Справа № 1-11/2011
Провадження №11/0290/214/2012
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Доповідач : Рупак А. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2012 рокум. Вінниця

колегія суддів судової палати з кримінальних справ

апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого: Рупака А.А.

суддів: Ващук В.П., Федчука В.В.

з участю прокурора: Миколайчука Д.Г.

адвокатів ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці справу за апеляціями прокурора, яка брала участь в розгляді справи - помічника прокурора Піщанського району Вінницької області ОСОБА_3 та потерпілої ОСОБА_4 на вирок Піщанського районного суду Вінницької області від 26 грудня 2011 року, яким

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, жителя ІНФОРМАЦІЯ_3, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_4, одруженого, має на утриманні малолітню дитину, приватного підприємця, раніше не судимого,

визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України та по суду виправдано із-за недоведеності його вини у вчиненні злочину.

В задоволенні цивільного позову потерпілої ОСОБА_4 відмовлено.

Запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд скасовано.

Відповідно до вироку суду, ОСОБА_5 було предявлено обвинувачення в тому, що він 27 листопада 2009 року біля 15 години 00 хвилин в селі Студена Піщанського району Вінницької області на території господарського двору будинку №46 по вулиці Кірова на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин умисно заподіяв середньої тяжкості тілесні ушкодження ОСОБА_4.

Вироком суду від 26 грудня 2011 року ОСОБА_5 виправданий за ч.1 ст.122 КК України через недоведеність вини у вчиненні злочину.

В апеляції прокурора ставиться питання про скасування вироку суду у звязку з істотними порушеннями кримінально-процесуального закону, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, неправильним застосуванням кримінального закону та постановлення нового вироку. На думку прокурора суд в мотивувальній частині не виклав підстави виправдання ОСОБА_5, безпідставно не взяв до уваги показання потерпілої ОСОБА_4, яка протягом досудового та судового слідства давала чіткі та послідовні покази щодо обставин вчинення злочину. Крім цього апелянт ставить під сумнів висновки суду про достовірність показань виправданого та свідка ОСОБА_6 Зазначено також про відсутність спростування судом висновку судово-медичної експертизи, яка встановила наявність у потерпілої середнього ступеню тілесних ушкоджень.

В апеляції потерпілої ОСОБА_4 ставиться питання про скасування вироку Піщанського районного суду Вінницької області від 26 грудня 2011 року через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та постановлення нового вироку з призначенням винній особі кримінального покарання, а також задоволення цивільного позову. Апеляція мотивована тим, що суд не мотивував надання переваг одним доказам над іншими та допустив вільне трактування наявних доказів.

Заслухавши доповідача, прокурора Миколайчука Д.Г., який підтримав апеляцію та при цьому пояснив, що вирок підлягає скасуванню з підстав, наведених в апеляції, проте звернув увагу на істотні порушення кримінально-процесуального законодавства під час провадження досудового слідства, міркування виправданого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_2 про законність та обґрунтованість вироку, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів приходить до висновку, що апеляції учасників процесу підлягають до часткового задоволення.

Відповідно до ч.4 ст.334 КПК України мотивувальна частина виправдувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, яке предявлене підсудному і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання підсудного з зазначенням мотивів, яких суд відкидає докази обвинувачення. Не допускається включення у вирок формулювань, які ставлять під сумнів невинність обвинувачення.

Як вбачається з вироку, дані вимоги судом не в повній мірі були дотримані.

Зокрема, одним з доказів обвинувачення являвся висновок експертизи №103-к (а.с.41-42). Відкидаючи даний доказ суд вказав, що висновки експертів про наявність тілесних ушкоджень не впливає на вирішення питання про винуватість або невинуватість особи у вчиненні злочину, проте не дав оцінки даному доказу в сукупності з показаннями потерпілої ОСОБА_4 Також не дано оцінки даному висновку в сукупності з показаннями експерта ОСОБА_7 та спеціаліста ОСОБА_8 та не усунуті протиріччя, виявлені в ході судового розгляду справи в частині можливості отримання тілесних ушкоджень до подій, які інкримінуються ОСОБА_5

За наведених підстав вирок суду підлягає скасуванню.

Однак скасовуючи вирок суду колегія суддів вважає за необхідне повернути справу прокуророві для організації додаткового розслідування з наступних підстав.

Відповідно до п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 11 лютого 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства, що регулює повернення кримінальних справ на додаткове розслідування», неправильним досудове слідство визнається, якщо органами досудового слідства при здійсненні процесуальних дій та прийнятті процесуальних рішень були неправильно застосовані або безпідставно не застосовані норми кримінально-процесуального або кримінального закону і без усунення цих порушень справа не може бути розглянута в суді. Неправильне застосування або незастосування норм кримінально-процесуального законодавства, які підлягають застосуванню, - це, по суті, істотні порушення вимог КПК, які є підставою для повернення справи на додаткове розслідування.

Як вбачається з матеріалів справи, остання порушена прокурором Піщанського району 19 квітня 2010 року відносно особи ОСОБА_5 за ознаками ч.1 ст.122 КК України (а.с.1), тобто на момент порушення справи була встановлена особа, що вчинила злочин. Проте після прийняття справи до провадження ОСОБА_5 25 травня 2011 року буд допитаний слідчим в якості свідка (а.с.31) та ці його показання внесені слідчим в обвинувальний висновок (а.с.71-77). При цьому колегія суддів звертає увагу на порушення права на захист з наступних підстав.

З листопада 2011 року Європейським судом з прав людини було винесено рішення у справі «Балицький проти України», яке З лютого 2012 року набуло статусу остаточного.

У вказаному рішенні Європейський суд констатував порушення пункту 1 та підпункту «с» пункту 3 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права заявника на захист та права не свідчити проти себе. Відповідні положення цієї статті передбачають таке:

«1. Кожен мас право на справедливий... розгляд його справи... судом..., який... встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення...

3. Кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права:

с) захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або - за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника - одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя...»

Відповідно до практики Європейського суду особа, щодо якої існує підозра у вчиненні нею злочину, має право скористатись послугами захисника в разі, якщо органи влади виявили намір відібрати у неї пояснення щодо цього злочину.

При цьому Європейський суд не зважає на те, в якому статусі (свідка, підозрюваного чи обвинуваченого) формально допитується особа. У разі якщо особа допитується з приводу вчинення нею злочину, за практикою Європейського суду їй має бути забезпечено право на захист.

Доступ до захисника повинен бути наданий особі з першого допиту, якщо в світлі обставин конкретної справи немає переконливих аргументів для обмеження цього права. Європейський суд розглядає доступ до захисника саме на ранніх стадіях провадження як процесуальну гарантію права не свідчити проти себе та основоположну гарантію проти поганого поводження, особливо у справах, в яких мова йде про можливість застосування суворого покарання.

Вищезазначені право на захист і право не свідчити проти себе є основними складовими концепції справедливого судового розгляду. Відповідно, якщо обвинувальний вирок хоч якоюсь мірою ґрунтується на зізнавальних показаннях, які особа надала за відсутності захисника, особливо якщо після його призначення особа від цих показань відмовилась і стверджує при цьому про недобровільність їх надання, право на захист буде непоправно порушено.

У справі, що розглядається, порушення п.1 і підп. «с» п. З ст. 6 Конвенції встановлено у зв'язку з тим, що показання, які в подальшому було використано в обвинувальному висновку, відбирались у заявника формально як у свідка, але фактично його допитували як підозрюваного, не забезпечуючи при цьому права мати захисника та права не свідчити проти себе.

З огляду на неодноразову констатацію такого порушення у справах проти України Європейський суд визнав проблеми, які призводять до них, системними і зобов'язав Україну негайно вжити заходів щодо зміни законодавства та адміністративної практики з метою вирішення цих проблем.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та п. 1 ст. 46 Конвенції рішення Європейського суду є обов'язковими для виконання.

Крім цього, відповідно до ст.120 КПК України досудове слідство у кримінальних справах повинно бути закінчено протягом двох місяців та в цей строк включається час з моменту порушення справи до направлення її прокуророві з обвинувальним висновком. Цей строк може бути продовжений прокурором до трьох місяців. Як вбачається з матеріалів справи, остання порушена 19 квітня 2010 року (а.с.1), а 16.06.2010 року строк досудового слідства був продовжений до трьох місяців, тобто до 19.07.2010 року (а.с.34). В подальшому 16.07.2010 року (за три дні до закінчення термінів слідства) провадження у справі було зупинено у звязку з не встановленням особи, яка вчинила злочин (а.с.38). Пізніше 21.10.2010 року провадження у справі було відновлено (а.с.43). Проте в порушення вимог ст.120 КПК України слідчі дії (допит свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, допит підозрюваного, предявлення обвинувачення проведені поза межами строків досудового слідства.

Крім цього, з положень ст.218 КПК України випливає, що після закінчення досудового слідства обвинуваченому та його захиснику предявляються всі матеріали справи. Зазначені вимоги досудовим слідством також не були дотримані, що потягло порушення права ОСОБА_5 на захист. Зокрема, 19 листопада 2010 року слідчим були виконані вимоги ст.ст.218, 220 КПК України (а.с.62, 65). Після виконання зазначених вимог 20.11.2010 року проводилось досудове слідство шляхом допиту свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 (а.с.66, 67), проте з зазначеними матеріалами досудового слідства обвинувачений ознайомлений не був.

Таким чином, під час провадження досудового слідства необхідно усунути зазначені в ухвалі порушення та за результатами з урахуванням наявних доказів надати правову оцінку діянням ОСОБА_5

Керуючись ст.ст.365, 366 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляції прокурора, яка брала участь в розгляді справи - помічника прокурора Піщанського району Вінницької області ОСОБА_3 та потерпілої ОСОБА_4 задовольнити частково.

Вирок Піщанського районного суду Вінницької області від 26 грудня 2011 року відносно ОСОБА_5 за ст.122 ч.2 КК України скасувати, справу направити прокуророві Піщанського району для організації додаткового розслідування.

Судді: