Ухвала іменем україни
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,

розглянула в судовому засіданні в м. Києві 17 грудня 2015 року матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000568 за касаційними скаргами захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 та прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції на вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2015 року.

Вироком Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 24 грудня 2014 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за ч. 1 ст. 121 КК України на 5 років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки з покладенням обов`язків, передбачених пунктами 2, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Задоволено частково цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 та стягнуто на його користь з ОСОБА_7 9617, 83 грн. в рахунок відшкодування заподіяної матеріальної шкоди та 30000 грн. в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди.

Вирішено питання речових доказів та процесуальних витрат у провадженні.

За обставин, встановлених судом та детально описаних у вироку ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за умисне заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило розлад здоровя, поєднаний зі стійкою втратою працездатності не менш як на одну третину.
Так, 12 лютого 2013 року, приблизно о 00.15 год., поблизу крамниці, розташованої на вул. Водоп`янова, 9, м. Кривого Рогу, Дніпропетровської області, ОСОБА_7 реалізуючи раптово виниклий намір на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , здійснив постріл у останнього в область обличчя з належного йому пневматичного пістолету марки «Flobert», моделі «EKOL Arda № EAR № 1250325», калібру 4 мм, призначеного для навчально-тренувальних цілей і здійснення пострілів у межах тиру, та влучив у область лівого ока потерпілого, таким чином спричинивши йому тілесні ушкодження, що відносяться до тяжких за ознакою розладу здоров`я, поєднаного зі стійкою втратою працездатності не менш ніж на одну третину.
Вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2015 року вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання скасовано. Ухвалено вважати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. Задоволено частково цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 та стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілого 50000 грн. в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди. В решті вирок суду залишено без змін.

У касаційній скарзі захисник ставить питання про скасування постановлених відносно ОСОБА_7 судових рішень і призначення нового розгляду у суді першої інстанції з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Захисник стверджує, що при кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 121 КК України суди не врахували належним чином психічного стану засудженого, який виявляв ознаки змішаного розладу особистості та в зв`язку з цим сприймав дії потерпілого як можливість розправи над ним та реальної загрози його життю. Вважає, що такі обставини свідчать про наявність у засудженого стану уявної оборони. Також наводить доводи щодо недопустимості доказу у справі відеозапису з мобільного телефону, оскільки такий не залучався слідчим під час досудового слідства у визначеному законом процесуальному порядку. Крім того, не погоджується зі збільшенням суми стягнутої в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди потерпілому, посилаючись на її неспіврозмірність заподіяної в дійсності шкоди.
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати вирок апеляційного суду і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції в зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого внаслідок м`якості. Вказує на невідповідність вироку апеляційного суду вимогам ст. 374 КПК України, оскільки його мотивувальна та резолютивна частини не відповідають одна одній. Крім того, вважає призначене апеляційним судом ОСОБА_7 покарання таким, що не відповідає тяжкості вчиненого ним злочину і його особі, оскільки на його думку, суд належним чином не взяв до уваги того, що він у скоєному не розкаявся, заподіяні злочином збитки не відшкодував та у результаті дій засудженого потерпілий став інвалідом третьої групи по зору.
В запереченнях на касаційну скаргу потерпілий ОСОБА_8 , посилаючись на безпідставність, на його думку, доводів касаційної скарги захисника просив її залишити без задоволення.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_6 , який просив задовольнити його касаційні вимоги та вважав, що підстав для задоволення касаційної скарги прокурора немає, думку прокурора на підтримання касаційних вимог прокурора та відсутність підстав для задоволення касаційної скарги захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційних скарг і заперечень на касаційну скаргу захисника, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Згідно з пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

За положеннями ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

У касаційній скарзі захисник не погоджується з кваліфікацією дій ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 121 КК України та вважає, що їх слід кваліфікувати за ст. 124 КК України, яка встановлює кримінальну відповідальність за умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, вчинене у разі перевищення меж необхідної оборони або у разі перевищення заходів, необхідних для затримання злочинця. Диспозиція цієї норми містить обов`язкові ознаки складу злочину, які відрізняють його від діянь, відповідальність за які настає за частиною першою статті 121 КК України.
Виходячи із законодавчого визначення необхідної оборони у частині першій статті 36 КК України, її сутність полягає у правомірному заподіянні шкоди особі, яка здійснює суспільно небезпечне посягання, особою, яка реалізує своє право на захист інтересів, що охороняються законом. Визначальним для поняття необхідної оборони є правомірність захисту і протиправність посягання.
Дії по зупиненню суспільно небезпечного посягання вважаються правомірними, якщо вони зумовлені потребою негайного відвернення чи припинення посягання.
Протиправність у кримінально-правовому розумінні є однією з ознак злочину поряд із суспільною небезпечністю, караністю, винністю і суб`єктом. При цьому, при визначенні протиправності посягання, має значення також суб`єктивне сприйняття засудженим реальності такого посягання.
Як убачається з вироку, ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за умисне заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило розлад здоров`я, поєднаний зі стійкою втратою працездатності не менш як на одну третину.
В ході судового розгляду ОСОБА_7 пояснював, що в пізній час доби зайшов до крамниці та в зв`язку з технічною перервою, став чекати її закінчення. В цей же час, біля магазину стояли троє незнайомих хлопців, які запропонували йому пиво, після відмови від якого, один з них поставив пляшку ОСОБА_7 в пакет. Далі, хлопці сказали що хочуть познайомиться з ним та представились, на що ОСОБА_7 повідомив, що він є відомою особою, а тому йому не потрібно рекомендуватися. Після цього хлопці стали насміхатися з вус засудженого, фотографуватися з ним на мобільний телефон без згоди, при цьому хтось із них тримав два пальці за головою ОСОБА_7 , імітуючи «ріжки», що останній сприймав як образу. Потім, після відкриття магазину, ОСОБА_7 вийшов з крамниці і побачивши цих же хлопців, з метою уникнення спілкування з ними, повернув праворуч від входу та пішов. В цей момент, один з хлопців, який знімав його на мобільний телефон, гукнув щоб ОСОБА_7 зупинився, однак останній відповів що йому необхідно йти. Через кілька кроків обернувшись, засуджений помітив що потерпілий наздоганяє його. ОСОБА_7 пришвидшив хід, однак потерпілий продовжував наздоганяти його, що засуджений сприймав як небезпеку для свого здоров`я та вважав, що потерпілий хотів наздогнати його з метою застосування фізичного насильства і зняття процесу побиття на мобільний телефон, оскільки у руці потерпілого бачив телефон. З метою уникнення насильства з боку потерпілого, ОСОБА_7 дістав пневматичний пістолет та наказав потерпілому не наближатись, на що останній не зважав та зробив різкий агресивний рух у його бік, тим самим скоротивши дистанцію між ними, в зв`язку з чим ОСОБА_7 натиснув на спусковий гачок та вистрелив. Проте це не зупинило потерпілого та він продовжив наздоганяти ОСОБА_7 і кинувся щоб вихопити зброю на що захищаючись, ОСОБА_7 здійснив ще один постріл у потерпілого та влучив у голову. Після цього, інші товариші потерпілого наздогнали ОСОБА_7 та нанесли йому удари в область голови і обличчя.
Такі показання засудженого узгоджуються з наданими в ході судового розгляду показаннями потерпілого ОСОБА_8 , який пояснив, що у вечір описуваної у вироку події він разом з друзями пили пиво поблизу крамниці, до якої підійшов ОСОБА_7 і став чекати закінчення технічної перерви. В цей час вони вирішили познайомиться з ним, та з`ясувавши його імя запропонували засудженому пива, від якого він відмовився однак один із друзів поклав пляшку в пакет останньому. Після цього вони стали спілкуватися з ОСОБА_7 , оскільки він зацікавив їх своїми вусами, дістали мобільний телефон та стали фотографуватися з ним, при цьому один з них за головою останнього імітував «ріжки». Потім, коли ОСОБА_7 вийшов з магазину, звернув праворуч від входу та пішов. На їх прохання залишитись, так як вони хотіли відзняти відео з його участю, ОСОБА_7 ніяк не відреагував та почав швидкою ходою йти від них. В цей час потерпілий, тримаючи в руках мобільний телефон, пішов услід за ОСОБА_7 та просив його залишитися, на що він не реагував та при цьому дістав щось з кишені, повідомивши що у нього зброя. Однак потерпілий не повірив та продовжив наздоганяти засудженого, який в цей час вистрелив та влучив йому в око. Після цього, до нього підбігли друзі та відвезли його до лікарні.

Згідно з матеріалами справи, засуджений ОСОБА_7 перебуває під наглядом лікаря психіатра ОКЗ «Психоневрологічний диспансер м. Кривий Ріг» з діагнозом шизофренії параноїдної форми (т. 2 а. с. 196).
В зв`язку з цим, в ході досудового розслідування було призначено стаціонарну судову психолого-психіатричну експертизу ОСОБА_7 , за висновками якої № 121 від 06 червня 2013 року рекомендовано проведення стаціонарної судово-психіатричної експертизи в умовах КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна психоневрологічна лікарня».
За результатами проведення стаціонарної судової комісійної комплексної психолого-психіатричної експертизи № 184 від 29 серпня 2013 року складено висновок відповідно до якого, у період скоєння правопорушення, інкримінованого ОСОБА_9 , він виявляв ознаки змішаного розладу особистості (згідно з МКХ-10, шифр F 61.0). За своїм психічним станом у період правопорушення ОСОБА_7 міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. На час стаціонарного дослідження ОСОБА_7 виявляв ознаки змішаного розладу особистості (згідно з МКХ-10, шифр F 61.0), за своїм психічним станом на час дослідження може усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_7 виявляє достатній рівень розвитку та протікання когнітивних процесів; в особистісній сфері помірно-виражені характерологічні особливості: низька комунікабельність, маловиразність зовнішніх проявів, підвищена внутрішня чутливість, тривожність, помисливість, ригідність, схильність до фіксації на переживаннях та негативній інформації, категоричність суджень та оцінок, некритичність самосприйняття, які проявляються в поточній поведінці та загострюються в проблемних ситуаціях. Наявні у ОСОБА_7 індивідуально-психологічні особливості впливали на сприйняття ним ситуації, відобразилися в характері його реагування, але не визначали його поведінку в досліджуваний період. В досліджуваний період ОСОБА_7 не перебував у стані фізіологічного афекту; знаходився в стані певного емоційного напруження, який виник у ході проблемної для нього ситуації, супроводжувався переживаннями тривоги і страху, але не досягав афективної глибини.

Вирішуючи питання про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 121 КК України суд першої інстанції вибірково врахував висновки стаціонарної судової комісійної комплексної психолого - психіатричної експертизи № 184 від 29 серпня 2013 року, відзначивши у вироку те, що наявні у ОСОБА_7 індивідуально-психологічні особливості впливали на сприйняття ним ситуації, відобразилися в характері його реагування, але не визначали його поведінку в досліджуваний період; що у досліджуваний період ОСОБА_7 не перебував у стані фізіологічного афекту, однак залишив поза своєю увагою всі інші наведені у висновку особливості психічного стану засудженого, який виявляв ознаки змішаного розладу особистості, і згідно пункту 10 експертного дослідження знаходився в стані певного емоційного напруження, який виник у ході проблемної для нього ситуації, супроводжувався переживаннями тривоги і страху, але не досягав афективної глибини. А отже суд залишив поза увагою суб`єктивне сприйняття ОСОБА_7 реальності протиправного посягання, сприйняття дій потерпілого, як можливості розправи над ним та реальної загрози його життю і належної правової оцінки цим обставинам не дав.
Хоча такі, на думку колегії суддів, слід врахувати при перевірці доводів сторони захисту про правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 121 КК України.

На необхідності юридичної оцінки суб`єктивного сприйняття особою реальності протиправного посягання на неї при вирішенні питання про кваліфікацію дій за ст. 124 КК України також звертає увагу Верховний Суд України в своїх постановах № 5-31кс14 від 13 листопада 2014 року та № 5-12кс14 від 15 травня 2014 року врахування правових висновків якого в силу положень ст. 458 КПК України є обов`язковим.

Про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність з огляду на наявні у справі висновки судової комісійної комплексної психолого - психіатричної експертизи № 184 від 29 серпня 2013 року при кваліфікації дій ОСОБА_7 вказував у своїй апеляційній скарзі сам засуджений, посилаючись на вибіркове врахування висновків психолого - психіатричних експертиз щодо стану, в якому він знаходився на момент вчинення злочину.
Відповідно до вимог ст. 419 КПК України при залишенні апеляційної скарги без задоволення, в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Однак, суд апеляційної інстанції не дотримався наведених вимог кримінального процесуального закону та не перевірив належним чином наведених в апеляційній скарзі ОСОБА_7 доводів про незаконність, на його думку, вироку суду першої інстанції в частині кваліфікації його дій, своє рішення в цій частині належним чином не обґрунтував. Натомість, прийшовши до висновку про обґрунтованість доводів апеляційних скарг потерпілого та прокурора в частині призначеного покарання і вирішення цивільного позову, ухвалив у цій частині свій вирок.

Ураховуючи наведене, вирок апеляційного суду не можна визнати законним, обґрунтованим і вмотивованим. При його постановленні не було належним чином перевірено доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_7 , який наголошував на неправильному застосуванні закону України про кримінальну відповідальність, в зв`язку з чим його необхідно скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції, під час якого врахувати викладене в даній ухвалі та прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення, перевіривши в тому числі і інші доводи касаційної скарги захисника.
При цьому, зважаючи на касаційні вимоги захисника, а також те, що колегія суддів вважає безпідставними його доводи про недопустимість доказу у справі відеозапису з мобільного телефону, оскільки такий не залучався слідчим під час досудового слідства у визначеному законом процесуальному порядку, так як постановою слідчого СВ Довгинцівського РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 18 травня 2013 року оптичний диск із відеозаписом, який ОСОБА_8 здійснював безпосередньо перед вчиненням кримінального правопорушення, визнано речовим доказом (т. 1 а.с. 69), касаційна скарга ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню.
З огляду на те, що вирішувати питання щодо правильності призначеного ОСОБА_7 покарання та його відповідності вимогам закону, а також правильності вирішення цивільного позову потерпілого за викладених вище обставин неможливо, про що у касаційній скарзі навів прохання прокурор, його касаційна скарга також підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційні скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 та прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції задовольнити частково.

Вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2015 року щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3