «універмаг Ластівка», проїжджаючи зупинку «П`ята міська лікарня» у м. Запоріжжі, скориставшись тим, що його дій ніхто не бачить, таємно викрав із сумки ОСОБА_8 , мобільний телефон «Flу ІQ 442», вартість якого, згідно висновку експерта № 1314 від 09.06.2015 року, становить 800 гривень, спричинивши ОСОБА_8 матеріальну шкоду на вказану суму.

02 квітня 2015 року, приблизно о 01 годині 00 хвилині, ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, знаходячись на зупинці громадського транспорту «12 Квітня» у м. Запоріжжя, скориставшись тим, що ОСОБА_9 спав на лавці і не бачив дій останнього, підійшов до нього і таємно викрав з кишені ОСОБА_9 , мобільний телефон «Lenovo А316І», вартість якого, згідно висновку експерта № 1318 від 09.06.2015 року, становить 1172 гривень, в якому знаходилась карта пам`яті на 2 ГБ, вартістю 100 гривень, спричинивши потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 1272 гривень.

12 квітня 2015 року, приблизно о 18 годині 20 хвилині, ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, знаходячись у салоні маршрутного таксі № 85, що рухалось від зупинки громадського транспорту «Площа Фестивальна» до зупинки громадського транспорту «Набережна», проїжджаючи зупинку «бульвар Шевченко» у м. Запоріжжя, скориставшись тим, що його дій ніхто не бачить, таємно викрав з кишені куртки ОСОБА_10 , мобільний телефон «НТС Desire 310», вартість якого, згідно висновку експерта № 1319 від 23.06.2015 року, становить 2316 гривень 77 копійок, спричинивши ОСОБА_10 матеріальну шкоду на вказану суму.

Заслухавши доповідача, думку прокурора щодо законності і обґрунтованості вироку, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання задоволенню не підлягає.

ОСОБА_7 протягом досудового розслідування та в судовому засіданні повністю визнав себе винним у скоєнні злочинів за обставинами, зазначених у вироку суду, у зв`язку з чим, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, в судовому засіданні зі згоди обвинуваченого та інших учасників судового процесу, з`ясувавши добровільність позиції обвинуваченого та учасників судового провадження, правильність розуміння ними змісту вказаних обставин, суд обмежився лише допитом обвинуваченого, в ході якого він визнав себе винним в повному обсязі та дослідженням обставин, які характеризують особу.

Висновок суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_7 у скоєнні кримінальних правопорушень, які кваліфіковані судом за ч. 2 ст. 185 КК України, в апеляційній скарзі не оскаржується, а тому, відповідно до ст. 404 КПК України, колегія суддів переглядає вирок суду в межах апеляційної скарги обвинуваченого, тобто в частині призначеного покарання.

Відповідно до положень ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Згідно вимог ч.2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд першої інстанції виконав вимоги ст.ст. 65, 71 КК України.

Колегія суддів знаходить необґрунтованими доводи апеляційної скарги обвинуваченого про невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину і даним про його особу.

При призначенні покарання обвинуваченому суд, врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які у відповідності до ст. 12 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості, обставини справи, що пом`якшують покарання: визнання вини та активне сприяння розкриттю злочину, дані про особу обвинуваченого, який не працює, раніше неодноразово був судимий, у зв`язку з чим обґрунтовано призначив покарання в межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів, а відтак апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407 КПК України, колегія суддів
УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22 вересня 2015 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Касаційна скарга може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: 1 2 3