Пр-ня по справі № 1кп/521/615/15
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2015 року м. Одеса
Малиновський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4

представника потерпілого ПВТП «Мартель» - ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі кримінальне провадження за обвинуваченням: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Делень, Арцизького району Одеської області, українця, громадянина України, маючого середню освіту, офіційно не працюючого, неофіційно працюючого на будівельних майданчиках м. Одеси, неодруженого, зареєстрованого в АДРЕСА_1 ; тимчасово проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, у скоєні злочину передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Наказом директора Приватного виробничо-торгівельного підприємства «Мартель» (далі ПВТП «Мартель») ОСОБА_7 № 3 від 02.03.2015 року, ОСОБА_6 прийнято на посаду торгівельного представника ПВТП «Мартель», яке розташоване за адресою м. Одеса, вул. Ген. Плієва, 2.

Під час виконання ОСОБА_6 обов`язків торгівельного представника ПВТП «Мартель», 31.03.2015 року підприємством поставлено продукцію до продовольчого магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (ФОП ОСОБА_8 ), який розташований за адресою АДРЕСА_3 , згідно видаткової накладної № ЧПТ-004290 від 31.03.2015 року, на загальну суму 920 гривень 76 копійок.

14.04.2015 року продавцем магазину, за поставлену продукцію, передано особисто торгівельному представнику ПВТП «Мартель» ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 920 гривень 76 копійок, для внесення в касу підприємства. Однак ОСОБА_6 вказані грошові кошти, які перебували в його віданні, до каси підприємства не передав, привласнив їх, витративши на власний розсуд, чим завдав ПВТП «Мартель» майнову шкоду в сумі 920 гривень 76 копійок.

Окрім того, 10.04.2015 року ПВТП «Мартель» поставлено продукцію до продовольчого магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (ФОП ОСОБА_9 ), яке розташоване за адресою: АДРЕСА_4 , згідно видаткової накладної № ЧПТ-004980 від 10.04.2015 року на загальну суму 1152 гривень 32 копійок.

17.04.2015 року приватний підприємець ОСОБА_9 , за отриману продукцію, особисто передав торгівельному представнику ПВТП «Мартель» ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 1152 гривні 32 копійки, для внесення в касу підприємства. Однак ОСОБА_6 вказані грошові кошти, які перебували в його віданні, до каси підприємства не передав, привласнив їх, витративши на власний розсуд, чим завдав ПВТП «Мартель» майнову шкоду в сумі 1152 гривні 32 копійки.

Окрім того, 17.04.2015 року ПВТП «Мартель» поставлено продукцію до продовольчого магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (ФОП ОСОБА_9 ), яке розташоване за адресою: АДРЕСА_4 , згідно видаткової накладної № ЧПТ-005499 від 17.04.2015 року на суму 401 гривня 34 копійки та № ЧПТ-005499 від 17.04.2015 року на суму 456 гривень 84 копійки, а всього на загальну суму 858 гривень 18 копійок.

24.04.2015 року приватний підприємець ОСОБА_9 , за отриману продукцію, особисто передав торгівельному представнику ПВТП «Мартель» ОСОБА_6 грошові кошти в загальній сумі 858 гривень 18 копійок, для внесення в касу підприємства. Однак ОСОБА_6 вказані грошові кошти, які перебували в його віданні, до каси підприємства не передав, привласнив їх, витративши на власний розсуд, чим завдав ПВТП «Мартель» майнову шкоду в сумі 858 гривень 18 копійок.

Таким чином, ОСОБА_10 у період з 14.04.2015 року по 24.04.2015 року, працюючи на посаді торгівельного представника ПВТП «Мартель», привласнив грошові кошти вказаного підприємства в сумі 2931 гривня 26 копійок, які перебували в його віданні.

Обвинувачений ОСОБА_6 свою вину в інкримінованому йому злочині визнав повністю та показав, що дійсно з 02.03.2015 року працював торгівельним представником на підприємстві «Мартель». Був матеріально відповідальною особою. Після поставки підприємством у магазини відповідної продукції, він отримував від підприємців грошові кошти, які в подальшому не вносив до каси підприємства. Загальну суму шкоди завданої підприємству у сумі 2931 гривня 26 копійок він визнав у повному обсязі. В теперішній час він у скоєному розкаюється, просить суд суворо його не наказувати, обіцяє нових злочинів не вчиняти.

Окрім повного визнання своєї вини, винність обвинуваченого ОСОБА_6 в інкримінованому йому злочині повністю доказана і підтверджується зібраними в порядку ст. ст. 84-86, 91-93 КПК України доказами, дослідження яких відповідно до ст. 349 КПК України за згодою учасників судового розгляду судом визнано недоцільним щодо тих обставин, які ніким не оскаржуються і обмежено допитом обвинуваченого та дослідженням доказів обставин, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого та обтяжують чи пом`якшують покарання. При цьому судом з`ясовано правильність розуміння обвинуваченим та представником потерпілого обставин щодо недоцільності дослідження доказів, добровільність їх позиції, та роз`яснено вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Представник потерпілого в судовому засіданні щодо покарання підтримав думку прокурора. Цивільний позов просив задовольнити.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 191 КК України, за кваліфікуючими ознаками: привласнення чужого майна, яке перебувала в її віданні.

При визначені виду та міри покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, його вік та соціальне положення, характер, мотиви та обставини вчиненого злочину, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та скоєння злочину у перше.

Обставин, що обтяжують покарання судом під час судового розгляду не встановлено.

Призначаючи покарання ОСОБА_6 , та встановлюючи ступінь його вини у вказаному злочині, суд дає оцінку не окремому вчинку обвинуваченого, а і його особистості, наскільки вона проявилася у злочинних діях, наскільки він має нахили до скоєння правопорушень. Відомості про поведінку обвинуваченого до скоєння злочину, його зв`язках та способі життя, дають можливість суду призначити покарання достатнє та необхідне для винної особи.

Даючи оцінку особистості обвинуваченого, суд виходить з того, що ОСОБА_6 є особою не суспільно небезпечною. Раніше не судимий. Відомостей про притягнення обвинуваченого до адміністративної відповідальності, під час судового розгляду прокурором не надано. У віці 10 років, ОСОБА_6 залишився без батька, який помер. Виховувався однією матір`ю, яка мешкає у селі Главані Одеської області. Фінансової можливості навчатись обвинувачений ніколи не мав і в даний час також не має. Намагається постійно працювати для задоволення своїх життєвих потреб, а також для допомоги матері. Таким чином бідність, відсутність можливості отримати належну освіту, а також відсутність повноцінної родини і як наслідок належного виховання, на думку суду привели обвинуваченого до скоєння вказаного злочину. Суд вважає, що особистість обвинуваченого не свідчить про його нахили до системного скоєння правопорушень.

Мета покарання це те, чого прагне держава, застосовуючи його, щодо особи, яка вчинила злочин. Покарання повинно володіти силою впливу та стримування, що полягає не у жорстокості, а у невідворотності та можливої швидкості.

Злочин вчинений обвинуваченим ОСОБА_6 є дійсно суспільно небезпечним, оскільки посягає на право власності особи. Однак, достатньо молодий вік обвинуваченого, його щира поведінка під час судового засідання, а також бажання виправити свою злочинну помилку, в тому числі шляхом відшкодування завданих збитків підприємству, на думку суду свідчать про можливість застосування до обвинуваченого покарання не пов`язаного з позбавленням волі. Тобто суд, враховуючи викладені обставини які пом`якшують покарання та відсутність обставин які обтяжують покарання, вважає, що необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження нових злочинів, повинно бути призначено покарання у вигляді штрафу.

Підстав для застосування додаткового покарання у вигляді позбавлення права обіймати певні посади чи займатись певною діяльністю на певний строк, суд вважає не має, оскільки обвинувачений будь-якої спеціальної освіти (середньої або вищої) для роботи пов`язаної з фінансово-господарськими обов`язками не має. Обмеження обвинуваченого у роботі торговим представником, на думку суду обмежить його у можливості отримати засоби для власного існування.

При вирішенні цивільного позову суд керується вимогами ст. ст. 128, 129 КПК України, ст. 11 ЦПК України і ст. 1166 ЦК України.
Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Судом встановлено, що шкода завдана майновим правам потерпілого юридичній особі Приватному виробничо-торгівельному підприємству «Мартель», у зв`язку з чим позов заявлений потерпілим цивільним позивачем виключно до ОСОБА_6 , як до особи, що заподіяла її.
Оскільки судом докази зібрані стороною обвинувачення не досліджувались в судовому засіданні на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, та враховуючи, що обвинувачений в повному обсязі визнав обвинувачення та цивільний позов заявлений потерпілим, суд вважає, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_6 в рамках кримінального провадження також доказана.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як по зверненню фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Документально потерпілим цивільним позивачем підтверджено заподіяння матеріальної шкоди на загальну суму 2931 гривня 26 копійок. Суд вважає за необхідне позов потерпілого цивільного позивача ПВТП «Мартель» про стягнення матеріальної шкоди задовольнити в повному обсязі, та стягнути з обвинуваченого на користь ПВТП «Мартель» 2931 гривні 26 копійок майнової шкоди.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 367, 368, 370, 371, 373, 374, 376 КПК України,

СУД, -
З А С У Д И В:
Визнати ОСОБА_6 , винним у скоєні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України та призначити йому покарання у вигляді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень, без позбавлення права обіймати певні посади чи займатись певною діяльністю.

Цивільний позов потерпілого юридичної особи Приватного виробничо-торгівельного підприємства «Мартель» задовольнити. Стягнути з ОСОБА_6 на користь Приватного виробничо-торгівельного підприємства «Мартель» 2931 (дві тисячі дев`ятсот тридцять одна) гривня 26 копійок матеріальної шкоди.
До набрання вироком суду законної сили будь-який запобіжний захід обвинуваченому не обирати.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на вирок суду, може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору та не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

С У Д Д Я: /підпис/
Копія вироку вірна.
Суддя: ОСОБА_1
Секретар: