Справа № 381/5924/14-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/1159/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 35 22.10.2015

УХВАЛА
Іменем України
« 22 » жовтня 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

з участю прокурора - ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 30 липня 2015 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, гр.України, з неповною середньою освітою, неодруженого, раніше судимого:

16.01.2014р. Фастівським міськрайсудом Київської області за ч. 3 ст.185 КК України на 3 роки позбавлення волі, із застосуванням ст.ст. 75, 104 КК України з іспитовим строком 1 рік;

23.06.2015р. Фастівським міськрайсудом за ч. 3 ст.15, ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України на 3 роки 2 місяці позбавлення волі, -

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень та засуджено за ч.1 ст. 185 КК України на 1 рік позбавлення волі, за ч.2 ст. 185 КК України на 2 роки позбавлення волі, за ч.2 ст. 289 КК України на 5 років позбавлення волі, без конфіскації майна. На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_9 засуджено на 5 років позбавлення волі без конфіскації майна. Відповідно до ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів за даним вироком та вироком Фастівського міськрайонного суду від 23.06.2015р. шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_8 призначено покарання 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_10 за вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 289 КК України, вирок відносно якого не оскаржується.

Стягнуто з ОСОБА_9 у відшкодування процесуальних витрат за проведення судової дактилоскопічної експертизи № 58 від 26.07.2013 року 390,04грн., за проведення судової трасологічної експертизи № 10 від 27.01.2015 року 393,12грн.; за проведення судової дактилоскопічної експертизи № 71 від 15.08.2013 року - 391,20грн., за проведення судової трасологічної експертизи № 9 від 27.01.2015 року - 294,84грн.

За вироком суду ОСОБА_11 визнаний винним та засуджений за вчинення кримінальних правопорушень за наступних обставин.

2.07.2013р. близько 1 год., ОСОБА_9 , діючи з корисливих мотивів, шляхом відкриття бокової кватирки дверей, проник в салон автомобіля ЗАЗ 968 М д.н.з « НОМЕР_1 », що знаходився поруч з будинком № 41 по вул. Червоноармійській у м.Фастові, з якого непомітно привласнив автомагнітолу «Піонер» вартістю 100 грн., після чого відчинивши багажник автомобіля, привласнив чотири спінінги загальною вартістю 1000 грн. та ніж вартістю 200 грн., всього викрав майна на загальну суму 1300 грн., заподіявши потерпілому ОСОБА_12 матеріальну шкоду.

7.07.2013 р. близько 24 год., ОСОБА_9 , перебуваючи поряд з будинком № 67 по вул.Федька у м.Фастові з метою покататися вирішив незаконно заволодіти транспортним засобом, реалізуючи який, ОСОБА_9 відтягнувши скло на дверцятах з боку водія, проник у салон автомобіля АЗЛК 2140 д.н.з. « НОМЕР_2 », який належить ОСОБА_13 та завівши за допомогою з`єднання дротів живлення двигун, поїхав кататися по місту, заволодівши автомобілем та заподіявши потерпілому матеріальну шкоду на суму 6500 грн.

27.07.2014 р. близько 00 год. 30 хв., ОСОБА_9 , ОСОБА_14 та інша особа (матеріали кримінального провадження щодо якої виділені в окреме провадження), з корисливих мотивів, за попередньою домовленістю між собою, у спосіб відкритого доступу з автомобіля ВАЗ 2103 д.н.з « НОМЕР_3 », що знаходився поруч з будинком АДРЕСА_2 , непомітно, а ОСОБА_9 повторно, привласнили належне потерпілому ОСОБА_15 майно, а саме: автомагнітолу Shuttle SCD - 420, вартістю 340 грн. та колонку SVEN SPS 606, вартістю 100 грн., а всього на загальну суму 440 грн., яким розпорядилися на власний розсуд.

Крім того, цього ж дня, близько 1 год., ОСОБА_9 , ОСОБА_16 та інша особа (матеріали кримінального провадження щодо якої виділені в окреме провадження) у спосіб відкритого доступу, з автомобіля ВАЗ 2102 д.н.з « НОМЕР_4 », що знаходився поруч з будинком АДРЕСА_3 , непомітно, повторно, привласнили належне потерпілому ОСОБА_17 майно, а саме: ящик для інструментів «NOU TOOL BOX ASTERIX MINI» з інструментом, вартістю 150 грн. та акумулятор ISTA, вартістю 300 грн., а всього майна на загальну суму 450 грн., яким розпорядилися на власний розсуд.

Крім того, цього ж дня, близько 1 год. 30 хв., ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та інша особа (матеріали кримінального провадження щодо якої виділені в окреме провадження), перебуваючи поряд з будинком АДРЕСА_4 , діючи за попередньою домовленістю, у спосіб відкритого доступу проникли до належного потерпілому ОСОБА_18 автомобіля ВАЗ 21011 д.н.з. « НОМЕР_5 », який завели та поїхали кататися по місту, чим повторно заволоділи транспортним засобом, спричинивши ОСОБА_18 матеріальної шкоди на суму 7839 грн.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 , не оспорюючи доведеності його вини у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень та вірності кваліфікації його дій, просить вирок суду щодо нього змінити у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та його особі, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та застосувати до нього положення ст. 69 КК України, призначивши більш м`яке покарання.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт вважає, що судом І інстанції було порушено вимоги ст.ст. 65, 66 КК України, не враховано обставини, що пом`якшують покарання, а саме: щире каяття, визнання вини, активне сприяння слідству, вчинення злочинів в неповнолітньому віці, позитивні характеристики з місця проживання та навчання, те що він на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, являється постраждалим від наслідків ЧАЕС, виховувався без матері, батько перебуває в лікарні та потребує догляду, перебуває в цивільному шлюбі, має на утриманні вагітну цивільну дружину, що на його думку дає можливість застосувати до нього більш м`яке покарання, ніж передбачено законодавцем.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора ОСОБА_6 , який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Висновок суду про доведеність винності ОСОБА_9 , у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень, за обставин вказаних у вироку, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується наявними у провадженні доказами і є обґрунтованим.

Дії ОСОБА_9 вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна, за ч.2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна вчиненого повторно, за попередньою змовою групою осіб та за ч.2 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо суворості призначеного йому покарання колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, особі яка вчинила злочин має бути призначене покарання необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Колегія суддів вважає, що суд, призначаючи ОСОБА_9 покарання в повній мірі дотримався вказаних вимог закону.

Так, призначаючи покарання ОСОБА_9 , суд врахував характер і ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, його роль у вчиненні злочинів, особу обвинуваченого, обставини, що впливають на покарання, в тому числі і ті, на які він послався в апеляційній скарзі.

Визнавши обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_9 - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочинів, вчинення злочинів у неповнолітньому віці, те, що ОСОБА_9 виховувався без матері, є потерпілим від аварії на ЧАЄС, цивільна дружина є вагітною, суд обґрунтовано призначив Жицькому мінімальний строк покарання, передбачений санкцією найбільш тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України. При цьому, мотивуючи своє рішення щодо незастосування ст. 69 КК України суд обґрунтовано врахував кількість епізодів вчинених злочинів, те, що обвинувачений, будучи раніше судимим із застосуванням ст. 75 КК України частину злочинів вчинив під час іспитового строку, що свідчить про те, що він на шлях виправлення не став.
Обране Жицькому покарання, на думку колегії суддів, відповідає вимогам ст.ст.50,65 КК України, призначене з врахуванням конкретних обставин справи, особи обвинуваченого, обставин, що впливають на покарання, є домірним скоєному та є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого. Підстав для застосування положень ст. 69 КК України та пом`якшення покарання ОСОБА_9 колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України колегія суддів,-

у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 30 липня 2015 року щодо ОСОБА_8 залишити без зміни.

Судді