Ухвала

іменем україни

15 вересня 2015 р.м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_13,

суддів: ОСОБА_14, ОСОБА_15,

при секретарі ОСОБА_16,

за участю прокурора ОСОБА_17,

засудженого ОСОБА_1,

захисника ОСОБА_2,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000249, за обвинуваченням

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України,

уродженця та мешканця АДРЕСА_1в силу ст. 89 КК України такого, що не має судимості,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України,

в с т а н о в и л а:

Вироком Ржищівського міського суду Київської області від 05 листопада 2014 року ОСОБА_1 засудженого за ч. 4 ст. 368 КК України на 7 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в державних органах строком на 3 роки з конфіскацією належного йому майна та без спеціальної конфіскації.

Відповідно до ст. 54 КК України ОСОБА_1 позбавлено 13 рангу державного службовця.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 28 січня 2015 року вирок залишено без зміни.

У касаційній скарзі із доповненням захисник ОСОБА_2 порушує питання про скасування вироку Ржищівського міського суду Київської області від 05 листопада 2014 року та ухвали Апеляційного суду Київської області від 28 січня 2015 року щодо ОСОБА_1 і призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Посилається на порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. Вважає, що вирок ґрунтується на припущеннях, а в основу обвинувачення ОСОБА_1 покладені неналежні докази. Вказує, що суд не звернув уваги на те, що кримінальне правопорушення вчинено внаслідок його провокації. Посилається на порушення права на захист засудженого, оскільки йому було пред'явлене неконкретне обвинувачення. Вказує, що при призначенні ОСОБА_1 покарання суд не взяв до уваги обставини, які його пом'якшують, не розглянув можливості виправлення засудженого в разі обрання покарання нижчим від найнижчої межі, передбаченої санкцією закону. Зазначає, що суд апеляційної інстанції поверхнево розглянув справу в апеляційному порядку, залишив поза увагою порушення кримінального процесуального закону, допущені органом досудового розслідування та судом першої інстанції, і необгрунтовано залишив апеляційні скарги без задоволення.

За вироком суду ОСОБА_1 засуджений за те, що він, будучи службовою особою, працівником правоохоронного органу - органу рибоохорони, обіймаючи посаду провідного державного інспектора відділу оперативної роботи Київрибохорони Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Київській області, на якого покладені відповідні повноваження при здійсненні державного контролю та управління в галузі охорони, використання і відтворення водних біоресурсів, у липні-листопаді 2013 року, використовуючи надані владні повноваження з корисливих мотивів, створював для фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, яка здійснює підприємницьку діяльність за адресою АДРЕСА_2, у сфері промислового вилову риби на території Канівського водосховища, умови, за яких остання змушена була систематично надавати неправомірну вигоду для безперешкодного здійснення нею підприємницької діяльності.

Так, в липні 2013 року в приміщенні Київрибохорони за адресою: м. Київ, вул. Олени Теліги, 8 ОСОБА_1 з метою одержання незаконної неправомірної вигоди, використовуючи надані йому владні повноваження, під час зустрічі з представником ОСОБА_3 ОСОБА_4 висунув вимогу про передачу йому щомісяця за відпрацьований період в якості неправомірної вигоди грошових коштів в розмірі 4000 грн за можливість безперешкодно в подальшому здійснювати діяльність щодо промислового вилову риби на Канівському водосховищі та попередив ОСОБА_4, що у випадку відмови сплачувати вказану суму грошей до підприємця ОСОБА_3 будуть застосовані адміністративні стягнення, внаслідок чого промисловий вилов риби буде скасовано.

ОСОБА_4 довів ці вимоги до ОСОБА_3 і остання, незважаючи на наявність відповідних дозвільних документів на промисловий вилов риби та дотриманням з її боку вимог Правил промислового рибальства, будучи переконаною, що ОСОБА_1 за своєю посадою у разі зловживання своїми повноваженнями має можливість створювати перешкоди у здійсненні нею підприємницької діяльності змушена була погодитись на висунуті вимоги.

У подальшому, ОСОБА_1, шляхом попереднього створення умов, за яких ОСОБА_3 вимушена надавати неправомірну вигоду за безперешкодне здійснення діяльності щодо промислового вилову риби, 02.10.2013 року отримав від представника останньої ОСОБА_4 3000 грн, а 06.11.2013 року та 30.11.2013 року від ОСОБА_3 відповідно отримав 4000 грн та 2000 грн.

Таким чином, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України, у редакції кодексу від 18.04.2013 року, а саме, в одержанні службовою особою неправомірної вигоди для себе за невчинення в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, та в інтересах третьої особи, будь-якої дії з використанням наданої йому влади, що поєднане з вимаганням неправомірної вигоди, повторно.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого та захисника на підтримання касаційної скарги, думку прокурора, яка вважала, що касаційну скаргу необхідно задовольнити частково, ухвалу апеляційного суду скасувати та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог статей 410-411 КПК України доводи щодо неповноти та однобічності судового розгляду не перевіряються судом касаційної інстанції, оскільки є предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який згідно зі ст. 409 КПК України має право на скасування вироку з зазначених підстав.

Доводи касаційної скарги захисника ОСОБА_2 про незаконність вироку щодо ОСОБА_1 аналогічні доводам, які були наведені в її апеляції та апеляції захисника ОСОБА_5, вони були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який визнав їх такими, що не відповідають зібраним у кримінальному провадженні доказам. Апеляційний суд проаналізував такі доводи, дав на них вичерпні відповіді та, залишаючи без задоволення апеляційні скарги захисників, відповідно до вимог ст. 419 КПК України, зазначив в ухвалі достатні підстави, через які визнав їх необгрунтованими.

Погоджуючись з висновками місцевого суду, апеляційний суд в ухвалі зазначив, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення за встановлених судом обставин підтверджено показаннями свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6. ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, даними оголошених та досліджених та судом в судовому засіданні протоколів огляду та вручення грошових коштів від 02.10.2013, 04.11.2013, 28.11.2013; огляду речей від14.01.2014, 20.01.2014 та 23.01.2014; відтвореними в судовому засіданні відеозаписами зустрічі ОСОБА_3 та ОСОБА_1, записами розмов між ОСОБА_1 та ОСОБА_4, сукупністю інших доказів.

Суд дав повну і всебічну оцінку доказам у справі та дійшов обгрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку. Таким чином, судом досліджено всі обставини, які могли мати значення для справи. Докази, на яких побудовані висновки суду про винуватість засудженого є належними, допустимими, достатніми і достовірними. Зокрема, під час перевірки кримінального провадження апеляційним судом було встановлено, що фіксація та документування злочинної діяльності ОСОБА_1 здійснювалися у відповідності до вимог Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність». Зібрані у справі докази узгоджуються між собою, тому суд обгрунтовано поклав їх в основу вироку.

Судом першої та апеляційної інстанцій ретельно перевірялися доводи засудженого та його захисників про те, що кримінальне правопорушення було вчинено внаслідок провокації дачі хабара з боку свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_3 та за відсутності вимагання хабара засудженим, й визнані необгрунтованими із наведенням достатніх мотивів на підтвердження висновків суду у вироку та в ухвалі.

Необґрунтованими є посилання у касаційній скарзі про неправильну кваліфікацію дій засудженого як умисне використання своїх владних повноважень для отримання неправомірної вигоди у зв'язку з відсутністю у ОСОБА_1 службових повноважень щодо скасування дозволу на скасування дозволу на зайняття потерпілою ОСОБА_3 промисловим виловом риби. Так, на підставі належно оцінених доказів судом встановлено, що засуджений як працівник правоохоронного органу, здійснюючи державний контроль та управління в галузі охорони, використання та відтворення водних біоресурсів, скориставшись службовими повноваженнями, створив для потерпілої такі умови, за яких вона була вимушена діяти з метою запобігти негативним наслідкам, а саме передати ОСОБА_1 грошові кошти за безперешкодне здійснення підприємницької діяльності.

За таких обставин висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, є обґрунтованим. Дії засудженого правильно кваліфіковані за ч. 4 ст. 368 КК України у редакції кодексу від 18.04.2013 року.

При призначенні ОСОБА_1 покарання суд урахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до положень ст. 12 КК України є тяжким, особу засудженого, який позитивно характеризується, в силу ст. 89 КК України вважається несудимим, відсутність пом'якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, та обрав покарання у межах санкції ч. 4 ст. 368 КК України.

Сімейні обставини, які, на переконання захисника, повинні бути враховані судом при призначенні покарання, зокрема, те, що дружина засудженого ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_3, не працює у зв'язку із здобуттям освіти із денною формою навчання, та є єдиною донькою у батьків-пенсіонерів, які мають незадовільний стан здоров'я, не впливає на тяжкість вчиненого ОСОБА_1 злочину та не є підставою для пом'якшення призначеного йому покарання.

Підстав для обрання ОСОБА_1 покарання нижчим від найнижчої межі, із застосуванням ст. 69 КК України, про що йдеться у касаційній скарзі захисника, колегія суддів не вбачає.

Призначене засудженому покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, воно є необхідним для виправлення ОСОБА_1 та попередження нових злочинів, тому доводи в касаційній скарзі про те, що покарання є несправедливим внаслідок суворості, є необгрунтованими.

При перегляді справи в апеляційному порядку, апеляційним судом належним чином перевірені наведені в апеляційних скаргах доводи та прийнято рішення з наведенням докладних підстав в ухвалі, яка відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність, які б тягнули скасування чи зміну судових рішень щодо ОСОБА_1, по справі допущено не було.

Керуючись ст. ст. 433, 434, 436, 376 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Ржищівського міського суду Київської області від 05 листопада 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 28 січня 2015 року щодо ОСОБА_1 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_13 ОСОБА_15 ОСОБА_14