АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 608/1826/15-кГоловуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/789/449/15 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.3 ст.185 КК України
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 грудня 2015 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах
апеляційного суду Тернопільської області
в складі: головуючого судді - ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду в місті Тернополі кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Чортківського району ОСОБА_9 на вирок Чортківського районного суду від 09 жовтня 2015 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, розлученого, не працюючого, з середньою освітою, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, судимого 06 травня 2015 року Чортківським районним судом за ч.1 ст.185 КК України до 100 годин громадських робіт

визнано винуватим за ч.3 ст.185 КК України і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ст.75 КК України від відбування основного покарання його звільнено з випробуванням з іспитовим строком один рік.

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, неодруженого, не працюючого, з середньою освітою, не судимого

засуджено за ч.3 ст.185 КК України і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ст.75 КК України від відбування основного покарання його звільнено з випробуванням з іспитовим строком один рік.

Питання щодо речових доказів вирішено.

Як зазначено у вироку суду, в середині травня 2015 року ОСОБА_7 за попередньою змовою групою осіб разом зі своїм братом ОСОБА_10 , повторно, з метою вчинення крадіжки, взяли із дому знаряддя для скоєння злочину, а саме: два металічні ломи та керуючись корисливим мотивом, зайшли на територію не працюючого відгодівельного комплексу, який належить ДП Ягільницький кінний завод розташований в с.Нагірянка, Чортківського району. На території якого вони через незачинені на замок двері проникли в приміщення свинарника, де за допомогою вказаних металічних ломів розукомплектували металічні клітки із яких умисно, таємно викрали арматурний дріт.

Продовжуючи свою злочинну діяльність ОСОБА_7 в кінці травня 2015 року керуючись єдиним злочинним умислом, за попередньою змовою групою осіб, разом із своїм братом ОСОБА_10 керуючись корисливим мотивом, зайшли на територію не працюючого відгодівельного комплексу, який належить ДП Ягільницький кінний завод розташований в с.Нагірянка, Чортківського району. На території якого вони через незачинені на замок двері проникли в приміщення свинарника, де за допомогою заздалегідь підготовлених для скоєння крадіжки та залишених в приміщенні свинарника, металічних ломів розукомплектували металічні клітки із яких умисно, таємно викрали арматурний дріт.

Крім цього, в середині червня 2015 року ОСОБА_7 керуючись єдиним злочинним умислом, за попередньою змовою групою осіб разом із своїм братом ОСОБА_10 керуючись корисливим мотивом, зайшли на територію не працюючого відгодівельного комплексу, який належить ДП Ягільницький кінний завод розташований в с.Нагірянка, Чортківського району. На території якого вони через незачинені на замок двері проникли в приміщення свинарника, де за допомогою заздалегідь підготовлених для скоєння крадіжки та залишених в приміщенні свинарника, металічних ломів розукомплектували металічні клітки із яких умисно, таємно викрали три металічних корита довжиною 2.5м та одне металічне корито довжиною 3.5м.

Таким чином ОСОБА_7 за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_10 викрали із свинарника 180 м/п арматурного дроту, вартістю 1440 гривень, три металічних корита довжиною 2.5м вартістю 2565 гривень та одне металічне корито довжиною 3.5м вартістю 995 грн., чим спричинили ДП Ягільницький кінний завод матеріальну шкоду на загальну суму 5000 гривень.

В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, просить скасувати оскаржуваний вирок в частині засудження ОСОБА_7 за ч.3 ст.185 КК України через неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого і ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді 3 років позбавлення волі. Вважає, що суд першої інстанції залишив поза увагою ступінь тяжкості вчинених злочинів та особу обвинуваченого ОСОБА_7 , той факт що інкримінований злочин він вчинив маючи не погашену та не зняту судимість, а відпрацьовані раніше громадські роботи не вплинули на нього і тому покарання не пов`язане з позбавленням волі не може бути необхідним і достатнім для виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Заслухавши доповідача суддю апеляційного суду, прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів, обвинуваченого та його захисника, які просили залишити вирок без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, провівши частково дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів з`ясувала наступне.

Вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_10 прокурором не оскаржується, а також не оспорюються висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, розмір заподіяної шкоди, обсяг обвинувачення і кваліфікація його дій за ч.3 ст.185 КК України, а тому вирок в цій частині перевірці апеляційним судом не підлягає.

Аналізуючи матеріали провадження та доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів приходить до переконання, що висновки суду першої інстанції щодо призначення покарання ОСОБА_7 із застосуванням звільнення від його відбування не відповідають встановленим в судовому засіданні обставинам і вимогам кримінального закону.

Відповідно до ст.75 КК України суд, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням якщо дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що вказана норма закону в даному випадку не підлягає застосуванню.

Так, згідно вироку, дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч.3 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна, крадіжка, вчинене повторно за попередньою змовою групою осіб та поєднане з проникненням в приміщення, що згідно ст.12 КК України віднесено до категорії тяжких злочинів.

Призначаючи покарання за вказаний злочин, суд першої інстанції прийшов до висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_7 можливе без ізоляції від суспільства та звільнив від його відбування з іспитовим строком.

Однак, своє рішення у цій частині суд обґрунтував узагальнено, не навівши конкретних відомостей, які свідчать про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання, не дав жодної оцінки даним про його особу і соціально значиму поведінку, не навів жодних якостей його особистості (вік, стан здоров`я, поведінка в побуті, у громадських місцях, наявність стягнень тощо), які би підтверджували такі висновки суду.

Також суд першої інстанції не дав належної оцінки і залишив поза увагою той факт, що ОСОБА_7 був засуджений 6 травня 2015 року за вчинення крадіжки з призначенням покарання у виді громадських робіт, яке виявилось недостатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, оскільки невдовзі після засудження - впродовж травня-червня того ж року, ОСОБА_7 , маючи непогашену судимість, повторно вчинив аналогічний корисливий злочин, однак уже з кваліфікуючими ознаками - за попередньою змовою групою осіб та з проникненням у приміщення, тобто вчинив умисний тяжкий злочин, що свідчить про стійкість його протиправної поведінки.

Крім того у вироку безпідставно вказано про позитивну характеристику обвинуваченого за місцем проживання, в той час як з дослідженої під час апеляційного розгляду характеристики ОСОБА_7 від 24 липня 2015 року (а.с.19) слідує, що він розлучений, ніде не працює і часто вживає спиртні напої, що не може визнаватися позитивними якостями особи.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до переконання, що оскаржуваний вирок не містить належних і достатніх мотивів та визначених законом підстав звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання, а тому в цій частині є необґрунтованим і невмотивованим.

Таким чином, доводи прокурора про безпідставне застосування судом першої інстанції ст.75 КК України відносно ОСОБА_7 є обґрунтованими, а тому його апеляційну скаргу в цій частині слід задовольнити і оскаржуваний вирок скасувати та відповідно до ст.420 КПК України ухвалити новий.

Аналізуючи доводи прокурора щодо виду та розміру покарання, колегія суддів враховуючи встановлені під час судового розгляду обставини провадження приходить до переконання про наявність законних підстав для обрання ОСОБА_7 менш суворого виду покарання ніж позбавлення волі, з наступних міркувань.

Відповідно до ст.65 КК України, при призначенні покарання суд має враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При вирішенні даного питання, колегія суддів не бере до уваги наведені в оскаржуваному вироку обставини, які обтяжують покарання, а саме вчинення злочину повторно та групою осіб за попередньою змовою, оскільки вони передбачені ст.185 КК України як кваліфікуючі ознаки цього злочину і уже враховані при кваліфікації дій ОСОБА_7 , а тому відповідно до ч.4 ст.67 КК України не можуть ще раз враховуватися при призначенні покарання як такі, що його обтяжують.

Під час судового та апеляційного розгляду встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 визнав свою вину та щиро розкаявся у вчиненому і під час досудового розслідування активно сприяв розкриттю злочину, що в свою чергу сприяло поверненню потерпілому викраденого майна, а тому суд першої інстанції обґрунтовано врахував наведені обставини як такі, що пом`якшують покарання.

Також, з показань ОСОБА_7 вбачається, що він повністю підтвердив викрадення ним за попередньою змовою з ОСОБА_10 протягом травня-червня 2015 року із свинарника ДП Ягільницький кінний завод майна загальною вартістю 5 тисяч гривень за обставин, що викладені в обвинувальному акті. При цьому, обвинувачений в суді першої інстанції та під час апеляційного розгляду вказав, що до вчинення даного злочину їх спонукало скрутне матеріальне становище.

Аналізуючи встановлені в судовому засіданні та під час апеляційного розгляду обставини щодо мотиву вчинення обвинуваченими злочину, який не пов`язаний з метою особистого збагачення, а зумовлений скрутним матеріальним становищем, а також щодо вартості викраденого майна, яка виходячи з пояснень представника потерпілого не є значною, колегія суддів на підставі ч.2 ст.66 КК України відносить їх до таких, що пом`якшують покарання.

На переконання колегії суддів, усі наведені обставини в їх сукупності істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, що відповідно до ч.1 ст. 69 КК України дає підстави призначити ОСОБА_7 покарання більш м`якого виду, ніж передбачений санкцією ч.3 ст.185 КК України.

Також, відповідно до вимог ст.ст.50,65 КК України, враховуючи при призначенні покарання, крім наведених обставин, які пом`якшують покарання, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення і відомості про особу обвинуваченого, який розлучений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, не працює і має непогашену судимість, беручи до уваги думку представника потерпілого, який просив обвинуваченого суворо не карати, колегія суддів вважає що ОСОБА_7 необхідно призначити покарання у вигляді арешту в межах, встановлених ст. 60 КПК України для даного виду покарання.

На переконання колегії суддів, призначення обвинуваченому такого покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419, 420 КПК України, колегія суддів, -

З А С У Д И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Чортківського районного суду від 09 жовтня 2015 року в частині призначення ОСОБА_7 покарання зі звільненням від його відбування з іспитовим строком скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.3 ст.185 КК України із застосуванням ст.69 КК України до покарання у виді арешту строком на 2 (два) місяці.

В решті вирок Чортківського районного суду від 09 жовтня 2015 року залишити без змін.

Вирок апеляційного суду може бути оскаржений шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2