Провадження № 11-кп/792/31/15 Головуюча в 1-й інстанції ОСОБА_1
Справа № 688/1892/15-к Доповідач ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.119 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 січня 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Хмельницької області у складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
представника потерпілої ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9
розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому матеріали кримінального провадження №0000412 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 на вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області 22 жовтня 2015 року,

В с т а н о в и л а:
Вироком Шепетівського міськрайонного суду

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. М`якоти, Ізяславського району Хмельницької області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, одруженого, на утриманні троє малолітніх дітей, не працюючого, не судимого, -

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України, та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_9 визначено обчислювати з 22 жовтня 2015 року.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_9 до набрання вироком законної сили змінено з особистого зобов`язання на тримання під вартою, та взято його під варту в залі суду.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 про відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 моральну шкоду в розмірі 200 000 (двісті тисяч) грн.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави витрати на залучення експертів в сумі 825, 55 грн.

Долю речових доказів вирішено відповідно до вимог ст.100 КПК України.

За вироком суду, 17 квітня 2014 року, приблизно о 20.00 годині, ОСОБА_9 на прохання своєї дружини, яка працює продавцем у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що розташований по АДРЕСА_2 , що повідомила його про порушення порядку у закладі його відвідувачами, під`їхав до вказаного магазину, та, не передбачаючи можливості настання тяжких наслідків своїх подальших дій, хоча повинен був і міг їх передбачити, не розглядаючи настання смерті потерпілого як один із можливих наслідків своєї поведінки, діючи з необережності у формі злочинної недбалості, під час суперечки, на ґрунті неприязних стосунків, що виникли у зв`язку з протиправною поведінкою потерпілого ОСОБА_11 по відношенню до власної дружини, умисно наніс йому удар кулаком в обличчя, внаслідок чого останній втратив рівновагу, впав на тротуарну плитку, вдарившись до покриття задньою частиною голови. Внаслідок падіння ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження: відкриту черепно-мозкову травму у вигляді лінійного перелому потиличної кістки, тотальний (поширений) крововилив під м`якими мозковими оболонками, забій речовини головного мозку в лобній ділянці півкулі, із раною в потиличній ділянці справа, синець під правим оком, поверхневу рану із крововиливом на слизовій оболонці верхньої губи справа, поверхневу рану із крововиливом на слизовій оболонці нижньої губи справа, як місця прикладання травмуючої сили, що в сукупності мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння, та синця і садна задньої поверхні правого ліктьового суглобу, які мають ознаки легких тілесних ушкоджень.

Після отриманої травми, ОСОБА_11 каретою швидкої медичної допомоги госпіталізований до Шепетівської ЦРЛ, з якої виписаний 21 квітня 2015 року, у зв`язку з порушенням правил перебування у лікувальному закладі.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_11 помер за місцем власного проживання, причиною смерті стала: відкрита черепно-мозкова травма у вигляді лінійного перелому потиличної кістки, поширеного крововиливу під м`якими мозковими оболонками, забою речовини головного мозку в лобній ділянці лівої півкулі, із раною в потиличній ділянці справа, що в своєму клінічному перебігу ускладнилися набряком та набуханням головного мозку, які виявилися безпосередньою причиною смерті на фоні алкогольного сп`яніння, що перебуває у прямому причинному зв`язку із заподіянням ОСОБА_11 тілесних ушкоджень 17 квітня 2014 року близько 20 години ОСОБА_9 .

Не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, захисник в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 просить оскаржуваний вирок змінити, у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочину, внаслідок його надмірної суворості та призначити ОСОБА_9 покарання за ч.1 ст.119 КК України із застосуванням ст.69 КК України у виді 2 років обмеження волі, на підставі ст.75 КК України звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки.

Свої вимоги аргументує тим, що судом не прийнято до уваги ряд обставин, які були встановлені під час судового провадження та які суттєво впливають на об`єктивність вироку в частині призначеного покарання, зокрема те, що потерпілий разом з іншими відвідувачами магазину приймав участь у порушенні громадського порядку, вчиняв протиправну поведінку по відношенню до дружини обвинуваченого.

Звертає увагу на дані висновку судово-медичної експертизи №71, відповідно до яких на смерть потерпілого вплинув комплекс факторів, таких як: характер тілесних ушкоджень; перебування потерпілого у стані алкогольного сп`яніння; недостатній обсяг додаткових обстежень потерпілого після його потрапляння до лікарні; порушення організації заходів лікарями, які не оформили письмову відмову хворого від обстеження; порушення хворим правил перебування у лікувальному закладі; безвідповідальне відношення родичів потерпілого, які не звернулися за медичною допомогою в період часу з 21 по 26 квітня 2014 року при перебуванні потерпілого у важкому стані; перебування потерпілого на момент настання смерті в стані алкогольного сп`яніння.

Акцентує увагу на тому, що визначити фактор, який знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті потерпілого, не представляється можливим.

Наголошує і на тому, що обвинувачений раніше не судимий, має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, одружений, має на утриманні трьох малолітніх дітей, від відповідальності за скоєне не ухиляється, що в сукупності з наведеним, давало підстави місцевому суду призначити обвинуваченому покарання, із застосуванням положень ст.ст.69,75 КК України.

До початку апеляційного розгляду захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_8 подав клопотання про зміну апеляційної скарги, в якому просив апеляційний суд перекваліфікувати дії ОСОБА_9 з ч.1 ст.119 КК України на ст.128 КК України та призначити йому покарання за цим законом у виді 2 років обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнити його від призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду щодо змісту судового рішення з коротким викладом суті вимог зміненої апеляційної скарги сторони захисту, пояснення обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника на підтримку поданої апеляційної скарги зі змінами з підстав наведених у ній, представника потерпілої адвоката ОСОБА_7 , щодо необхідності задовольнити подану апеляційну скаргу в частині пом`якшення призначеного обвинуваченому покарання, а стосовно задоволення вимог апеляційної скарги в частині перекваліфікації дій обвинуваченого покладається на думку суду, думку прокурора про законність та обґрунтованість судового рішення, перевіривши матеріали кримінального провадження, та обговоривши доводи апеляційної скарги, надавши обвинуваченому останнє слово та право виступу в судових дебатах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга сторони захисту підлягає частковому задоволенню в силу наступних підстав.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що викладені у вироку суду першої інстанції висновки про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засудженого, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи, які встановлені з урахуванням всіх об`єктивних і суб`єктивних факторів, що взяті до уваги при з`ясуванні дійсних обставин події та ґрунтуються на сукупності ретельно досліджених, належним чином проаналізованих, та докладно наведених у вироку доказах, яким дана належна правова оцінка.

Аналіз та оцінка наведених у вироку доказів, які повно та всебічно перевірялися в судовому засіданні, дає підстави колегії суддів вважати обґрунтованим висновок суду про доведеність обвинувачення ОСОБА_9 у вбивстві, вчиненого через необережність.

Перевіряючи законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції в межах призначеного покарання, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги сторони захисту про немотивоване призначення судом занадто суворого покарання обвинуваченому у виді позбавлення волі, за наявності при цьому альтернативного виду покарання обмеження волі.

За змістом ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в абз. 2 п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», при обранні покарання у кожному конкретному випадку суд зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Отже, рішення суду першої інстанції при призначенні виду і розміру покарання, має бути належним чином умотивоване.

Однак, вказаних вимог закону місцевим судом не дотримано, так як рішення про призначення ОСОБА_9 такого виду покарання, як позбавлення волі, всупереч тому, що санкція ч.1 ст.119 КК України передбачає й альтернативу, не вмотивовано.

Суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання взяв до уваги, але в повній мірі не врахував ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке, відповідно до вимог ст.12 КК України, відноситься до категорії середньої тяжкості, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, одружений, має на утриманні трьох малолітніх дітей, від відповідальності за скоєне не ухиляється.

Колегія суддів приймає також до уваги позицію потерпілої сторони, яка просила обвинуваченого суворо не карати.

Таким чином, доводи сторони захисту щодо невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості вчинених злочинів та особі обвинуваченого внаслідок його суворості є слушними.

В той же час, колегія суддів не може погодитися із доводами захисту щодо можливості призначити обвинуваченому ОСОБА_9 покарання без реального його відбуття із застосуванням положень ст.ст.69, 75 КК України, оскільки суспільно-небезпечне діяння обвинуваченого посягнуло на найвищу цінність в державі гарантовану Конституцією України життя людини. Крім того, ОСОБА_9 хоча і вважається особою раніше не судимою, однак 08 червня 2012 року притягувався до кримінальної відповідальності за ст.122 ч.1 КК України та був звільнений від покарання відповідно до Закону України «Про амністію в 2014 році», що свідчить про схильність ОСОБА_9 до вчинення кримінальних правопорушень та не усвідомлення суспільної небезпечності своїх дій до наслідків, які можуть настати.

За таких обставин, призначене ОСОБА_9 покарання за кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.119 КК України, а саме у виді позбавлення волі, на переконання колегії суддів, є нелогічним, оскільки з врахуванням відсутніх обтяжуючих покарання обставин та наявності ряду пом`якшуючих покарання обставин, даних про особу винного, його подальшу поведінку після злочину, позицію потерпілої сторони, можна стверджувати про здатність ОСОБА_9 до виправлення і перевиховання за допомогою іншого, більш гуманного виду покарання.

Оцінивши наведені обставини в сукупності, колегія суддів вважає за необхідне призначити ОСОБА_9 покарання в межах санкції ч.1 ст.119 КК України, мінімально можливе, як за видом так і за розміром. Саме такий вид покарання як обмеження волі строком на три роки, на переконання судової колегії, є необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

При цьому колегія суддів при призначенні ОСОБА_9 покарання враховує положення п.1 (б) ч.1 ст.72 КК України, де одному дню позбавлення волі відповідає два дні обмеження волі.

У зв`язку з наведеним, на підставі п.4 ч.1 ст.408 та ст.413 КПК України, оскаржуваний вирок підлягає зміні, в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність та необхідністю призначення більш м`якого виду покарання.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього увязнення у строк покарання № 838 -V111 від 26 листопада 2015 року, частину п`яту статті 72 КК України викладено в новій редакції, згідно з якою строк попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження місцевим судом 22 жовтня 2015 року при постановленні вироку змінено обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжний захід з особистого зобов`язання на утримання під вартою. Таким чином, термін перебування ОСОБА_9 під вартою (термін попереднього ув`язнення), який становить 83 дні за період з 22 жовтня 2015 року по 12 січня 2016 року включно (по день постановлення рішення судом апеляційної інстанції), слід обчислювати із розрахунку один день утримання під вартою за два дні позбавлення волі (п. «в» абз. 4. ч. 5 ст.72 КК України).
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 407, 408, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду Хмельницької області,
П о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_9 , в частині призначеного покарання змінити.

Пом`якшити ОСОБА_9 призначене судом першої інстанції покарання за ч.1 ст.119 КК України до 3 (трьох) років обмеження волі.

Згідно з ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_9 в строк відбування покарання час перебування його в умовах попереднього ув`язнення, починаючи з 22 жовтня 2015 року по 12 січня 2016 року, що становить 11 місяців 6 днів обмеження волі.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді /підписи/

Згідно з оригіналом:

Суддя апеляційного суду

Хмельницької області ОСОБА_2