ПОСТАНОВА

іменем України

Справа №2120/7180/12

Пров. №1/668/70/13

11 грудня 2013 року Суворовський районний суд міста Херсона у складі:

головуючого судді: Корольчук Н.В.

при секретарі: Учускіній М.В.

за участю:

прокурора: Чепуріної А.С.

захисників: ОСОБА_1, ОСОБА_2

при розгляді у відкритому судовому засіданні в місті Херсоні кримінальної справи по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 368 КК України, ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 368 КК України, -

встановив:

За матеріалами справи ОСОБА_3 предявлено обвинувачення у одержанні ним, як суддею Миколаївського районного суду Миколаївської області, за сприяння ОСОБА_4 хабара у розмірі 3 250 доларів США за ухвалення рішень на користь позивача у цивільній справі за позовом громадянина ОСОБА_5 про повернення позичених коштів у сумі 160 000,00 грн. громадянином ОСОБА_6.

Такі дії ОСОБА_3 органом досудового слідства розцінено як одержання службовою особою, яка займає відповідальне становище, хабара у значному розмірі за виконання в інтересах того, хто дає хабара, дій з використанням наданої йому влади і кваліфіковано відповідно за ч. 3 ст. 368 КК України. Дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 368 КК України як пособництво ОСОБА_3 у вчиненні зазначених дій.

Також ОСОБА_3 інкримінується вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, за ознаками складання та видачі службовою особою завідомо неправдивого офіційного документу.

Під час судового розгляду справи підсудні вину у вчиненні інкримінованих їм злочинів не визнали.

На обговорення учасників судового розгляду судом поставлено питання про повернення цієї справи на додаткове розслідування через неповноту досудового слідства, яка не може бути усунута в судовому засіданні.

Прокурор заперечив проти повернення справи на додаткове розслідування.

Захисник ОСОБА_1 та підсудний ОСОБА_3 при вирішенні цього питання поклалися на розсуд суду.

Захисник ОСОБА_2 вважав за можливе постановити остаточне рішення у справі, давши оцінку зібраним органом досудового слідства доказам.

Підсудний ОСОБА_4 підтримав позицію захисника.

Заслухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що ця справа підлягає направленню на додаткове розслідування з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 327 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і постановляється лише за умови, коли в ході судового розгляду винність підсудного у вчиненні злочину доведена.

На думку суду, висновки органу досудового слідства щодо предявленого підсудним обвинувачення на даний час є передчасними, оскільки ґрунтуються на доказах, які досліджені неповно і однобічно, що не дає суду можливості дійти категоричного висновку про винність чи невинність ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованих їм діянь, та виключає можливість постановлення вироку, який би відповідав вимогам законності і обґрунтованості.

За змістом ст. 22 КПК України при проведенні досудового слідства прокурор, слідчий і особа, яка провадить дізнання, зобовязані вжити всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного і об'єктивного дослідження обставин справи, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдують підсудного, перевірка доводів підсудного на його захист є обовязковою.

Таке ж завдання стоїть і перед судом під час судового розгляду справи, про що зазначено у ч. 2 п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» від 29 червня 1990 року №5, із змінами, за змістом якої суд повинен дати аналіз усіх зібраних у справі доказів, тобто не тільки тих, що стверджують, а і тих, що спростовують обвинувачення.

Суд вважає, що органом досудового слідства зазначені вимоги закону належним чином не виконані, внаслідок чого залишилися незясованими обставини, які можуть мати значення для правильного вирішення справи, у звязку з чим суд вважає, що предявлене підсудним обвинувачення на даний час носить характер припущення.

За матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 ще на попередньому слідстві заперечували свою причетність до інкримінованих їм злочинних діянь. Зокрема, ОСОБА_3 заперечував як наявність будь яких домовленостей між ним та ОСОБА_4 чи ОСОБА_5 про отримання ним винагороди за прийняття рішень у зазначеній вище цивільній справі, так і факт отримання у звязку з цим будь яких грошей. ОСОБА_4 заперечував отримання грошей для ОСОБА_3 за вчинення таких дій, разом з цим показав, що гроші від ОСОБА_5 отримував, але на інші цілі.

Наведені обставини, з урахуванням того, що підсудним у разі доведення їх винності у вчиненні інкримінованих їм злочинів, загрожує досить суворе покарання, вимагали від органу досудового слідства здійснення максимально можливою мірою дій, спрямованих на перевірку таких показань підсудних з тим, щоб викладені у обвинувальному висновку дані неможливо було заперечувати.

Серед зібраних органом досудового слідства доказів, які покладені в основу обвинувачення, значний їх обєм становлять відомості, зазначені в протоколах, складених за результатами огляду аудіо та відеофайлів, отриманих під час оперативно - розшукових заходів.

З матеріалів справи видно, що на досудовому слідстві експертиза для підтвердження достовірності зафіксованих у такому порядку даних проведена не була.

В судовому засіданні підсудний ОСОБА_3 заявив, що зазначені протоколи не містять повного тексту розмов за його участю, зміст деяких зафіксованих в цих протоколах від його імені висловів не відповідає дійсності та поставив під сумнів те, що оригінали отриманих в процесі здійснення оперативно розшукової діяльності відеозвукозаписів в послідуючому не зазнавали змін.

З метою перевірки таких доводів в ході судового розгляду справи була призначена та проведена відповідна експертиза відеозвукозаписів, зафіксованих на носіях, що містяться в матеріалах справи (т. 5, а.с. 9-18). За результатами цього експертного дослідження встановлено, що надані на дослідження обєкти є копіями, встановити, чи зазнавали оригінали відеозвукозаписів будь яких змін, не виявилося можливим.

Відповідно до вимог Інструкції про призначення та проведення судових експертних та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.98 року №53/5 (у редакції від 26.12.2012 року №1950/5), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02.01.2013 року за №1/22533, з метою отримання необхідних матеріалів для всебічного та повного дослідження обставин справи, судом в порядку ст. 315-1 КПК України 1960 року слідчому, який проводив досудове розслідування цієї справи, було доручено встановити місцезнаходження та направити на адресу суду оригінали отриманих під час оперативно розшукових заходів у цій справі відеозвукозаписів та технічні засоби, що були задіяні при їх фіксації (т. 5, а.с. 33).

Не дивлячись на нагадування про необхідність виконання судового доручення, на даний час воно залишається не виконаним, матеріали, про необхідність надання яких було поставлено питання у цьому дорученні, суду не надано.

Такі обставини позбавляють суд можливості виконати вимоги закону щодо всебічного, повного і об'єктивного дослідження обставин справи та постановлення остаточного рішення, яке б відповідало вимогам законності та обґрунтованості.

Таким чином, суд вважає, що під час досудового слідства у цій справі всупереч вимогам статей 22, 64 КПК України 1960 року були поверхнево досліджені обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи. Неповнота досудового слідства, з урахуванням особливостей судового розгляду, не може бути усунута в судовому засіданні.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку про необхідність направлення цієї справи на додаткове розслідування, під час якого необхідно вирішити зазначені вище питання, повно та обєктивно дослідити обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам в їх сукупності і, залежно від цього, вирішити питання про наявність чи відсутність у діях ОСОБА_4 та ОСОБА_3 складу інкримінованих їм злочинів.

Керуючись ст. 281 КПК України 1960 року, розясненнями, що містяться в постанові ПВСУ «Про практику застосування судами України законодавства, що регулює повернення кримінальних справ на додаткове розслідування» №2 від 11.02.2005 року, постанові ПВСУ «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» №5 від 29.06.90 року, із змінами, -

постановив:

Кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 368 КК України, ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 368 КК України, направити заступнику Генерального прокурора Україна для проведення додаткового розслідування.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_3 залишити без змін підписка про невиїзд.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 залишити без змін застава.

На постанову протягом семи діб з дня її винесення сторони можуть подати апеляції до апеляційного суду Херсонської області через Суворовський районний суд м. Херсона.

Головуючий:(підпис)

З оригіналом згідно:

Суддя: Н.В. Корольчук