АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 635/7645/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1 Провадження № 11кп/790/2245/15 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.286 КК України
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 грудня 2015 року, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7

потерпілої - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002829 від 21.07.2015 року, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на вирок Харківського районного суду Харківської області від 9 жовтня 2015 року,-

В С Т А Н О В И Л А:
Вказаним вироком:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Пісочин Харківського району Харківської області, громадянин України, не одружений, працює слюсарем КП «Винсантехнік», проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимий,

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, з призначенням покарання у вигляді обмеження волі строком на 1 рік з позбавленням права керувати транспортними засобами на 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік, з покладанням обов`язків, передбачених ст.76 КК України: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи, періодично з`являтись для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Стягнуто з ОСОБА_7 в дохід держави судові витрати за проведення експертизи в сумі 736,56 грн.

Відповідно до вироку суду, ОСОБА_7 визнаний винним в тім, що 21.07.2015 року, близько 00 год. 20 хв., будучи у стані алкогольного сп`яніння керував технічно справним мопедом «HONDA DIO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухався по вул. Транспортній у сел. Пісочин, Харківського району, Харківської області в бік з/д станції «Пісочин». Під час руху в районі будинку №64 у сел. Пісочин ОСОБА_7 грубо порушив вимоги п. 12.1 Правил дорожнього руху України, за якими: «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним", та рухаючись на керованому ним мопеді не врахував дорожню обстановку і вибрав такі прийоми управління, які призвели до виїзду за межі проїжджої частини дороги та наїзду на паркан домоволодіння АДРЕСА_2 , внаслідок чого пасажир мопеда - ОСОБА_9 , 1986 року народження, отримала, згідно висновку судово-медичної експертизи №169-ОКБ/15 від 28.08.2015 року, тілесні ушкодження: травму лівого передпліччя у вигляді повного поперечного закритого перелому дистальної третини діалізів променевої та ліктьової кісток зі зміщенням по ширині на 1/2 1/3 поперечники та кутовою деформацією, з кутом відкритим до тильної поверхні, а також травму правої китиці у вигляді закритих переломів проксимальної третини діалізів 4.5 п`ясткових кісток зі зміщенням фрагментів та ульнарною кутовою деформацією осей кісток, забиту рану на тильній поверхні правої кисті, які як окремо так і сукупно відносяться до ушкоджень середнього ступеню тяжкості за критерієм тривалості розладу здоров`я.

Згідно висновку судової автотехнічної експертизи № 789/15 від 12.09.2015 року, порушення правил безпеки дорожнього руху водієм ОСОБА_7 знаходяться в прямому причинному зв`язку з подією та наслідками вказаної дорожньо - транспортної пригоди і виражаються в тому, що він, керуючи технічно справним мопедом «HONDA DIO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , проявив необачність, не врахував дорожню обстановку, виїхав за межі проїжджої частини дороги та наїзду на паркан домоволодіння АДРЕСА_2 , внаслідок чого пасажир ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні просить вирок районного суду скасувати в зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, ухвалити новий вирок, визначити ОСОБА_7 покарання за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, у виді обмеження волі строком на 1 рік з позбавленням права керувати транспортними засобами на 1 рік. На підставі ст. 75,76 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік.

В обґрунтування вимог посилається на звільнення ОСОБА_7 на підставі ст.75 КК України від відбування призначеного покарання, як основного у виді обмеження волі, так і додаткового, у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, що суперечить, вимогам ст.ст.75, 77, п.1 ст.89 КК України та постанові Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання».

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, який підтримував доводи поданої апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілу ОСОБА_9 , які визнали обгрунтованність доводів апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи скарги колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції кримінальне провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 розглянув відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України. Обвинувачений та потерпіла ОСОБА_9 не заперечували проти такого розгляду, їм з достатньою повнотою було роз`яснено суть та наслідки розгляду кримінального провадження за ч.3 ст.349 КПК України, тому суд обгрунтовано визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо фактичних обставин справи, обмежившись показами обвинуваченого та дослідженням даних про особу обвинуваченого.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які у будь-якому разі тягнуть скасування судового рішення, колегією не встановлено.

Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання ОСОБА_7 з врахуванням доводів поданої апеляційної скарги колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання з застосуванням ст.75 КК України, допустив неправильність застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно вимог ст.77 КК України, п.9 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покараня», звільнення від відбування призначеного судом додаткового покарання за ст.75 КК України не допускається, оскільки вказана норма закону передбачає звільнення від відбування покарання з випробуванням тільки тих осіб, які засуджуються до виправних робіт, службового обмеження, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, тобто лише до основного покарання.

Згідно вироку, суд першої інстанції призначив обвинуваченому ОСОБА_7 за ч.1 ст.286 КК України покарання в виді обмеження волі строком на один рік, з позбавленням права керувати транспортними засобами на один рік. Прокурор в апеляційній скарзі не оспорює призначення ОСОБА_7 за ч.1 ст.286 КК України вказаного основного та додаткового покарання, що не оспорюється іншими участниками судового провадження. Колегія суддів погоджується з таким рішенням суду та приведеними у вироку обгрунтуваннями застосування ст.75 КК України щодо звільнення його від відбування покарання з випробуванням. Однак ОСОБА_7 підлягає звільненню лише від відбування основного покарання з випробуванням в виді обмеження волі. Суд на підставі ст.75 КК України звільнив його від відбування призначеного покарання, в тому числі і від додаткового при тих обставинах, що звільнення від додаткового покарання в виді позбавленням права керувати транспортними засобами не передбачене вимогами закону.

При таких обставинах вирок суду в частині призначення ОСОБА_7 покарання на підставі ст.75 КК України підлягає скасуванню, якого слід вважати засудженим за даним вироком за ч.1 ст.286 КК України до покарання, визначеного судом першої інстанції. Відповідно до вимог ст.ст.75, 76 КК України, ОСОБА_7 слід звільнити від відбування основного виду покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку на 1 рік, як визначив суд першої інстанції, з покладенням обов`язків, вказаних судом.

Вказане покарання відповідатиме даним про особу обвинуваченого, ступеню тяжкості вчиненого злочину, тяжкості негативних наслідків, що наступили в результаті його протиправних дій, з врахуванням встановлених судом пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин відповідатиме вимогам ст.65 КК України.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задоволити.

Вирок Харківського районного суду Харківської області від 9 жовтня 2015 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 в частині призначення покарання на підставі ст.75 КК України скасувати.

ОСОБА_7 вважати засудженим за даним вироком за ч.1 ст.286 КК України до покарання, призначеного судом першої інстанції, обмеження волі строком на 1 рік з позбавленням права керувати транспортними засобами на 1 рік.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнити від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, із встановленням іспитового строку на 1 рік.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений шляхом подачі касаційної скарги учасниками судового провадження безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.

СУДДІ:
______________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_10 ОСОБА_4