В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2015 року м. Одеса
Малиновський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

за участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

потерпілої ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі кримінальне провадження за обвинуваченням: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Донецької області м. Горлівка, громадянина України, маючого середню спеціальну освіту, офіційно не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 , раніше судимого: 1)15.08.1988 року Петропавлівським р/с Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 140 КК України (1960 р.) до позбавлення волі на строк 3 роки, з застосуванням ст. 46-1 КК України (1960 р.) з відстрочкою 2 роки; 2)11.09.1990 року Петропавлівським р/с Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 206, ст. 43 КК України (1960 р.) остаточно до позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців; 3)06.02.1995 року Петропавловським р/с Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 206 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки; 4)25.08.1999 року Першотравенським м/с Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 206, ч. 2 ст. 140, ч. 1 ст. 101, ст. 42 КК України до позбавлення свободи на строк 6 років; 5)09.11.2005 року Першотравенським р/с Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 309 КК України до позбавлення волі на строк 2 роки, на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 2 роки; 6)14.12.2006 року Першотравенським м/с Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 296, ч. 3 ст. 186, ст. 70, 71 КК України, остаточно до позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць; 7)04.10.2010 року Петропавлівським р/с Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 389, ст. 70, 71 КК України остаточно до позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців; 8)04.07.2012 року Першотравенським м/с Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 186, ч. 4 ст. 70 КК України остаточно до позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців; 9)17.03.2015 року Індустріальним р/с м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 263 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 3 роки; у скоєні злочину передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
22 липня 2015 року приблизно о 17 годині 00 хвилин, ОСОБА_6 знаходячись біля будинку № 32 по вул. Ген. Цвєтаєва в м. Одесі, маючи умисел спрямований на заволодіння чужим майном, визначив об`єктом злочинного посягання майно, яке належить потерпілій ОСОБА_5 , підійшовши до останньої, штовхнув її у плече, в результаті чого потерпіла ОСОБА_5 різко вдарилась о стіну будинку та отримала пошкодження правого ліктю у вигляді подряпин. В цей час ОСОБА_6 продовжуючи свої злочинні дії, відкрито заволодів майном, що належить ОСОБА_5 , а саме: золотим ланцюжком, вагою 5 грам, вартістю 3500 гривень. Після скоєного злочину, ОСОБА_6 з місця скоєння злочину втік та заподіяв матеріальну шкоду потерпілій на вказану суму.

Обвинувачений ОСОБА_6 свою вину в інкримінованому йому злочині визнав повністю та показав, що 22.07.2015 року у другій половині дня він знаходився на одній з вулиць м. Одеси, у дуже сильному алкогольному сп`янінні, де побачив раніше незнайому йому жінку потерпілу ОСОБА_5 яка рухалась в попутному з ним напрямку. Наздогнавши її він попросив в неї телефон для здійснення виклику таксі. Потерпіла йому відмовила. Коли він стояв з нею поруч то зірвав ланцюжок з шиї потерпілої. В цей час потерпіла почала кричати та кликати на допомогу. Далі ОСОБА_6 втік з місця скоєння злочину. Через деякий час його затримали.

Окрім повного визнання своєї вини, винність обвинуваченого ОСОБА_6 в інкримінованому йому злочині повністю доказана і підтверджується зібраними в порядку ст. ст. 84-86, 91-93 КПК України доказами, дослідження яких відповідно до ст. 349 КПК України за згодою учасників судового розгляду судом визнано недоцільним щодо тих обставин, які ніким не оскаржуються і обмежено допитом обвинуваченого та дослідженням доказів обставин, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого та обтяжують чи пом`якшують покарання. При цьому судом з`ясовано правильність розуміння обвинуваченим обставин щодо недоцільності дослідження доказів, добровільність його позиції, та роз`яснено вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Потерпіла про дату, час та місце проведення судових засідань була сповіщена належним чином, в порядку ст. 135 КПК України, шляхом особистого повідомлення, однак з`явилась лише в підготовче судове засідання. Особисто надала заяву про проведення судового розгляду без її участі. Цивільний позов не заявляла і заявляти не буде. Визначення міри покарання залишила на розсуд суду.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 186 КК України, за кваліфікуючими ознаками: відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого.

При визначені виду та міри покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, його вік та соціальне положення, характер, мотиви та обставини вчиненого злочину, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставиною яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 є щире каяття.

Обставиною, що обтяжує покарання є рецидив злочинів.

Призначаючи покарання ОСОБА_6 , та встановлюючи ступінь його вини у вказаному злочині, суд дає оцінку не окремому вчинку обвинуваченого, а і його особистості, наскільки вона проявилася у злочинних діях, наскільки він має нахили до скоєння правопорушень. Відомості про поведінку обвинуваченого до скоєння злочину, його зв`язках та способі життя, дають можливість суду призначити покарання достатнє та необхідне для винної особи.

Даючи оцінку особистості обвинуваченого, суд виходить з того, що ОСОБА_6 є особою суспільно небезпечною. Раніше неодноразово судимий за скоєння умисних злочинів, в тому числі і проти власності. Має середню спеціальну освіту, однак за освітою не працював. Значну частину життя, а саме приблизно 20 років він знаходився в місцях позбавлення волі. Своєї сім`ї не створив. До скоєння останнього злочину ніде не працював.

Таким чином бідність, відсутність роботи та бажання її отримати, а також знаходження частини життя в місцях позбавлення волі, що на думку суду створили несприятливі вимоги для отримання належного виховання, привели обвинуваченого до скоєння нового злочину. Стрімке та досить необґрунтоване бажання обвинуваченого знову отримати відповідний строк покарання у найкоротший термін, без будь-якого судового розгляду, а також не бажання вести законний, морально та етично правильний спосіб життя, свідчать про його не бажання знаходитись в громадянському суспільстві. Тобто, суд вважає, що особистість обвинуваченого свідчить про його нахили до системного скоєння правопорушень.

Злочин вчинений обвинуваченим ОСОБА_6 є суспільно небезпечним, оскільки посягає на право власності особи. Враховуючи викладені обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, суд вважає, що необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження нових злочинів, повинно бути призначено покарання у межах, встановлених у санкції статі, зв`язане з позбавленням волі.

Підстав для застосування положень ст. ст. 69, 75 КК України, суд не находить, оскільки обвинувачений не має декілька обставини, які пом`якшують покарання. Окрім того, властивість злочину, обстановка за якою вчинено злочини та особа обвинуваченого, свідчать про необхідність призначення покарання у межах санкції статі пов`язане з тримання обвинуваченого в умовах ізоляції на певний термін до кримінально-виконавчої установи закритого типу. Метою покарання, за даним вироком, окрім кари, є перш за все виправлення обвинуваченого та необхідність запобігання вчиненню нового злочину не лише самим обвинуваченим, а й відвернути інших осіб від подібних злочинних дій.

Суд також враховує, що ОСОБА_6 скоїв новий злочин, знаходячись під іспитовим строком за вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровськ від 17.03.2015 року за ч. 1 ст. 263 КК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 367, 368, 370, 371, 373, 374, 376 КПК України,

СУД, -
З А С У Д И В:
Визнати ОСОБА_6 , винним у скоєні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

Відповідно до ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровськ від 17.03.2015 року та остаточно призначити ОСОБА_6 покарання за сукупністю вироків у вигляді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 1 (один) місяць.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили, залишити без змін, у вигляді тримання під вартою. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою припиняє свою дію, у випадку набрання вироком суду законної сили.

Початок строку відбуття покарання у вигляді позбавлення волі обвинуваченому ОСОБА_6 обчислювати з моменту законного затримання, тобто з 22.07.2015 року.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на вирок суду, може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору та не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

С У Д Д Я: /підпис/

Копія вироку вірна.
Суддя: ОСОБА_1
Секретар: