Справа № 709/210/2011
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

15.10.2015 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області у складі суддів ОСОБА_1 (головуючий), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , з участю прокурора ОСОБА_4 , захисника підсудного ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 , розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за апеляцією державного обвинувача прокурора прокуратури Рахівського району на постанову Рахівського районного суду від 10.07.2015 року.
Цією постановою кримінальну справу щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Калуш Івано-Франківської області, мешканця АДРЕСА_1 , з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, не судимого, обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 121 КК України та ч. 4 ст. 187 КК України, повернуто прокурору для проведення додаткового розслідування.
Органом досудового слідства ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що 06.06.2000 року, близько 22 години 30 хвилин, за попередньою змовою з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та невстановленою слідством особою, вибивши вхідні двері, проникли у вагончик, встановлений в с. Лаб, округ Малакці на земельній ділянці № НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , Словацької Республіки, де тимчасово проживав ОСОБА_9 , нанесли йому удари палицями та ногами по різним частинам тіла та голові, кололи кухонним ножем та погрожуючи пістолетом відібрали у нього 897 доларів США, 7 000 Словацьких крон та відеодекодер невстановленої марки та вартості. Внаслідок спричинених тяжких тілесних ушкоджень, ОСОБА_9 через деякий час помер.
Повертаючи справу на додаткове розслідування, суд в постанові зазначив, що органом досудового розслідування не вповній мірі виконані вимоги ст. ст. 22, 64, 132, 223 КПК України (в редакції Закону 1960 року), тобто обвинувачення ОСОБА_5 не підтверджено доказами.
В апеляції та доповненні до неї порушується питання про скасування постанови суду та направлення справи на новий судовий розгляд. Прокурор вказує, що суд має змогу усунути виявлені недоліки досудового слідства під час судового розгляду справи шляхом більш ретельного допиту підсудного, потерпілого, свідків, виклику й допиту нових свідків, проведення додаткових чи повторних експертиз, витребування документів, надавання судових доручень у порядку, передбаченому ст. 315-1 КПК України (в редакції закону 1960 року). Крім того, вказує, що в матеріалах справи достатньо доказів для притягнення ОСОБА_5 до відповідальності і вони повністю підтверджують його вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів.
В запереченні на апеляційну скаргу, вказується про її безпідставність та необґрунтованість, а також про законність постанови суду.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, промову прокурора на підтримання апеляції, виступ захисника про її безпідставність та законність постанови суду, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, апеляційний суд вважає, що апеляція підлягає до задоволення з таких підстав.
Відповідно до ст. 281 КПК України та п. 9 Пленуму Верховного Суду України № 2 від 11.02.2015 року „Про практику застосування судами України законодавства, що регулює повернення кримінальних справ на додаткове розслідування повернення справи на додаткове розслідування з мотивів неповноти або неправильності досудового слідства допускається лише тоді, коли ця неповнота або неправильність не може бути усунута в судовому засіданні.
Ці вимоги закону судом першої інстанції не додержано.
Так, суд, дослідивши наявні в матеріалах кримінальної справи докази, дійшов висновку про необхідність її направлення на додаткове розслідування, оскільки жоден з цих доказів не містить прямих та беззаперечних доводів на підтвердження вини ОСОБА_5 та прямо не вказують на нього, як на співучасника розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_9 , а неповнота досудового слідства не може бути усунута в ході судового розгляду справи.
Проте, суд, прийнявши таке рішення, не взяв до уваги надіслані органом досудового розслідування Словацької Республіки докази, здобуті „по гарячих слідах, одразу після скоєння злочину, які наявні в матеріалах слідчих справ № KUV 58/OVVK-2000 та KRP-40/OVVK-2001, остання з яких виділена в окреме провадження щодо ОСОБА_5 та направлена до України для розгляду в суді.
Матеріали вищевказаної справи містять показання свідків-очевидців, скоєння злочинів у відношенні потерпілого ОСОБА_9 , які підтверджують участь 4 осіб в його побитті.
Зокрема, згідно протоколу допиту ОСОБА_7 від 28.06.2000 року, він разом з ОСОБА_5 , ОСОБА_10 та третьою невідомою йому особою, поїхали в с. Лаба, де останні троє взяли з автомобіля палиці і пішли до фургону, звідки через деякий час він почув крики. Пішовши подивитись, що там відбувається, побачив окривавленого ОСОБА_5 , який наказав йому повернутись до машини (Т 2 ас. 86-89).
Крім цього, у ході вказаного допиту ОСОБА_7 зазначив, що за три дні до вказаної події позичив ОСОБА_5 пістолет для ремонту (Т 2 а.с. 78-83).
Також, матеріали кримінальної справи містять протоколи впізнання, де свідки, а також співучасники даних злочинів, які вже відбули покарання, вказують на причетність ОСОБА_5 до вказаних подій (Т 1 а.с. 125-128; переклад Т 2 а.с. 78-83, 103-105). Всі вони підтримали в суді першої інстанції свої покази, що спростовує твердження ОСОБА_5 , що у період пограбування ОСОБА_9 він на території Словацької Республіки не перебував.
Всі ці докази, згідно ухвал апеляційного суду Закарпатської області від 13.03.2013 року та 12.03.2014 року суд першої інстанції повинен був перевірити та дати їм належну оцінку.
Однак, колегія суддів перевіривши матеріали справи, встановила, що судом першої інстанції такі вказівки виконані частково.
Зокрема, задовольнивши клопотання прокурора в порядку ст. 315-1 КПК України (в редакції закону 1960 року) про необхідність встановлення місця перебування свідків та їх допиту, суд відповідно до резолютивної частини ухвали задовольнив таке частково та з власної ініціативи немотивовано постановив допитати вказаних свідків органом досудового слідства за місцем їх проживання, не врахувавши при цьому тієї обставини, що ОСОБА_5 взагалі заперечує своє перебування, у момент вчинення злочину, на території Словацької Республіки та знайомства з вказаними свідками.
Крім того, колегія суддів не може не звернути уваги й на інші допущені судом першої інстанції порушення вимог кримінально-процесуального закону, зокрема залишення поза увагою клопотання ОСОБА_5 про фіксування судового процесу аудіо-технічними засобами (Т 7 а.с. 3), а також, що клопотання захисника підсудного про направлення матеріалів кримінальної справи на додаткове розслідування було задоволено не перед початком судового слідства та при його закінченні, як то вимагає ст. ст. 296, 317 КПК України.
Якщо суд має змогу усунути виявлені недоліки досудового слідства під час судового розгляду справи шляхом більш ретельного допиту підсудного, потерпілого, свідків, виклику й допиту нових свідків, проведення додаткових чи повторних експертиз, витребування документів, надавання судових доручень у порядку, передбаченому ст. 315-1 КПК України (в редакції закону 1960 року), вчинення інших процесуальних дій, а також шляхом поновлення порушених під час розслідування справи процесуальних прав учасників процесу, направлення справи на додаткове розслідування є неприпустимим.
Оскільки, з моменту скоєння даних злочинів, минуло 15 років, у колегії суддів виникають сумніви, щодо можливості встановлення органом досудового розслідування нових обставин кримінальної справи, а тому, в тому числі з урахуванням вказаної обставини направлення даної кримінальної справи на додаткове розслідування є недоцільним.
Керуючись ст. ст. 365,366 КПК України, апеляційний суд
У Х В А Л И В :
апеляцію державного обвинувача прокурора прокуратури Рахівського району задовольнити, постанову Рахівського районного суду від 10.07.2015 року про направлення кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_5 на додаткове розслідування скасувати, справу направити на новий розгляд до того ж суду.
Запобіжним заходом щодо ОСОБА_5 залишити тримання під вартою.
Судді: