У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2010 року Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Зазулі І.Є.

суддів Калиняк О.М., Голубицького С.С.

з участю захисника ОСОБА_1

засудженого ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_2 за ч.2 ст. 125 КК України за апеляцією засудженого ОСОБА_2 на вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 23 вересня 2010 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 23 вересня 2010 року

Д я к у н ОСОБА_3,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець

м. Львова, проживає за адресою: м. Львів

Брюховичі, вул. Вербова,14,

засуджений за ч.2 ст. 125 КК України до штрафу в розмірі 850 грн.

Цивільний позов потерпілого задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь потерпілого ОСОБА_4 6 520 грн. відшкодування матеріальної шкоди та 1 000 грн. відшкодування моральної шкоди.

ОСОБА_2 визнаний винним у тому, що він 24 квітня 2009 року близько 11 год. 30 хв. на подвір'ї будинку № 16 на вул. Вербовій у м. Львові-Брюховичі на ґрунті особистих неприязних відносин наніс ОСОБА_4 два удари кулаком в обличчя, в результаті чого умисно заподіяв потерпілому легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров'я.

На вирок суду засуджений ОСОБА_2 подав апеляцію, в якій просить вирок скасувати й справу закрити через невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування кримінального закону. В обґрунтування апеляції покликається на такі доводи:

суд не взяв до уваги, що на його подвір'ї потерпілий самочинно витяг металевий кілок, щоб проїхати автомобілем; виникла шарпанина; ніхто із свідків зі сторони потерпілого не міг спостерігати перебіг події; заїзд через його ділянку не передбачений; у потерпілого наявний пародонтоз, замість зубів були пластинки, які він шукав після шарпанини, однак суд відмовив у клопотанні про призначення стоматологічної експертизи, що призвело до необ'єктивного розгляду справи;

суд неправильно застосував кримінальний закон, оскільки 22 червня 2009 року постановою начальника Шевченківського РВ ЛМУ УМВС України у Львівській обл. його притягнуто до адміністративної відповідальності за шарпанину і нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_4, він сплатив штраф і за це ж діяння його засуджено за ч.2 ст. 125 КК України, тобто двічі притягнуто до відповідальності. Тому суд повинен був за клопотанням закрити справу на підставі п.2 ст. 6 КПК України.

Не погоджуючись із вирішенням цивільного позову, апелянт зазначає, що наряд замовлень завищений медичним коледжем "Монада", де ОСОБА_4 тривалий час проходить лікування, і при стягненні відшкодування моральної шкоди суд не виконав вимоги ст. 1193 ЦК України, яка передбачає врахування вини потерпілого.

В апеляційній інстанції засуджений ОСОБА_2 апеляцію підтримав, заперечив свою вину у нанесенні ОСОБА_4 тілесних ушкоджень, просить вирок скасувати, а справу закрити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого на підтримку апеляції, захисника, які просять апеляцію задоволити, обговоривши наведені в апеляції доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляцію слід задоволити частково з таких підстав.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, за описаних у вироку обставин є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, яким суд дав належну оцінку й навів у вироку.

Так, в судовому засіданні в суді першої інстанцій потерпілий ОСОБА_4Ю, ствердив, що 24 квітня 2009 року при заїзді на подвір'я він побачив забитий металевий стовп і, оскільки не міг заїхати автомобілем на подвір'я, то даний стовп витягнув. Після цього підбіг ОСОБА_2, почав шарпати його та вдарив кулаком по зубах. Через короткий час ОСОБА_2 наніс йому другий удар кулаком по зубах, в результаті чого в нього два зуби були вибиті, а один вивихнутий (а.с.35 зворот).

Показання потерпілого щодо характеру, давності та способу заподіяння йому тілесних ушкоджень підтверджуються висновком судово-медичної експертизи № 1352 від 17.06.2010 року, згідно з яким у ОСОБА_4 виявлено повний вивих двох зубів, забій другого верхнього зуба зліва, синці і садна на губах, які утворились від дії тупих предметів, можливо, від удару рукою; могли виникнути 24 квітня 2009 року та відносяться до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров'я (а.с.48-49).

Обставини вчинення засудженим злочину підтвердили й допитані в судовому засіданні:

свідок ОСОБА_5, яка пояснила, що наприкінці квітня 2009 року вона, вийшовши на вулицю, побачила, що ОСОБА_2 тягне ОСОБА_4 за рукав, розмова йшла за автомобіль, який заїхав на територію ОСОБА_2 Вона бачила, як ОСОБА_2 наніс два удари в обличчя ОСОБА_4 На подвір'ї також знаходилися батько та дружина ОСОБА_4 (а.с.40);

свідок ОСОБА_6, яка показала, що 24 квітня 2009 року її чоловік ОСОБА_4 витягнув забитий перед воротами металевий кілок, так як не міг заїхати на подвір'я. Після цього прибіг ОСОБА_2, почав шарпати ОСОБА_4 і наніс йому удар в обличчя, в результаті чого були вибиті зуби (а.с.41);

свідок ОСОБА_7, який показав, що 24 квітня 2009 року він бачив, як ОСОБА_2 схопив його сина ОСОБА_4 та сказав забрати автомобіль; ОСОБА_2 вдарив сина в обличчя кулаком, вибив йому зуби. За подією спостерігали також невістка (ОСОБА_6А.) та сусідка ОСОБА_5 (а.с.41).

Суд дав вірну оцінку показанням допитаних в судовому засіданні свідків, покликався у вироку на показання свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 як на доказ обвинувачення, оскільки показання цих свідків об'єктивні та співвідносяться з показаннями потерпілого, іншими доказами у справі, а також мотивував, чому не взяв до уваги показання свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9

Як вбачається з матеріалів справи, суд в сукупності з іншими доказами у справі ретельно дослідив показання потерпілого, підсудного, свідків і правильно визнав достовірними показання ОСОБА_4 про вчинення ОСОБА_2 злочину, оскільки вони підтверджуються іншими об'єктивними доказами у справі, узгоджуються з ними, та не взяв до уваги показання підсудного, який заперечив свою вину.

Дії засудженого правильно кваліфіковані за ч.2 ст. 125 КК України.

Апеляційні доводи про неврахування судом обставин справи колегія суддів до уваги не бере, оскільки вони не відповідають матеріалам справи.

Те, що конфлікт між потерпілим і засудженим виник через заїзд на подвір'я, тобто на ґрунті особистих неприязних відносин, встановлено судом першої інстанції і враховано при кваліфікації дій засудженого за ч.2 ст. 125 КК України як злочину проти здоров'я особи.

Твердження апелянта про те, що ніхто із свідків зі сторони потерпілого не міг спостерігати перебіг події, не відповідає фактичним обставинам справи і спростовується наведеними у вироку показаннями свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4, які були очевидцями події.

В апеляції засуджений зазначає, що у ОСОБА_4 наявний пародонтоз, замість зубів були пластинки, які він шукав після шарпанини, однак суд відмовив у клопотанні про призначення стоматологічної експертизи, що призвело до необ'єктивного розгляду справи.

Ці доводи апеляції є безпідставними і колегія суддів їх до уваги не бере, виходячи з наступного.

В ході судового розгляду судом була витребувана з Львівської обласної стоматологічної поліклініки медична карта стоматологічного хворого ОСОБА_4 ОСОБА_6 медична карта № 52128 надійшла на запит суду; долучена до матеріалів справи; відповідно до постанови суду від 11 березня 2010 року з усіма матеріалами справи була надіслана експертам Львівського обласного бюро судово-медичної експертизи і при проведенні судово-медичної експертизи була у розпорядженні експерта (а.с.38, 45,47,48-49).

З висновку судово-медичної експертизи № 1352 від 17.06.2010 року (проведеної за постановою суду) вбачається, що при огляді експертом ОСОБА_4 був консультований стоматологом - консультантом бюро та було зроблено рентгенографію перших верхніх зубів. У ОСОБА_4 відмічається садно на верхній і нижній губі, відкривання рота свобідне, безболісне. Перші верхні зуби відсутні, лунки заповнені кров'яним згустком. На рентгенографії перших верхніх зубів відмічається відсутність цих зубів. У ОСОБА_4 виявлено повний вивих двох зубів, забій другого верхнього зуба зліва, синці і садна на губах, які утворились від дії тупих предметів, можливо, від удару рукою; могли виникнути 24 квітня 2009 року та відносяться до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров'я (а.с.48-49).

Отже висновок суду про те? що тілесні ушкодження (в тому числі повний вивих двох зубів, забій другого верхнього зуба зліва) були заподіяні потерпілому саме в результаті нанесених засудженим ударів кулаком, повністю відповідає фактичним обставинам справи.

Суд всебічно, повно, у встановленому процесуальним законом порядку дослідив обставини вчинення злочину, в тому числі тяжкість і характер тілесних ушкоджень потерпілого.

Покликання засудженого на те, що за одне й те ж діяння його притягнуто до адміністративної й кримінальної відповідальності, а тому суд повинен був за клопотанням закрити кримінальну справу на підставі п.2 ст. 6 КПК України, не ґрунтуються на нормах закону.

Стаття 6 КПК України передбачає вичерпний перелік обставин, що виключають провадження в кримінальній справі, і не містить заборони порушення кримінальної справи за наявності постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

За змістом закону кримінальна справа закриттю на підставі п.2 ч.1 ст. 6 КПК України на стадії судового розгляду не підлягає. Відповідно до ч.4 ст. 327 КПК України відсутність в діях особи складу злочину є підставою для постановлення виправдувального вироку.

Тому суд першої інстанції правильно відмовив захисникові у клопотанні про закриття справи на підставі п.2 ч.1 ст. 6 КПК України і, встановивши в діях ОСОБА_2 склад злочину, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, постановив обвинувальний вирок.

В матеріалах справи міститься постанова органу дізнання від 06 липня 2009 року про відмову в порушенні кримінальної справи за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу злочину, передбаченого ст. 296 КК України, а також постанова органу дізнання від 22 червня 2009 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП (а.с.60, 62).

Об'єктивна сторона хуліганства, незалежно від виду відповідальності (адміністративної чи кримінальної) характеризується порушенням громадського порядку, а суб'єктивна умисною виною та мотивом явної неповаги до суспільства. Розмежування підстав кримінальної та адміністративної відповідальності залежить від ступеня суспільної небезпечності вчинених дій.

Тому наявність не скасованої постанови про відмову в порушенні кримінальної справи за відсутністю порушення громадського порядку та хуліганського мотиву в діях особи є перешкодою для притягнення особи по тому ж факту до адміністративної відповідальності за хуліганство.

Питання законності притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП може бути вирішене у встановленому законом порядку.

Отже доводи апеляції про те, що ОСОБА_2 двічі притягнутий до відповідальності, не спростовують правильність викладених у вироку висновків суду та не можуть бути підставою для скасування вироку.

Твердження засудженого про неправильне застосування судом кримінального закону є безпідставними і колегія суддів їх до уваги не бере.

З урахуванням зазначених вище обставин колегія суддів визнає висновок суду про доведеність винності засудженого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, правильним, а апеляцію в частині оспорювання такого висновку необґрунтованою.

Суд з дотриманням вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини справи, особу засудженого, обставини, що впливають на покарання, і призначив засудженому покарання в межах санкції вчиненого злочину у вигляді штрафу, яке є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Разом з тим вирок суду в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди й стягнення судових витрат підлягає скасуванню з таких підстав.

Судом першої інстанції була допущена неповнота судового слідства при вирішенні цивільного позову потерпілого та визначенні розміру завданої йому злочином шкоди.

Згідно з вироком суду протиправними діями ОСОБА_2 потерпілому були заподіяні наступні тілесні ушкодження: повний вивих двох зубів, забій другого верхнього зуба зліва.

Задовольняючи позов в частині відшкодування майнової шкоди (а саме витрат на лікування зубів на суму 6 520 грн.), суд виходив із наданих медичним коледжем "Монада" наряду замовлення та акту виконаних робіт (а.с.13,14).

Відповідно до цих документів ОСОБА_4 були надані медичні послуги, зокрема, пломба з композиту кількість 2, тимчасова пластмасова коронка кількість 4, цільнокерамічна коронка в мості кількість 4, та інші.

Однак при цьому суд жодним чином не перевірив, які конкретно і якої вартості роботи були виконані саме для усунення шкоди, завданої здоров'ю потерпілого діями засудженого.

При вирішення цивільного позову в частині відшкодування моральної шкоди в розмірі 1 000 грн. суд у вироку покликався на власні аргументи, однак не допитав з цього приводу потерпілого і не з'ясував, з яких міркувань виходив цивільний позивач, визначаючи характер моральної шкоди і розмір її відшкодування.

З'ясування зазначених обставин має істотне значення для правильного вирішення справи. Таким чином суд допустив неповноту судового слідства, яка вплинула на правильність прийнятого рішення в частині вирішення цивільного позову, що відповідно до п.1 ч.1 ст. 367, ст. 368 КПК України є підставою для скасування вироку в цій частині з поверненням справи на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства.

У решті вирок слід залишити без зміни.

Керуючись ст.ст. 365, 366, 367 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляцію ОСОБА_2 задоволити частково.

Вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 23 вересня 2010 року щодо ОСОБА_2 в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди й стягнення судових витрат скасувати і в цій частині справу повернути в той же суд на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства.

У решті вирок залишити без зміни.

С у д д і

ОСОБА_10 ОСОБА_11 ОСОБА_12