АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/125/16 Справа № 711/337/15-к Категорія: ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 125 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 лютого 2016 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_4 ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6 , ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

потерпілої ОСОБА_9

захисника ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_11 на вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19 листопада 2015 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Капустино Шполянського району Черкаської області, громадянина України, не працює, не одруженого, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , має на утриманні малолітню доньку ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125 та ч. 2 ст. 125 КК України, й призначено йому покарання:

- за ч. 1 ст. 125 КК України - у виді 150 годин громадських робіт;

- за ч. 2 ст. 125 КК України - у виді 1 року обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено до відбуття 1 рік обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку в 1 рік не вчинить нового злочину. На підставі п. п. 2-4 ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_8 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти цю інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання та періодично з`являтися до вказаної інспекції для реєстрації.

Цивільний позов ОСОБА_13 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь цивільного позивача ОСОБА_13 60 (шістдесят) гривень 00 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь позивача ОСОБА_13 1 000 (одну тисячу) гривень 00 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Запобіжний захід ОСОБА_8 до вступу вироку в законну силу залишено попередній - особисте зобов`язання, який підлягає скасуванню по набранню вироком законної сили; вирішена доля речових доказів,

в с т а н о в и л а :
Згідно з вироком суду ОСОБА_8 визнаний винним у тому, що він 12 листопада 2014 року близько 19 год. 30 хв. за місцем спільного проживання за адресою АДРЕСА_1 , в ході конфлікту, що виник на ґрунті особистих неприязних відносин, умисно завдав своїй співмешканці ОСОБА_14 , 1972 р. н., тілесні ушкодження за наступних обставин.

У вказаному місці та у вказаний час ОСОБА_8 умисно вкусив ОСОБА_14 за верхню та нижню губу, та умисно завдав останній один удар невстановленим під час досудового розслідування предметом в область голови ззаду, від чого потерпіла втратила свідомість. В той час, коли ОСОБА_14 знаходилась в положенні лежачи на підлозі обличчям догори, ОСОБА_8 сів на неї зверху та умисно завдав їй трьох ударів кулаком руки під підборіддя, в область нижньої щелепи з лівої та правої сторони. В той час, коли потерпіла знаходилась в положенні сидячи під стіною, ОСОБА_8 завдав їй одного удару ногою в область лівого плеча.

Своїми умисними діями ОСОБА_8 спричинив потерпілій ОСОБА_14 тілесні ушкодження у вигляді травми голови зі струсом головного мозку, забоїв з саднами та набряками верхньої та нижньої губи, забою з крововиливом м`яких тканин підборіддя, які згідно з висновком судово-медичної експертизи № 2592 від 17.12.2014 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Він же, 29 листопада 2014 року близько 18 год. 00 хв. за місцем спільного проживанню за адресою АДРЕСА_1 , в ході конфлікту, що виник на ґрунті особистих неприязних відносин, умисно завдав своїй співмешканці ОСОБА_14 , 1972 р.н., тілесні ушкодження за наступних обставин. У вказаному місці та у вказаний час ОСОБА_8 завдав ОСОБА_14 один удар невстановленим під час досудового розслідування предметом в область голови ззаду, від чого потерпіла втратила свідомість та впала на підлогу. Після того, як потерпіла прийшла до свідомості та встала з підлоги, ОСОБА_8 завдав їй декілька ударів кулаком руки в область лівої виличної ділянки, верхньої губи, в область лівої навколоочної ділянки, в область лівого та правого плеча, лівого та правого передпліччя.

Своїми умисними діями ОСОБА_8 спричинив потерпілій ОСОБА_14 тілесні ушкодження у вигляді забоїв з набряками, крововиливами лівої навколоочної та виличної ділянок, лівого передпліччя та правого плеча, забою з крововиливом, набряком та садном верхньої губи, які згідно з висновком судово-медичної експертизи № 2591 від 17.12.2014 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Не погодившись з вироком захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_11 подав апеляційну скаргу з доповненнями, у якій просить скасувати вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19.11.2015 року, у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону. Просить призначити новий розгляд справи у суді першої інстанції в іншому складі суду.

Також захисник просить під час апеляційного розгляду дослідити докази у справі: фотографії з місця події; аудіо диски з записами судових засідань, а саме диск запису судового засідання від 02.04.2015 р., час запису - 08-07 хв.; диск запису судового засідання від 05.06.2015 р., час запису 17-48 хв.; диск запису судового засідання від 05.06.2015 р., час запису 48-01 хв.; диск запису судового засідання від 02.07.2015 р., час запису 01-09 хв.; диск запису судового засідання від 26.10.2015 р., час запису 05-52 хв.; протокол проведення слідчого експерименту від 13.12.2014 р.

Свої вимоги захисник мотивує тим, що вирок суду не відповідає вимогам ст. 370 КПК України, якими визначено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому апелянт зазначає, що неповнота судового розгляду полягає в тому, що суд першої інстанції не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки.

Так, обвинувачений ОСОБА_8 вказував у своїх показаннях про те, що потерпіла страждає одним з різновидів епілепсії, в результаті чого часто падала та отримувала різноманітні травми. Зокрема, в 2001 році від падіння травмувала колінний суглоб, в 2006 році внаслідок падіння зламала руку, в 2009 році з аналогічної причини травмувала коліно, в 2014 році внаслідок падіння отримала повторний перелом руки. Вказані факти, стверджує апелянт, не були судом належним чином досліджені та перевірені; медична картка потерпілої визнана неналежним доказом, хоча в разі підтвердження вказаного факту та за умови проведення відповідної судово-медичної експертизи міг бути встановлений безпосередній зв`язок хвороби потерпілої із травмами, які вона систематично отримує.

Також зазначає, що судом не було допитано належним чином єдиного безпосереднього очевидця подій - дочку обвинуваченого ОСОБА_12 , яка була присутня при подіях, що стались 12.11.2014 та 29.11.2014. Зокрема, судом першої інстанції порушена процедура, передбачена ст. 354 КПК України, а саме: не залучено до допиту малолітнього свідка психолога, який би міг посприяти покращенню психологічного стану дитини та надання нею показань в повному обсязі. Таким чином, стверджує апелянт, суд не вжив заходів для повного, об`єктивного, всебічного з`ясування обставин кримінального провадження.

Крім того, в апеляційній скарзі захисник посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. За наявності суперечливих непрямих доказів, які в сукупності мають істотне значення для ухвалення вірного висновку суду щодо фактичних обставин справи, суд без належного мотивування бере до уваги одні докази та відкидає інші. Зокрема, суд без належного мотивування, невідповідності та суперечливості з іншими фактичними обставинами справи, не взяв до увагу показання обвинуваченого ОСОБА_8 та критично поставився до показань інших свідків, зокрема ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , які одноголосно стверджують про зловживання спиртними напоями потерпілою, ведення нею аморального способу життя, часті падіння внаслідок алкогольного сп`яніння. При цьому, суд поклав в основу вироку показання тих свідків, які не були безпосередніми очевидцями причин виникнення тілесних ушкоджень у потерпілої, а приїхали на місце події через деякий час, побачивши потерпілу вперше. Така позиція суду призвела до невідповідності вироку суду фактичним обставинам справи.

Крім того, апелянт посилається на пояснення свідка ОСОБА_19 та стверджує, що про існування останнього дізнались лише на початку грудня 2015 р., тоді коли він заходив до будинку обвинуваченого та полагодив електричну мережу. Зазначає, що свідок вказує про те, що на початку листопада 2014 року він в пошуках житла для найму ввечері бачив у вікні будинку жінку, як з`ясувалось потім це була ОСОБА_14 , яка постійно спотикалась і падала. Судячи з усього вона знаходилась у стані алкогольного сп`яніння. За час поки ОСОБА_19 за нею спостерігав вона падала багато разів, перечіпаючись, в тому числі, об поріг кімнати; падаючи, билась головою об одвірок дверей, намагалась піднятись. Піднявшись та зробивши декілька кроків, жінка кожен раз перечіпалась знову та падала, зачіпаючи меблі та різноманітні побутові предмети, які знаходились в кімнаті, вдарялась об них обличчям, плечима, потилицею, коли падала спиною назад. За таких обставин, апелянт вважає, що тілесні ушкодження, описані в акті експертизи, потерпіла могла отримати за обставин вказаних свідком ОСОБА_19 у своїх показаннях. Просить допитати цього свідка у судовому засіданні.

Також зазначає, що суд не звернув уваги на те, що показання потерпілої жодним чином не співвідносяться з показаннями свідків у справі, є нелогічними та суперечливими.

Вказує, що по епізоду завдання тілесних ушкоджень 29.11.2014 потерпіла в суді показала, що обвинувачений притис її до стіни та завдав удару ззаду, що в принципі не є можливим з точки зору фізики та біомеханіки, адже позаду потерпілої знаходилась стіна. Потерпіла вказує також про завдання їй тілесних ушкоджень в область губи, навколо очної ділянки, плеча, хоча показання інших свідків містять інформацію про удари вказаними частинами тіла об поверхню підлоги, побутові предмети.

Також, зазначає апелянт, за вищевказаних обставин обвинувачений міг завдати певні тілесні ушкодження потерпілій в той час, коли намагався привести її до тями, проте ці тілесні ушкодження були завдані за відсутності умислу, в зв`язку з крайньою необхідністю, а тому кваліфікувати такі дії за ст. 125 КК України неможливо, адже в діях ОСОБА_8 відсутній склад вказаного кримінального правопорушення, а саме його суб`єктивна сторона.

При цьому апелянт вказує на істотне порушення вимог процесуального закону, яке полягає, на його думку, в частині визнання належним доказом протоколу проведення слідчого експерименту від 13.12.2014 р. В порушення вимог ч. 1 ст. 240 КПК України слідчий експеримент за участю потерпілої проводився 13.12.2014 р. в кабінеті слідчого, що унеможливлює повноцінне відтворення обстановки та обставин подій, що стались 12.11.2014 р. та 29.11.2014 р., оскільки розташування речей та предметів в кабінеті слідчого жодним чином не відтворює обстановку, за якої сталися вказані події. Тому протокол проведення слідчого експерименту не є допустимим доказом при розгляді справи.

Разом з тим апелянт зазначає, що жодного слідчого експерименту за участю обвинуваченого не проводилось, що свідчить про неповноту та однобічність досудового розслідування.

Також в порушення п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України в мотивувальній частині вироку суд не вказав форму вини обвинуваченого; спосіб, в який були заподіяні тілесні ушкодження потерпілій; механізм їх утворення, локалізацію і опис, тобто суд не навів повністю формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним.

Згідно п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» від 01.11.1996 року № 9, визнання особи винуватою у вчиненні злочину може мати місце лише за умови доведеності її вини.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику постановлення судами вироків (постанов) при розгляді кримінальних справ в апеляційному порядку», якщо суд першої інстанції визначив обсяг досліджених ним доказів із порушенням вимог зазначеної статті, апеляційний суд не вправі постановити свій вирок, а повинен за наявності до того підстав скасувати вирок суду першої інстанції у зв`язку з істотним порушенням кримінально-процесуального закону та направити справу до цього суду на новий судовий розгляд.

У судовому засіданні захисник та обвинувачений подану апеляційну скаргу з доповненнями підтримали з мотивів, які в ній указані. При цьому вони відкликали своє клопотання про дослідження певних доказів в суді апеляційної інстанції й просили не робити цього, з огляду на зміст прохальної частини скарги.

Прокурор та потерпіла заперечили проти апеляції, просили її відхилити, залишивши вирок суду без змін.

Заслухавши доповідача, прокурора, обвинуваченого, потерпілу, захисника, вивчивши матеріали кримінального провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (чинна для України з 17 липня 1997 року), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Кожен обвинувачений має право допитувати свідків зі сторони обвинувачення.

Колегія суддів, всебічно дослідивши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, вбачає, що за умови наявності значної кількості доказів, які можуть як підтверджувати, так і спростовувати висунуте особі обвинувачення, у кримінальному провадженні залишився недопитаним свідок зі сторони обвинувачення єдиний можливий безпосередній очевидець подій, які мали місце щодо обох інкримінованих обвинуваченому епізодів, це донька обвинуваченого і потерпілої ОСОБА_20 .

Розпочавши допит цього свідка, суд не зміг його завершити; сторони не змогли поставити свідку наявні запитання, оскільки дитина, не витримавши стресу, розплакалася у судовому засіданні.

Колегія суддів вбачає правильною позицію суду першої інстанції в тому аспекті, що в цей день суд визнав недоцільним проводити допит неповнолітнього свідка, зважаючи на психологічний стан дитини. Однак, колегія суддів не може визнати виправданою позицію суду першої інстанції щодо недоцільності допиту цього свідка взагалі. Покази цього свідка можуть мати важливе значення для оцінки всієї сукупності досліджених судом доказів.

Відтак, на думку колегії суддів, не можна визнати обґрунтованим фактичну відсутність у сторони захисту змоги допитати вказаного свідка, про що вказує у апеляційній скарзі захисник. В цьому аспекті колегія суддів також вбачає слушними доводи захисника про те, що, зважаючи на вразливий психологічний стан дитини, цілком доцільно було б допитувати цього свідка у присутності не лише педагога, але й кваліфікованого психолога.

Колегія суддів позбавлена можливості самостійно усунути вказане порушення шляхом допиту цього свідка в суді апеляційної інстанції, оскільки клопотань про допит цього свідка в суді апеляційної інстанції заявлено не було, що унеможливлює його допит згідно з положеннями ч. 3 ст. 404 КПК України.

Разом з тим, колегія суддів не може визнати обґрунтованим вирок суду, який ґрунтується на доказах, що досліджені не в повному обсязі. Тому, виходячи з комплексного аналізу положень ст. ст. 404, 407, 412, 415 КПК України, колегія суддів вбачає необхідним задовольнити апеляційну скаргу захисника й, скасувавши вирок, призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Колегія суддів вбачає, що указане вище порушення вимог кримінального процесуального закону є таким, що перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Крім цього, колегія суддів вбачає такими, що заслуговують на увагу, доводи апеляційної скарги захисника в контексті його тверджень щодо однобічності судового розгляду кримінального провадження. Зокрема, з матеріалів кримінального провадження слідує, що, незважаючи на твердження обвинуваченого і окремих свідків про те, що потерпіла отримала ушкодження у будинку, падаючи й ударяючись об різні предмети, суд не визнав доцільним проведення слідчих експериментів на місці події за участю обвинуваченого з подальшим призначенням за їх результатами відповідних судово-медичних експертиз, про що письмово клопотав обвинувачений, хоча процесуальний закон згідно з ч. 3-5 ст. 333 КПК України дає для цього відповідні можливості.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 412 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_11 задовольнити.

Вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19 листопада 2015 року щодо ОСОБА_8 скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Запобіжний захід ОСОБА_8 залишити у виді особистого зобов`язання.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий :

Судді :