ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/660/15
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" грудня 2015 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,
при секретарях: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з вищою освітою, працюючого в ТОВ «Автоспец-Девелопмент», неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , несудимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурорів: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

потерпілого: ОСОБА_8

представника потерпілих: ОСОБА_9 ,

захисника: ОСОБА_10 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4 ,
в с т а н о в и в:
ОСОБА_4 , будучи тренером футбольної команди « ІНФОРМАЦІЯ_2 », 28 червня 2015 року близько 13 год. 30 хв., знаходячись в кафе «Оболонь», що за адресою: м. Київ, вул. Бориспільська, 34а, на ґрунті раптово виниклого словесного конфлікту з ОСОБА_11 з приводу його дій відносно гравця ОСОБА_12 , наніс один удар кулаком лівої руки потерпілому в праву сторону обличчя. В результаті вказаних дій ОСОБА_11 втратив рівновагу, впав на підлогу, вдарившись лівою частиною скроневої кістки голови об підлогу, отримавши тяжкі тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, що призвело до розвитку набряку-набухання головного мозку, від яких ІНФОРМАЦІЯ_3 останній помер в Київській міській клінічній лікарні швидкої медичної допомоги.
Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України не визнав та пояснив, що він є тренером футбольної команди «Харківський». 28 червня 2015 року після закінчення гри він зі своєю командою пішов до кафе «Оболонь», що по вул. Бориспільській, 34а в м. Києві, де вживав лише квас. В цей час у одного з його гравців ОСОБА_12 виник конфлікт з потерпілим ОСОБА_11 , який, будучи в стані алкогольного сп`яніння, підійшов до нього та наніс удар. Після цього, з метою з`ясування причини такої поведінки потерпілого ОСОБА_4 пішов до останнього, але ОСОБА_11 почав висловлюватися нецензурною лайкою. Бажаючи припинити вказану суперечку, обвинувачений лівою рукою наніс один удар в праву частини щелепи потерпілого, від якого той впав на підлогу. Щоб більше не провокувати конфлікт, він вийшов з кафе та більше не заходив.
Також, надаючи відповіді на запитання, ОСОБА_4 зазначив, що потерпілий був вищий за нього зростом, але він плотніше за тілобудовою. При цьому, боротьбою ніколи не займався, та не мав на меті спричинити потерпілому тяжкі тілесні ушкодження і не хотів щоб були такі наслідки. Крім того, пояснив, що оскільки він є правша, а удар здійснював лівою рукою, то, навіть не зрозумів, чому той не встояв.
Стосовно цивільного позову, то ОСОБА_4 вказав, що в частині відшкодування матеріальної шкоди визнає його повністю та вже відшкодував потерпілому завдані збитки, а в частині моральної шкоди визнав частково, пояснюючи це занадто великою сумою, яку він не в змозі буде відшкодувати.
Потерпілий ОСОБА_8 пояснив у суді, що він є братом померлого, з яким разом не проживали. Так, слідчий зателефонував то повідомив його дружині, що брат знаходиться у лікарні після конфлікту. Приїхавши на наступний день до лікарні, лікарі повідомили про проведення операції, але через два дні останній помер. Стосовно свого брата ОСОБА_8 пояснив, що той був не конфліктний, працьовитий. Також, у померлого залишився син, з яким він не проживав, але підтримував матеріально.
Цивільний позов підтримав в частині відшкодування моральної шкоди, оскільки матеріальну шкоду обвинувачений йому відшкодував, надавши на підтвердження відповідну розписку.
Свідок ОСОБА_12 , будучи допитаним у судовому засіданні пояснив, що він є гравцем у команді «Харківський» з березня 2015 року. Точної дати не пам`ятає, коли вони після гри пішли до кафе у кількості приблизно 10 осіб разом з тренером ОСОБА_4 . Біля кафе у нього виник конфлікт з чоловіком, який підійшов до нього та ззаду вдарив кулаком по потилиці. Урегулювавши конфлікт ОСОБА_4 пішов за потерпілим для з`ясування причини удару. Через деякий час обвинувачений вийшов з кафе та повідомив, щоб вони туди не заходили, оскільки він ударив потерпілого. Також свідок зазначив, що він та обвинувачений спиртні напої не вживали, але інші члени команди випивали пиво. Стосовно ОСОБА_4 свідок також вказував на те, що останній не був налаштований агресивно, а навпаки всіх заспокоював та просив сісти на місця. Також, на його думку, свідко вважає, що ОСОБА_4 , як тренер повинен був піти та з`ясувати причину удару.
Надаючи відповіді на запитання свідок ОСОБА_12 також зазначив, що лікарі, які приїхали на виклик, сказали, що потерпілий був п`яний. При цьому, видимих ушкоджень на голові чи крові не було.
Свідок ОСОБА_13 у судовому засіданні пояснив, що він знає обвинуваченого з дитинства. 28 червня 2015 року він також був присутній в кафе, коли у члена команди ОСОБА_12 виник конфлікт з чоловіком, а обвинувачений потім пішов з`ясувати його причину. При цьому, безпосереднім очевидцем подій, він не був, але зазначив, що ОСОБА_4 ніколи не займався боротьбою, про якісь конфліктні ситуації йому невідомо. Стосовно дій потерпілого то свідок пояснив, що бачив, як той підійшов до ОСОБА_12 та вдарив його, після чого почалася сутичка. Стосовно вживання спиртних напоїв, то останній зазначив, що він особисто пив пиво, а обвинувачений квас. Стосовно ж потерпілого, то зазначив, що від потерпілого відчувався запах алкоголю, була нестійка хода.
Свідок ОСОБА_14 у суді пояснив, що 28 червня 2015 року він зайшов випити кави до кафе «Оболонь» та почув на вулиці якусь метушню. Підійшовши, побачив, що двоє чоловіків борються на землі. Один з них був потерпілий ОСОБА_11 , який працював у цьому кафе. Після того, як чоловіки розійшлися, потерпілий пішов до кафе. Хлопці з команди хотіли продовжити вирішувати питання, але він їх не пустив. Що відбувалося у кафе, він не бачив, але, коли зайшов, то потерпілий лежав на полу, а обличчя було в крові. Коли приїхала швидка, потерпілий прийшов до тями, а лікарі сказали, що все добре й він може йти додому, проте вони наполягли на тому, щоб його забрали до лікарні. Стосовно обвинувачено, то свідок зазначив, що його він не пам`ятає, та не бачив, як він заходив до кафе.
Свідок ОСОБА_15 у суді пояснила, що 28 червня 2015 року вона працювала у кафе «Оболонь», коли прийшов потерпілий. Оскільки до нього приїхали друзі, ОСОБА_11 відпросився з роботи та залишився сидіти випивати з ними за столом. Після цього прийшла компанія хлопців після футболу. Що між ними та потерпілим відбувалося, вона не знає, але коли вибігла на крики, то побачила ОСОБА_11 , який біг з кров`ю в роті. Потерпілий взяв кий та хотів за допомогою нього йти розбиратися, але вона його зупинила. В цей час зайшов обвинувачений та сказав, що потерпілий п`яний та він хоче просто з ним поговорити. Сам момент удару вона не бачила, а бачила лише розмову. Коли потерпілий вже лежав на полу, вона попросила друга потерпілого ОСОБА_16 викликати швидку допомогу, а обвинуваченого вигнала на вулицю. При цьому, свідок, також, зазначила, що саму розмову між обвинуваченим та потерпілим вона не чула, але ОСОБА_16 , який був напідпитку, їй повідомив, що ОСОБА_11 образив обвинуваченого, після чого той його ударив.
Свідок ОСОБА_17 , будучи допитаним за клопотанням представника потерпілого, в судовому засіданні пояснив, що померлого він знав приблизно 5 років, вони дружили. В червні місяці 2015 року він разом з товаришем, який приїхав з АТО, та ОСОБА_11 відпочивали в кафе «Оболонь». В цей день до кафе прийшла футбольна команда та між одним з хлопців та ОСОБА_11 відбулася бійка. Оскільки потерпілий був неправий, то його забрали до кафе. Обвинувачений захотів поговорити з ОСОБА_11 . Під час такої розмови останній несподівано вдарив потерпілого і той впав на бетонний пол. У подальшому обвинувачений не дочекавшись міліції поїхав, але попередив свідка про це.
Надаючи відповіді на запитання свідок зазначив, що в той день потерпілий та він вживали спиртні напої, але ОСОБА_11 нецензурною лайкою не виражався. Також вказував про те, що він стримував потерпілого, щоб той не підходив до обвинуваченого під час їхньої розмови. При цьому зазначив, що в аналогічній ситуації діяв би так само як обвинувачений.
Також, судом були безпосередньо досліджені наступні письмові докази, якими сторона обвинувачення обґрунтовувала винуватість ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, а саме:
- протокол огляду місця події від 28 червня 2015 року та додатки до нього з фототаблицями, відповідно до якого об`єктом огляду є приміщення кафе «Оболонь», що по вул. Бориспільській, 34а в м. Києві, де зображено місце скоєння злочину;
- протокол огляду трупа від 30 червня 2015 року, відповідно до якого об`єктом огляду є ОСОБА_11 , 1970 року народження, голова якого перев`язана марлевим бинтом, але видимих тілесних ушкоджень, окрім переламаної голови, не виявлено;
- Диск DVD, на якому відображається файл з відеозаписом з камери відео спостереження в приміщенні кафе «Оболонь» за адресою: м. Київ, вул. Бориспільська, 34а, при перегляді якого встановлено, що потерпілий ОСОБА_11 забіг до кафе та схопив кий, проте його було зупинено. Після цього до кафе заходить обвинувачений, а свідок ОСОБА_17 стає між ними, при цьому, руки ОСОБА_4 знаходяться в кишені. ОСОБА_11 неодноразово висуває руки попереду, які стримує чоловік, що знаходиться поміж них. У подальшому ОСОБА_4 здійснює один удар лівою рукою в праву сторону обличчя потерпілого, від якого останній падає на підлогу;
- акт судов-медичного дослідження (обстеження) № 500 від 10 липня 2015 року, відповідно до якого кров трупа ОСОБА_11 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В;
- акт судово-медичного дослідження № 915 від 28 липня 2015 року, відповідно до якого у встановлено діагноз дифузний субарахноїдальний крововилив в правій скроневій частині з вираженою лейкоцитарною реакцією, крововиливами на ділянці деструкції мозкової тканини підлеглої кори. Набряк-набухання головного мозку з вторинними крововиливами у мозолистому тілі та стовбуру мозку. Вогнищеві крововиливи в м`яких тканинах тім`яної області по центру з вогнищевою періфокальною клітинною реакцією;
- висновок експерта № 1662/2 від 5 серпня 2015 року, з якого убачається, що у ОСОБА_11 було виявлено садна в ділянці обличчя, крововилив в м`які тканини голови в поєднанні з лінійним переломом лівої скроневої кістки, основної кістки ліворуч, субдуральна гематома над лівою півкулею мозку, об`ємом близько 150 куб. см. Крові під твердою оболонкою мозку в ділянці середньої черепної ямки праворуч, субарахноїдальний крововилив, що покриває півкулі мозку та мозочку, вогнище забою тканини мозку в лівій скроневій ділянці, кров в бічних шлуночках мозку, добре виражена борозна вдавлення на нижній поверхні обох півкуль мозочку від краю великого потиличного отвору, вторинні крововиливи в стовбурі мозку. Вказаний комплекс ушкоджень виник від дії тупого предмета не менше ніж за 2 доби до настання смерті та має ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя. Смерть ОСОБА_11 настала внаслідок закритої черепно-мозкової травми, що призвела до розвитку набряку-набухання головного мозку. Згідно даних медичної документації в крові ОСОБА_11 виявлено 2,6% етилового спирту, що могло відповідати сильному ступеню алкогольного сп`яніння.
Допитаний у судовому засідання експерт ОСОБА_18 підтримав свій висновок № 1662/2 та, надаючи відповіді на запитання пояснив, що в даному випадку відкидає можливість виникнення у потерпілого тяжких тілесних ушкоджень від удару кулаком в обличчя, вказуючи на те, що черепно-мозкова травма у потерпілого утворилась від ударної дії тупого предмету з переважаючою контактуючою поверхнею.
Під час досудового розслідування та судового засідання дії ОСОБА_4 було кваліфіковано за ч. 2 ст. 121 КК України.
На стадії заявлення клопотань та доповнень прокурором було оголошено обвинувальний акт зі зміненим обвинуваченням та кваліфікацією дій ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 119 КК України, а не за ч. 2 ст. 121 КК України.
Разом з тим, потерпілий та його представник підтримали обвинувачення у раніше пред`явленому обсязі.
ОСОБА_4 після зміни прокурором обвинувачення, свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, при обставинах, викладених в обвинувальному акті, визнав повністю та щиро розкаявся.
Суд, вислухавши показання обвинуваченого, потерпілого, свідків, експерта, дослідивши, проаналізувавши та оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, у тому числі перевіривши і оцінивши усі доводи потерпілого та його представника про винуватість обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, дійшов до висновку, що ОСОБА_4 вчини вбивство через необережність, виходячи з наступного.
Так кримінальна відповідальність за ч. 2 ст. 121 КК настає за умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.
Обов`язковою ознакою складу вказаного злочину є наявність вини особи у формі прямого чи непрямого умислу на спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень. Тобто особа повинна передбачати суспільно небезпечні наслідки своїх дій і бажати їх настання (прямий умисел) або ж хоча і не бажати, але свідомо припускати настання цих наслідків (непрямий умисел). При цьому питання про умисел вирішується виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.
Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 26 Пленуму Верховного Суду України від 7 лютого 2013 року № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», у випадках, коли особа, яка позбавила життя потерпілого не передбачала можливість настання таких наслідків, хоча і повинна була їх усвідомлювати (злочинна недбалість), її дії слід розцінювати як вбивство через необережність, і кваліфікувати за ч. 1 ст. 119 КК України. Зокрема, неможливо розглядати як умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть випадки, коли смерть потерпілого настала від ушкодження, одержаного від падіння внаслідок поштовху чи удару, якщо винний не бажав або свідомо не припускав настання таких наслідків.
З показань обвинуваченого ОСОБА_4 вбачається, що він пішов до потерпілого для з`ясування причин його неналежної поведінки по відношенню до гравця футбольної команди. На ґрунті виниклої між ними суперечки, останній наніс ОСОБА_11 один удар в праву частину щелепи, від чого той упав на пол. Такі показання обвинуваченого об`єктивно узгоджуються з показаннями свідків, письмовими матеріалами та переглянутим судом відеозапису з камери відео спостереження в приміщенні кафе «Оболонь».
З висновку експерта № 1662/2 від 5 серпня 2015 року вбачається, що смерть ОСОБА_11 настала внаслідок закритої черепно-мозкової травми, що призвела до розвитку набряку-набухання головного мозку. Комплекс ушкоджень у потерпілого виник від дії тупого предмета не менше ніж за 2 доби до настання смерті та має ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.
Такий висновок у судовому засіданні підтвердив експерт ОСОБА_18 та пояснив, що ОСОБА_11 отримав черепно-мозкову травму внаслідок падіння, а не удару в обличчя.
Згідно ст. 62 Конституції України обвинувачення особи не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Таким чином, виходячи зі встановлених судом фактичних обставин справи та з конституційного положення про те, що всі сумніви тлумачаться на користь обвинуваченого, суд уважає, що в матеріалах справи відсутні достатні та беззаперечні докази, які б підтверджували, що завдаючи потерпілому кулаком лівої руки одного удару в щелепу ОСОБА_4 мав умисел спричинити йому тяжкі тілесні ушкодження.
У зв`язку з чим, суд приходить до висновку про те, що смерть ОСОБА_11 настала від закритої черепно-мозкової травми, що призвела до розвитку набряку-набухання головного мозку, отриманої внаслідок падіння після удару в щелепу та удару головою об бетонну підлогу, а тому дії ОСОБА_4 необхідно кваліфікувати за ч. 1 ст. 119 КК України, оскільки обвинувачений наніс удар потерпілому без умислу на вбивство і на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, але за обставин, коли він міг і повинен був передбачити можливість падіння ОСОБА_11 та настання від цього небезпечних наслідків.
Що стосується доводів представника потерпілого, що ОСОБА_4 діяв саме з прямим умислом на спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, обґрунтовуючи, зокрема, тим, що саме обвинувачений робив кроки до ОСОБА_11 для здійснення удару, свідок ОСОБА_17 стримував лише ОСОБА_4 , експерт стверджував про небезпечність удару, а також ймовірність продовження своїх дій ОСОБА_4 якби потерпілий не впав, то вони не заслуговують на увагу, оскільки суперечать дослідженим у судовому засіданні доказам та є надуманими.
Так, при перегляді диску, на якому відображається файл з відеозаписом з камери відео спостереження в приміщенні кафе «Оболонь», чітко видно, що ОСОБА_11 мав намір продовжити конфлікт, оскільки прийшов до кафе за києм, але був зупинений барменом ОСОБА_15 . Коли ж зайшов обвинувачений до кафе, та, розмовляючи з потерпілим, то руки тримав у кишені. При цьому, до обвинуваченого спочатку ближче підійшов ОСОБА_11 , який виставляв руки попереду себе, та які стримував ОСОБА_17 . ОСОБА_4 також зробив крок до потерпілого однак удар після цього не послідував, а продовжувалася розмова. І вже через пару секунд відбувається удар. Допитаний в судовому засіданні експерт, дав чітку відповідь про те, що такий удар обвинуваченого не міг спричинити смерть потерпілого, яка була наслідком від його падіння на підлогу та отримання черепно-мозкової травми.
Твердження представника потерпілого про те, що ОСОБА_4 здійснив удар професійно, оскільки, на його думку, останній, напевно, раніше приймав участь у бійках, так як живе у криміногенному районі, є лише припущеннями та не підтверджено належними та допустимим доказами.
При призначенні ОСОБА_4 покарання суд ураховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, те, що він відповідно до вимог ст. 12 КК України відноситься до злочину середньої тяжкості, обставини вчинення злочину, дані про особу обвинуваченого, який працює, за даними облікової документації не перебуває на обліку у лікарів психіатра та нарколога, має постійне місце проживання, думку потерпілого та його представника, які просили призначити останньому реальну міру покарання, уважає за необхідне призначити останньому покарання у виді позбавлення волі, але не в максимальних межах, передбачених санкцією ч. 1 ст. 119 КК України.
Разом з тим, ураховуючи щире каяття ОСОБА_4 у вчиненому, відшкодування матеріальної шкоди, що судом визнаються як обставини, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, позитивно характеризується членами колективу ФК «Харківський», його вік, те, що цивільна дружина вагітна, перебуваючи на домашньому арешті ніяких протиправних дій не вчиняв, від розслідування й суду не ухилявся, що у сукупності з даними про особу обвинуваченого свідчать про істотне зниження ступеня тяжкості вчиненого ним злочину і про можливість його виправлення без ізоляції від суспільства, і тому до нього слід застосувати вимоги ст.ст. 75, 76 КК України.
При цьому, суд, також, виходить з того, що учинення обвинуваченим злочину середньої тяжкості, а також добровільне не відшкодування моральної шкоди у повному обсязі, за вимогами ст. 75 КК України не є перешкодою для застосування щодо нього звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Щодо тверджень потерпілого та його представника про відсутність щирого каяття, то суд уважає їх непереконливими. ОСОБА_4 під час судовому засіданні після зміни обвинувачення свою вину у вчинені злочину визнав повністю, давав послідовні та логічні показання по пред`явленому обвинуваченню, чим сприяв встановленню істини по справі. Добровільно відшкодовував завдані матеріальні збитки, та попросив вибачення у потерпілого в судовому засідання.

Також, суд уважає за необхідне зазначити, що при вирішенні питання про призначення покарання було прийнято до уваги ту обставину, що цивільна дружина обвинуваченого вагітна. Окрім наданої обвинуваченим відповідної довідки на підтвердження цього факту, судом було допитано безпосередньо саму ОСОБА_19 у я кості свідка. Стосовно доводів представника потерпілого в судовому засіданні про порушення порядку допиту останньої, яка була присутня у судовому засідання з самого початку слухання, то суд виходить з того, що ОСОБА_19 не допитувалася по фактичним обставинам справи, а лише підтверджувала факт вагітності саме від обвинуваченого.
Крім того, у даному провадженні потерпілим ОСОБА_8 було заявлено цивільний позов на суму 27621 грн. 39 коп. у рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди та 300000 грн., у рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.
Проте, потерпілий ОСОБА_8 від позову в частині відшкодування матеріальної шкоди відмовився, посилаючись на те, що вказані збитки йому відшкодовано в повному обсязі. У зв`язку з чим, суд у порядку ч. 5 ст. 128 КПК України, пункту 3 частини 1 ст. 205 ЦПК України уважає за можливе прийняти таку відмову та провадження за позовом закрити, за відмовою позивача від позову.
Що стосується цивільного позову потерпілого ОСОБА_8 в частині
стягнення з обвинуваченого 300000 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди, то суд виходить з наступного.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Однак, під час судового розгляду було встановлено, що потерпілий ОСОБА_8 є братом померлого, з яким він не проживав однією сім`єю, а тому, на думку суду, останньому необхідно відмовити в задоволенні його позовних вимог.
Процесуальні витрати відсутні.
Долю речових доказів вирішити у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 370, 374 КПК України, суд
з а с у д и в:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, і призначити йому покарання у виді 4 років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного судом покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки.
На підставі п.п. 2-4 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.
Речовий доказ по справі відео диск залишити зберігати при матеріалах кримінального провадження.
Провадження за позовом ОСОБА_8 в частині відшкодування матеріальної шкоди закрити, а в частині відшкодування моральної шкоди відмовити.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Суддя