Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого - судді ОСОБА_3,

суддів ОСОБА_4,ОСОБА_5,

з участю прокурора ОСОБА_6,

розглянула в судовому засіданні в м. Києві 8 серпня 2015 року кримінальну справу за касаційною скаргою засудженого на вирок Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 10 квітня 2012 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 25 липня 2012 року.

Вироком Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 10 квітня 2012 року

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина України, не судимого,

засуджено за ч. 1 ст. 115 КК України на 8 років позбавлення волі.

Питання про речові докази та судові витрати вирішено відповідно до вимог ст.ст. 81, 93 КПК України.

Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 25 липня 2012 року вирок місцевого суду залишено без змін.

Постановою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 23 січня 2015 року поновлено засудженому строк на касаційне оскарження судових рішень щодо нього.

За вироком суду ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він ІНФОРМАЦІЯ_2 приблизно о 18 годині перебуваючи в АДРЕСА_1, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, під час сварки з потерпілою ОСОБА_2 став наносити їй удари руками по голові та інших ділянках тіла. Після чого, взяв дерев'яну палицю та продовжив наносити потерпілій численні удари в голову та по тілу. В результаті злочинних дій ОСОБА_1 спричинив потерпілій тяжкі тілесні ушкодження, які є небезпечними для життя в момент спричинення та перебувають в прямому причинному зв'язку із смертю потерпілої ОСОБА_2

У касаційній скарзі засуджений вважає судові рішення такими, що винесені з порушенням вимог кримінально-процесуального та кримінального закону. В обґрунтування наведеного зазначає, що викладені у вироку висновки суду про наявність у засудженого умислу на позбавлення життя потерпілої не відповідають фактичним обставинам справи і не підтверджені зібраними по справі доказами, стверджує, що вбивство він вчинив через необережність. З наведених підстав просить судові рішення змінити, перекваліфікувавши його дії на ст. 119 КК України та пом'якшити призначене покарання.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти задоволення скарги, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга засудженого не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 398 КПК 1960 року, касаційний суд вправі скасувати або змінити вирок, ухвалу у разі виявлення: істотного порушення вимог кримінально-процесуального закону; неправильного застосування кримінального закону; невідповідності призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого. Однак не вправі втручатись у судові рішення на підставах однобічності або неповноти слідства чи невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи. Отже, суд касаційної інстанції не перевіряє судових рішень щодо неповноти й однобічності слідства, а також невідповідності висновків, викладених у вироку, фактичним обставинам справи. Переглядаючи справу, суд виходить з фактичних обставин, установлених у вироку.

Із змісту касаційної скарги вбачається, що засуджений посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, визначення яких дано у статтях 368 та 369 КПК України, просить доказам по справі дати іншу оцінку, ніж її дали суди першої і апеляційної інстанцій, тоді як перевірка цих обставин до повноважень касаційного суду законом не віднесена.

Разом з тим, перевіркою матеріалів справи встановлено, що висновки суду про винність засудженого у вчиненні злочину, за обставин встановлених судом і викладених у вироку, а також про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні саме умисного вбивства, ґрунтуються на зібраних органами досудового слідства та досліджених у судовому засіданні доказах, які отримали належну оцінку. Вирок суду відповідає вимогам ст. ст. 332 - 335 КПК України , є законним та вмотивованим.

Місцевий суд виходив як з показань самого засудженого ОСОБА_1 про те, що він ІНФОРМАЦІЯ_2 року у себе вдома після вживання спиртних напоїв з потерпілою завдав їй декілька ударів по голові, а коли вранці прокинувся, то побачив, що потерпіла лежить на підлозі мертва, так й з показань свідків про обставини вчинення ОСОБА_1 злочину, які вони давали на досудовому слідстві та в судовому засіданні, та які є послідовними і такими, що узгоджуються між собою та з даними, що містяться у протоколах слідчих дій, висновках судово-медичних експертиз про характер та локалізацію виявлених у потерпілої тілесних ушкоджень, а також інших доказів по справі, зміст яких детально відображено у вироку, достовірність яких сумніву в колегії суддів не викликає.

При цьому, з акту стаціонарної судово-психіатричної експертизи вбачається, що ОСОБА_1 психічним захворюванням не страждає, виявляє розумову відсталість в ступені легкої дебільності з емоційно-вольовими порушеннями, проте ступінь розумового недорозвитку не виражена та не досягає рівня психічної хвороби чи недоумства і не позбавляє його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Отже, що суд дійшов обґрунтованого висновку, що обставини справи й характер дій засудженого свідчать про те, що засуджений, який наносив удари потерпілій дерев'яною палицею, усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачав його наслідки та свідомо допускав заподіяння смерті.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що твердження засудженого ОСОБА_1 про те, що він не мав умислу на позбавлення життя потерпілої, а вчинив вбивство через необережність, колегія суддів вважає безпідставними.

Крім того, спростовуючи доводи засудженого про відсутність у нього умислу позбавити життя потерпілу, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідальність за ст. 115 КК України настає тоді, коли особа усвідомлює суспільно небезпечний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачає та бажає настання суспільно небезпечних наслідків або усвідомлює суспільно небезпечний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачає суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажає, але свідомо припускає їх настання.

Питання про умисел вирішується виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховуються спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізація поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінка винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

Як убачається з матеріалів справи, наявність у ОСОБА_1 умислу саме на вбивство потерпілої встановлювалося дослідженими судом першої інстанції та перевіреними судом апеляційної інстанції доказами, зокрема, показаннями свідків, судово-медичного експерта щодо механізму та кількості нанесення тілесних ушкоджень, даними, отриманими в результаті відтворення обстановки та обставин події 26.06.2011 року, з участю захисника, зафіксованого за допомогою відеозйомки, де ОСОБА_1 детально та добровільно розповів і показав де і як він вчинив злочин та наносив удари палицею потерпілій (т.1 а. с. 147-148), показав послідовність, кількість та локалізацію нанесених ним ударів по тілу потерпілої та висновками судово-медичних експертиз.

Наведена сукупність доказів у справі та обставин у касаційній скарзі засудженого вказує на те, що ОСОБА_1 завдаючи потерпілій численні удари руками та палицею в її голову та по тілу безумовно свідчить про те, що він передбачав наслідки своїх дій та свідомо допускав настання смерті потерпілої.

Згідно акту судово-медичного дослідження № 59 від 25.06.2011 року смерть потерпілої настала внаслідок закритої черепно-мозкової травми з крововиливом під м'яку мозкову оболонку, крововиливом в м'які тканини голови та забійною раною тім'яної ділянки. Вказана черепно-мозкова травма ускладнилася набряком головного мозку, що і було безпосередньою причиною смерті (т. 1, а. с. 54-59).

Вказане узгоджується з висновком експерта № 59-Е від 29.06.2011 року, за яким встановлено причини та передумови смерті потерпілої та з якого вбачається, що у потерпілої виявлені тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма з крововиливом під м'яку мозкову оболонку, м'які тканини голови, забійна рана тім'яної ділянки, забійна рана орбітальної ділянки справа, синці та садна обличчя, садно правої вушної раковини, синці верхніх та нижніх кінцівок, задньої поверхні грудної клітки, молочних залоз, правої сідниці, садно задньої поверхні 5-го пальця правої кисті, подряпини задньої поверхні лівого передпліччя. Вказані тілесні ушкодження отримані від дії тупих твердих предметів, якими могли бути кінцівки сторонньої особи та дерев'яна палиця, в кількості не менше 32-х фізичних дій, швидкій послідовності одне за одним, незадовго до настання смерті, що підтверджується їх характером. Забійна рана тім'яної ділянки голови отримана від дії тупого твердого предмету з циліндричною поверхнею, яким могла бути дерев'яна палиця округлої форми, близько 5 см., про що свідчать форма рани, її нерівні краї, наявність надривів та одному з країв. Смерть потерпілої настала внаслідок закритої черепно-мозкової травми з крововиливом під м'яку мозкову оболонку, крововиливом в м'які тканини голови та забійною раною тім'яної ділянки. Вказана черепно-мозкова травма ускладнилася набряком головного мозку, що і було безпосередньою причиною смерті. Закрита черепно-мозкова травма з крововиливом під м'яку мозкову оболонку, м'які тканини та забійною раною тім'яної ділянки відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент їх заподіяння та була безпосередньою причиною настання смерті постраждалої. Решта виявлених тілесних ушкоджень відносяться до легких тілесних ушкоджень. Судово-медичним дослідженням трупу потерпілої встановлено, що смерть її настала внаслідок закритої черепно-мозкової травми, для заподіяння якої необхідно було прикладення фізичної сили у вигляді одного удару тупим твердим предметом, яким могла бути дерев'яна палиця (т. 2, а. с. 4-9).

Таким чином, оскільки допитаний в судовому засіданні судово-медичний експерт підтвердив, що безпосередньою причиною смерті потерпілої є травма голови, отримана від декількох ударів дерев'яною палицею, а також локалізація та кількість ударів - не менше 32-ти ударів по тілу та в ділянку голови, та характер спричинення тілесних ушкоджень потерпілій свідчить про те, що ОСОБА_1 діяв умисно, наносячи потерпілій чисельні удари руками та дерев'яною палицею у життєво важливі ділянки тіла, внаслідок чого настала смерть потерпілої та не підтверджує відсутність у засудженого умислу на позбавлення потерпілої життя.

Дії засудженого вірно кваліфіковано за ч. 1 ст. 115 КК України.

Суд апеляційної інстанцій, перевіряючи дану справу в апеляційному порядку, доводи поданої на вирок суду першої інстанції апеляції засудженого, яка аналогічна доводам касаційної скарги щодо доведеності винуватості ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому злочину, належним чином проаналізував та прийняв відповідне рішення про залишення апеляційної скарги без задоволення, яке є достатньою мірою вмотивоване. Свої висновки, з якими погоджується колегія суддів із цього питання, суд належним чином умотивував. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 377 КПК України 1960 року.

Порушень визначеного процесуальним законом порядку збирання і подання фактичних даних, на підставі яких суд установив наявність суспільно небезпечного діяння та винність у ньому засудженого, колегія суддів під час перевірки справи не виявила.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом'якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Колегія суддів вважає, що покарання, призначене ОСОБА_1, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів. Воно відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним ст. 65 КК України. Підстав для його пом'якшення, про що також йдеться у касаційній скарзі засудженого, колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень кримінального чи кримінально-процесуального закону, які б давали безумовні підстави для зміни чи скасування судових рішень та які могли б перешкодити суду повно та всебічно розглянути справу і постановити законний, обґрунтований і справедливий вирок, при перевірці справи в касаційному порядку не встановлено.

Керуючись ст. ст. 394-396 КПК України 1960 р, пунктами 11, 15 розділу ХІ "Перехідні положення" КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Вирок Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 10 квітня 2012 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 25 липня 2012 року щодо ОСОБА_1 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого без задоволення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_5