Провадження № 760/19/15
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2015 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

при секретарях судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі:

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8

цивільного позивача ОСОБА_9

захисника ОСОБА_10

підсудного ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання захисника ОСОБА_10 про звільнення від кримінальної відповідальності та закриття кримінальної справи відносно ОСОБА_11 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.119 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
Під час судового розгляду кримінальної справи відносно ОСОБА_11 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.119 КК Українийого захисник ОСОБА_10 звернувся до суду із письмовим клопотанням, в якому просить звільнити підсудного ОСОБА_11 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 119 КК України в зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальну справу закрити.

Своє клопотання захисник мотивував тим, що оскільки прокурор змінив обвинувачення в суді із ч. 1 ст. 115 КК України на ч.1 ст. 119 КК України, а злочин, передбачений ч. 1 ст. 119 КК України є злочином середньої тяжкості, підсудний підлягає звільненню від кримінальної відповідальності, а справа закриттю, оскільки дії, вчинення яких інкримінується підсудному ОСОБА_11 відбувались 17 лютого 2007 року, тобто з того часу минуло більше п`яти років.

Крім того, в клопотанні зазначив, навівши відповідні мотиви та обґрунтування, що в діях підсудного відсутній склад злочину, передбачений ч. 1 ст.115 КК України,

Підсудний ОСОБА_11 в судовому засіданні клопотання захисника підтримав та надав суду письмову згоду на звільнення його від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 119 КК України в зв`язку із закінченням строків давності та на закриття кримінальної справи відносно нього.

Прокурор проти звільнення від кримінальної відповідальності та закриття кримінальної справи за закінченням строків давності заперечувала, вказавши, що оскільки потерпіла підтримує обвинувачення за ч. 1 ст. 115 КК України, справа фактично слухається за цією нормою, а тому звільнення від кримінальної відповідальності за закінченням строків давності та закриття справи є неможливим. Також зазначила, що надати оцінку доказам для вирішення питання винуватості суд вправі тільки в нарадчій кімнаті під час винесення вироку.

Потерпіла також заперечувала проти задоволення клопотання. Знов підтримала обвинувачення за ч. 1 ст. 115 КК України та надала суду свої відповідні письмові обґрунтування.

Вислухавши зміст заявленого клопотання, думки прокурора, потерпілої, підсудного та дослідивши матеріали кримінальної справи, суд прийшов до таких висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 277 КПК України (1960 р.), прийшовши до переконання, що пред`явлене особі обвинувачення потрібно змінити, прокурор виносить постанову, в якій формулює нове обвинувачення та викладає мотиви прийнятого рішення.

Відповідно до ч. 5 ст. 277 КПК України (1960 р.), якщо потерпілий та його представник відмовились підтримувати обвинувачення у раніше пред`явленому обсязі, а також у всіх інших випадках, суд роз`яснює підсудному, що той буде захищатись в судовому засіданні від нового обвинувачення.
Таким чином, виходячи із змісту зазначеної норми кримінально-процесуального Закону, за яким здійснюється розгляд кримінальної справи, підсудний на даний час захищається від нового обвинувачення, пред`явленого державним обвинувачем від імені держави за ч. 1 ст. 119 КК України, а не за ч. 1 ст. 115 КК України, як стверджує прокурор.

Суд погоджується із думкою про те, що потерпіла має право підтримувати обвинувачення за ч. 1 ст. 115 КК України, однак оскільки дана справа не є справою приватного обвинувачення, то вона розглядається саме за обвинуваченням, що пред`явлене державним обвинувачем, а саме: за ч. 1 ст. 119 КК України, хоча і при підтримці попереднього обвинувачення потерпілою за ч. 1 ст. 115 КК України, що має бути враховано під час розгляду даного клопотання.

Крім того, суд не погоджується з думкою прокурора про неможливість надання оцінки доказам для вирішення питання винуватості підсудності ОСОБА_11 . Необхідність дослідження доказів винності особи під час винесення постанови про закриття справи прямо передбачена п. 14 Постанови Пленуму ВСУ "Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності" від 23.12.2005 № 12, згідно якої постанова (ухвала) судді (суду), винесена у порядку, передбаченому статтями 248, 282 КПК, має бути вмотивованою. Зокрема, поряд із доказами винності особи в учиненні злочину в цій постанові слід зазначити умови та підстави, з урахуванням яких суд вирішив звільнити особу від кримінальної відповідальності.

Під час дослідження в судовому засіданні письмових доказів, показань свідків, потерпілої та підсудного, суд встановив, що 17.02.2007р., у денний час, ОСОБА_12 разом зі своєю дружиною та знайомими відмічав свято Маслениці в парку «Відрадний», розташованому на території Солом`янського району м. Києва.

Цього ж дня, близько 18.00 години, ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 на автомобілі ВАЗ-2107 під керуванням останнього після святкування поїхали по домівках. Під час руху ОСОБА_15 помітив, що за ними їде автомобіль, який подає сигнали дальнім світлом фар, тобто просить зупинитись.

Виконуючи прохання водія автомобіля, що їхав за ним, ОСОБА_15 зупинив свій автомобіль біля узбіччя дороги. Із автомобіля марки «БМВ» вийшло два чоловіки, які підбігли з двох сторін до його автомобіля та почали витягувати його та ОСОБА_16 з салону. Одним з них був ОСОБА_11 , який висловлюючись брутальною лайкою та застосовуючи фізичну силу до ОСОБА_12 намагався витягнути його з автомобіля.

Почувши брутальну лайку на адресу ОСОБА_15 та ОСОБА_12 , з автомобіля ВАЗ-2107 вийшли ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які разом з ОСОБА_15 та ОСОБА_12 намагались з`ясувати причину їх зупинки.

В цей час, 17.02.2007, близько 18 годин 30 хвилин, між ОСОБА_12 та ОСОБА_11 біля будинку №1 по проспекту Комарова в м. Києві на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків виникла сварка, яка перейшла в бійку, під час якої ОСОБА_11 без умислу на спричинення потерпілому смерті, не усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та не передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків таких дій, хоча повинен був і міг їх передбачити (злочинна недбалість), наніс удар кулаком руки по голові та удар головою в лобну частину голови ОСОБА_12 , після чого останній впав на землю та втратив свідомість. Від отриманих даних тілесних ушкоджень ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер в лікарні.

Відповідно до висновку експертизи причиною смерті ОСОБА_12 слід вважати описану вище травму голови у вигляді переломів кісток склепіння і основи черепа, крововиливами під оболонки, в речовину і шлуночки головного мозку, що ускладнилась набряком і набуханням головного мозку.

Підсудний в судовому засіданні своєї вини у злочині, інкримінованому йому за ч.1 ст. 119 КК України не визнав, суду повідомив, що 17.02.2007 року з товаришами збирався на концерт в парку НАУ. Домовилися зустрітися білі 18.00. Поки чекали інших товаришів в автомобілі "БМВ" з парку виїхав "Жигулі", вдарив у крило "БМВ" та поїхав далі. Він з товаришами почали переслідувати даний автомобіль, який зупинився біля макету літака біля корпусу НАУ. З автомобіля вийшли ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та інші пасажири. Всі вони були нетверезі та почали погрожувати. ОСОБА_19 погрожувала йому вбивством, також була нетвереза. Рогожин почав вести себе агресивно, а ОСОБА_19 його підбурювала. Рогожин підійшов до ОСОБА_20 , той вирвався. Після того, зразу вхопив ОСОБА_21 та вдарив по ногах.

Підсудний обійшов автомобіль і став біля правого переднього крила "БМВ". Через 1-2 хв. до нього підійшов ОСОБА_18 , зняв шапку та кинув її на капот "Жигулів". Висловив погрозу, що зараз йому покаже, притягнув до себе та вдарив головою в лоба. ОСОБА_22 відійшов назад, а ОСОБА_18 послизнувся і впав. Після цього до ОСОБА_22 підійшов ОСОБА_23 , який також вдарив його пару раз по ногах.

Під час допиту підсудний зазначив, що припускає, що міг відштовхнути ОСОБА_18 . Не заперечуючи цього факту вказав, що міг так зробити, але не навмисно. Вказав, що пришвидшення падіння тіла, про яке зазначено в акті експертизи, могло бути від поштовху, що можливо був ним вчинений.

Потерпіла на момент розгляду клопотання відмовилася давати показання.

Разом з тим, вина підсудного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України підтверджується також показами свідків:

Свідок ОСОБА_24 зазначив, що повністю підтримує показання, які давав на досудовому слідстві, однак подробиць інциденту не пам`ятає. Зазначив, що він з друзями зупинилися біля макету літака біля корпусів НАУ. Там хтось когось бив. Приїхала міліція. Забрали людину, яка була без свідомості та лежала без руху. Вказав, що можливо підсудний бив потерпілого.

Свідок ОСОБА_25 вказав, що 17 лютого 2007 р. він домовився з друзями піти на концерт гурту "Агати Крісті", котрий відбувався в будинку культури НАУ. Разом із ОСОБА_26 та ОСОБА_27 вони під`їхали на автомобілі "Форд" до обумовленого місця зустрічі, однак там нікого не було. Після цього ОСОБА_26 зателефонував Базику, а той його повідомив, що вони біля макету літака біля НАУ, сказав, щоб вони під`їхали до них. Під`їхавши туди побачив, як якийсь чоловік підійшов до ОСОБА_22 і, взявши його за руки, вдарив головою в голову. Після даного удару ОСОБА_22 відступив назад і присів, а той чоловік підслизнувся і впав. Вказав, що пасажири автомобіля "ВАЗ" були в нетверезому стані та вели себе неадекватно. Зазначив також, що не знає чому потерпілий пішов розбиратись з ОСОБА_22 , якщо автомобілем керувала інша особа, можливо тому що він був п`яний і йому було все одно кого бити чи з ким розбиратись.

Свідок ОСОБА_28 зазначив, що 17 лютого 2007р. вони з друзями зібрались поїхати на концерт гурту "Агата Крісті", який проходив в актовій залі Національного Авіаційного університету. Їхали вони на двох автомобілях, друзі виїхали трохи раніше ніж вони, а тому всі домовились зустрітись біля парку НАУ. Під`їхавши до місця зустрічі, побачили, що друзів там не було, хтось з хлопців подзвонив їм та запитав, де вони знаходяться, на що їм повідомили, щоб вони під`їжджали до макету літака біля НАУ, тому що в них трапилось ДТП. Коли вони під`їхали до макету літака та припаркувались на тротуарі, трохи нижче стояв автомобіль «BMW» і ще трохи нижче стояли " ОСОБА_29 ".

Свідок бачив, як стоїть ОСОБА_30 до нього підходить якийсь чоловік, знімає шапку бере його за комір і б`є головою в обличчя. Після цього цей чоловік впав на дорогу, а ОСОБА_22 присів, буквально через декілька секунд, якийсь чоловік підбіг до ОСОБА_22 та почав його бити ногами в живіт. ОСОБА_31 відійшов, а свідок побачив в нього на обличчі кров.

Свідок ОСОБА_32 вказав, що зимою 2007 р. вони з друзями зібрались на концерт гурту "Агата Крісті". Хлопці, ОСОБА_33 та ОСОБА_34 , забрали його з роботи, їхали вони троє в машині марки "Форд Скорпіо". Повинні були зустрітись біля Національного авіаційного університету. Під`їжджаючи до макету літака, хтось з хлопців вигукнув: «Ооо, це що ОСОБА_22 там?!», виглянувши свідок помітив, що ОСОБА_31 відходить назад до літака, на землі лежав чоловік, біля нього присіла якась жінка, а в ОСОБА_22 був розбитий лоб. Як впав цей чоловік свідок не бачив.

Свідок ОСОБА_35 суду показав, що 17 лютого 2007 р. він за кермом автомобіля "БМВ" чекав друзів. В цей момент помітив автомобіль "ВАЗ-2107", який зачепив його автомобіль, зупинився, потім поїхав. Тоді він рушив за ним, почав йому подавати світлові та звукові сигнали, щоб той зупинився і біля муляжу літака, дане авто зупинилось. В цей же момент з «ВАЗ-2107» вийшов водій та пасажири даного автомобіля, їх було приблизно семеро. Свідок сказав водію, що він скоїв ДТП, на що йому була дана відповідь, що він "скрився" з місця ДТП і йому взагалі все одно. Все це було сказано нецензурною мовою та він відчув запах алкоголю від водія «ВАЗ-2107». Всі вони вели себе агресивно, а один з них був найагресивніший, як потім стало відомо, це був потерпілий. Почав хапати свідка за руки, "пинати" ногами. Після того як свідок вирвався та пішов до задньої частини свого авто, ОСОБА_36 та ОСОБА_37 стояли з правої сторони попереду його авто. Потерпілий кинувся на його брата, захватив його за рукав, але той також вирвався. В цей момент ОСОБА_38 відбіг, а потерпілий скинув шапку, схопив ОСОБА_22 за руки, сказав щось таке : «Я вас зараз навчу, як себе малолєтки вести» та наніс удар головою в район обличчя. В результаті чого ОСОБА_31 пошатнувся, а потерпілий підсковзнувся та залишився лежати. До ОСОБА_22 підбігли жінка та чоловік з компанії потерпілого, чоловік почав штовхати ОСОБА_22 , а жінка кричати : «Що ви зробили?».

Оголошеними показами потерпілої ОСОБА_13 з яких вбачається що 17.02.2007 р. ОСОБА_17 підвіз її з чоловіком у парк "Відрадний", де вони заходилися з 15:00 до 18:00 год. На місці відпочинку її чоловік вжив невелику кількість спиртного. ОСОБА_17 запропонував підвезти їх додому. З ними разом також був ОСОБА_23 . Коли вони виїхали з воріт парку, машина хиталася, була погана дорога, і вони зачепили якусь машину при виїзді. Згодом ОСОБА_17 зупинився. ОСОБА_22 відкрив двері ВАЗ-2107і почав витягувати її чоловіка. Він кричав і лаявся. Потім завдав йому один удар головою, після чого бив правою рукою. Чоловік втратив свідомість від першого удару. У неї було враження, що її чоловік був вже під час падіння без свідомості, він падав назад, швидко падав, а не підсковзнувся, так як він би намагався підставити руки, далі вона почула якийсь хрип. Потім вона відкрила дверцята, і викинула всі речі які тримала, викинула стіл, бо не могла вийти так як речі заважали. Її чоловіка намагалися віднести до автомобіля. Вони поклали його на заднє сидіння. Потім викликали швидку, але 21.02.2007 р. чоловік помер. (Т.1, а.с.185-189);

Оголошеними під час судового засідання показами свідка ОСОБА_15 , який показав, що 17.02.2007 року він святкував Масляну у парку та був трохи напідпитку. Він поїхав звідти на автомобілі ВАЗ, разом з ОСОБА_12 , ОСОБА_39 та ОСОБА_13 . Коли вони виїжджали з парку, він ніяких сторонніх машин не бачив. Виїхавши на дорогу він поїхав по правому ряду в напрямку Індустріального мосту в м. Києві. По ходу руху автомобіля ніяких ударів не відчував. Під час руху автомобіля побачив, що ззаду якийсь автомобіль подає знаки дальнім світлом фар. На даний сигнал свідок зупинив свій автомобіль біля узбіччя дороги. Із автомобіля «БМВ» вийшло два чоловіки, які підбігли з двох сторін до його автомобіля та почали витягувати його та ОСОБА_16 з салону. Коли вони вийшли з салону та стали поміж автомобілів, свідок помітив, що один з молодиків брутально ображає ОСОБА_18 , але той вів себе спокійно. Після чого свідок відволікся на автомобіль "БМВ". Коли повернувся побачив, що ОСОБА_40 лежить на спині, головою до проїжджої частини. Молодий хлопець стояв поруч і в нього на лобі було ушкодження. Свідок зрозумів, що цей хлопець вдарив головою ОСОБА_41 (Т.1, а.с.221-226);

Оголошеними під час судового засідання показами свідка ОСОБА_42 , в яких він зазначив, що 17.02.2007 року батьківський комітет футбольного клубу, де тренувався його брат святкував Масляну.

В цей день біля 18.00 він йшов до клубу «Авіатор», однак по дорозі йому зателефонував батько, в цей час він перебував біля одного з корпусів НАУ. Одночасно він почув лайку в телефоні та на вулиці, і коли озирнувся побачив автомобіль батька марки «ВАЗ-2107». Зрозумівши, що щось не так, він підбіг до автомобіля, де побачив наглядно знайомого ОСОБА_18 , якого тримав за комір куртки молодик. Рогожин не чинив ніякого опору молодику. В цей час молодик, тримаючи ОСОБА_18 за комір, цілеспрямовано наніс останньому удар своєю головою в ділянку обличчя. Після того свідок відволікся, але почув удар начебто кулаком в обличчя. Коли свідок повернувся, то побачив ОСОБА_43 , який лежав на асфальті, а біля нього стояв молодик. З голови ОСОБА_18 текла кров (Т.1, а.с. 240-243).

Оголошеними під час судового засідання показами свідка ОСОБА_44 , в яких свідок показав, що 17.02.2007 р. він в разом з дружиною, своїм братом ОСОБА_45 та ОСОБА_11 чекали в автомобілі БМВ поблизу НАУ своїх знайомих. Раптово з правого боку автомобіля вони відчули удар від зіткнення з авто ВАЗ 2107. Через кілька метрів вказаний транспортний засіб зупинився. Звідти вийшов водій в стані алкогольного сп`яніння, а потім ще кілька осіб. Потерпілий підійшов до ОСОБА_46 схопив чи за плечі, чи за руку, однак той вирвався. Після чого ОСОБА_18 зняв з себе шапку, кинув її на багажник "ВАЗ". Після цього потерпілий підійшов до ОСОБА_11 і вдарив його головою, підсковзнувся і впав на лід. При цьому розбив голову Базику та собі (Т. 1, а.с. 74-80).

Вина ОСОБА_11 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України підтверджується також письмовими доказами, що наявні в матеріалах справи, зокрема:

- даними протоколу огляду місця події від 18.02.2007 року, де вбачається, що була оглянута ділянка місцевості розташована на узбіччі проїжджої частини, поблизу будинку № 1 по проспекту Комарова у м. Києві навпроти макету літака. На вказаному місці була виявлена пляма бурого кольору - крові, розміром 40 на 40 см. (т. 1, а.с. 13);

- даними протоколу очної ставки проведеної між ОСОБА_13 та ОСОБА_11 , де вона підтвердила свої первинні показання під час досудового слідства (т.1 а.с. 190-197);

- даними висновку експерта № 194/И від 19.03.2007 р., яким встановлено наявність тілесних ушкоджень на тілі ОСОБА_11 в лобовій частині по середній лінії та характер його заподіяння (т.1, а.с 91-92; 108-109);

- даними протоколу відтворення обстановки та обставин події, проведених за участю потерпілої ОСОБА_13 від 07.11.2007 року, свідків: ОСОБА_42 , ОСОБА_15 , ОСОБА_24 , останні на місці вчинення злочину вказали, що саме ОСОБА_11 наносив удари потерпілому ОСОБА_12 ( т. 2, а.с. 53-93 );

- даними висновку амбулаторної судово-психіатричної експертизи, під час проведення якої встановлено, що в період часу, до якого відноситься інкриміноване ОСОБА_11 діяння, ОСОБА_11 не виявляв ознак будь якого тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності у зв`язку з чим, по своєму психологічному стану міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. ( Т.2 а.с. 223 -224);

- даними акту судово-медичного дослідження №1350, яким підтверджено тілесні ушкодження у ОСОБА_11 , що можуть відповідати вказаному строку та є легкими тілесними ушкодженнями (т.1 а.с, 56);

- даними висновку експерта №87/3 від 18.04.2007 р. яким встановлено, що в крові ОСОБА_12 було виявлено 1,26% етилового спирту (т.1 а.с. 93-96);

- ксерокопіями знімків з місця пригоди , які підтверджують показання ОСОБА_11 що шапка потерпілого ОСОБА_12 знаходилась на капоті автомобіля «ВАЗ 2107» та була знята ним під час конфлікту (т.3 а.с. 132);

- висновком судово- медичної експертизи № 87/3 від 21.02.- 26.03.2007 року, під час розтину трупу ОСОБА_12 , виявлені наступні тілесні ушкодження: - крововилив в області верхнього повіка правого ока, крововиливи в м`яких тканинах в лобно-тем`янній-скроневій області справа з частковим поширенням за потиличну область справа; - забійна рана м`яких тканин в тіменно- потиличній області зліва; - лінійний перелом очних частин лобної кістки зліва і справа; - субдуральна гематома над правою півкулею мозку об`ємом до 150 куб. см; - лінійний перелом потиличної кістки зліва, субарахноїдальний крововилив, що покриває півкулі мозку та мозжечка в області лобної та правої скроневої долей в поєднанні з ділянками забою-розмозження тканини мозку, наявність згустків крові під твердою мозковою оболонкою в області правої задньої черепної ямки, об`ємом до 90 куб. см, кров у бокових шлуночках мозку, борозда вдавлення на півкулях мозжечка від краю великого потиличного отвору. Смерть ОСОБА_12 настала внаслідок відкритої черепно-мозкової травми, у вигляді забійної рани волосяної частини голови, крововиливів в шкіру та м`які тканини голови, перелому кісток зводу та склепіння черепа, крововиливу під оболонки, в шлуночки і тканину мозку, які спонукали розвиток набряку - набухання головного мозку. Вказані тілесні ушкодження знаходяться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_12 (т.1, а.с. 84-90);

- висновком додаткової судово-медичної експертизи № 170/87/3 від 26-28.11.07 року під час проведення якої встановлено, що тілесні ушкодження виявлені на трупі потерпілого ОСОБА_12 могли виникнути при обставинах, на які вказували потерпіла ОСОБА_13 та свідки ОСОБА_47 , ОСОБА_15 та ОСОБА_24 під час проведення відтворення обстановки та обставин події (т.2, а.с. 195-211).

- даними висновку комісійної судово-медичної експертизи № 23/211 від 9.09.2008-25.02.2009 року було підтверджено, що ОСОБА_12 спричинені тілесні ушкодження, які в своїй сукупності відносяться до відкритої черепно-мозкової травми: забійна рана в тім`яно-потиличній ділянці зліва, крововилив в м`які тканини даної ділянки голови, перелом кісток склепіння та основи черепа. Об`єм та характер черепно-мозкової травми, локалізація її складових (в тому числі і наявність ізольованих конструкційних переломів очних частин лобної кістки в передній черепній ямці), дозволяє стверджувати про те, що існує лише один механізм її виникнення: внаслідок падіння ОСОБА_12 навзнак з обов`язковим прискоренням яке передувало падінню. Дане прискорення є наслідком попередньої травматичної дії (удар) в ділянку обличчя потерпілого або в іншу частину тіла. Можливість отримання ОСОБА_12 відкритої черепно-мозкові травми за обставинами які зазначали свідки ОСОБА_28 , ОСОБА_35 , ОСОБА_25 (при відтворенні) та обвинувачений ОСОБА_22 (при відтворенні) - виключається.( т. 3 а.с. 182);

- даними висновку повторної комісійної судово-медичної експертизи № 60 від 13.12-12.04.2011 року:

1. При судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_12 були виявлені тілесні ушкодження: синець в ділянці верхньої повіки правого ока, забита рана з крововиливами в м`які тканини тім`яно-потиличної ділянки зліва, лінійні переломи основи черепа в ділянці передньої черепної ямки (очних ділянок лобних кісток справа і зліва), лінійний перелом потиличної кісти зліва, субдуральна гематома (крововилив під тверду мозкову оболонку правої півкулі головного мозку в об`ємі до 280 см), субарахноїдальні крововиливи (в ділянці полюса і базальної поверхні правої лобної частки з наявністю на його тлі ерозивного ушкодження м`якої оболонки розміром 1,5x1 см, в ділянці полюса і базальної поверхні правої скроневої частки, в ділянці полюса лівої скроневої частки, в ділянці полюса і базальної поверхні лівої лобної частки, в ділянці півкулі мозочку), ділянки забиття речовини мозку (полюс і базальна поверхня правої лобної частки, полюс і базальна поверхня правої скроневої частки, полюс лівої лобної частки), крововиливи в бокові шлуночки мозку. Причиною смерті ОСОБА_12 слід вважати описану вище травму голови у вигляді переломів кісток склепіння і основи черепа, крововиливами під оболонки, в речовину і шлуночки головного мозку, що ускладнилась набряком і набуханням головного мозку.

Названі тілесні ушкодження у ОСОБА_12 виникли від дії тупих твердих предметів. Локалізація та морфологічні особливості вказаних вище тілесних ушкоджень у ОСОБА_12 характеризують їх як прояви двох послідовних травм з прикладанням сили в дві різні ділянки голови:

- удар у лобову область обличчя (на місце дії травматичної сили вказує синець в ділянці верхньої повіки правого ока, лінійні конструктивні переломи основи черепа - очних ділянок лобних кісток справа і зліва);

- удар потиличною областю при падінні навзнак (на місце дії травматичної сили вказує забита рана з крововиливами в м`які тканини тім`яно-потиличної ділянки зліва, лінійний прямий перелом потиличної кістки зліва в проекції забитої рани).

Таким чином, виключається можливість утворення названих переломів черепа у ОСОБА_12 лише від однієї травматичної дії в потиличну ділянку голови. Кожна з обох названих травм голови у ОСОБА_12 належить до тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення (п.2.1.3 "б", "в" Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, 1995р.). Дані травми голови в сукупності знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку з розвитком набряку головного мозку та настанням смерті.

2. Судячи з характеру та розташування тілесних ушкоджень на зовнішніх покровах голови і внутрішньочерепних змін у ОСОБА_12 , мало місце два прикладання сили в ділянку голови: у лобову і потиличну ділянки голови.
Такий механізм утворення тілесних ушкоджень у ОСОБА_12 не суперечить обставинам, відображеним у матеріалах справи як за показаннями потерпілої ОСОБА_13 та свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_24 , ОСОБА_42 , так і за показами підсудного ОСОБА_11 та свідків ОСОБА_28 ОСОБА_25 , ОСОБА_48 , ОСОБА_44 .

3. Дані висновки узгоджуються з висновками попередніх судово-медичних експертиз (Акт судово-медичного дослідження трупа № 87/3 від 1.02-26.03.2007 p., Висновок експерта №170/87/3 від 16-18.04.2007 p., Висновок експерта № 170/87/3 від 26-28.11.2007 року, Висновок експерта№23/211 від 09.09.2008-25.02.2009р.) стосовно характеру, ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, причини смерті ОСОБА_12 та доповнюють і уточнюють ці висновки стосовно механізму утворення тілесних ушкоджень.(т.4 а.с. 160 - 167).

Під час судового розгляду даної кримінальної справи прокурором згідно ст. 277 КПК України (1960 р.) відповідною постановою було змінено пред`явлене ОСОБА_11 обвинувачення за ч. 1 ст. 115 КК України і сформульоване нове обвинувачення за ч. 1 ст. 119 КК України.

Однак, відповідно норми цієї ж статті, після роз`яснення судом права на підтримання обвинувачення у раніше пред`явленому обсязі, потерпіла ОСОБА_8 подала суду письмову заяву, в якій підтримала обвинувачення ОСОБА_11 за ч. 1 ст. 115 КК України.

Разом з тим, виконуючи керівні роз`яснення п. 14 Постанови Пленуму ВСУ "Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності" від 23.12.2005 № 12, суд аналізуючи вищезазначені докази винності підсудного приходить до висновку, що в діях ОСОБА_11 не вбачається складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Стаття 115 Кримінального кодексу України передбачає відповідальність за умисне вбивство, тобто таке, коли особа розуміє, що здійснює посягання на життя іншої особи, передбачає, що наслідком її діяння буде (може бути) смерть потерпілого і бажає чи свідомо допускає настання таких наслідків.

Згідно п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 07.02.2003 року „Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи : „ Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: (при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного).
Згідно п. 26 цієї ж Постанови у випадках, коли особа, яка позбавила потерпілого життя чи заподіяла йому тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своїх дій чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення (злочинна самовпевненість), або ж не передбачала можливості настання таких наслідків, хоча повинна була й могла їх передбачити (злочинна недбалість), її дії слід розглядати як убивство через необережність чи заподіяння необережного тяжкого або середньої тяжкості тілесною ушкодження і кваліфікувати відповідно за ст. 119 чи ст. 128 КК.

Не можна, зокрема, розглядати як умисне вбивство випадки, коли смерть потерпілого настала від ушкодження, одержаного при падінні від поштовху чи удару, якщо винний не бажав або свідомо не припускав настання таких наслідків. Такі дії, залежно від змісту суб`єктивної сторони злочину, можуть кваліфікуватись як убивство через необережність чи як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Як справедливо зазначає прокурор в своїй постанові про зміну обвинувачення в суді від 18.06.2015 року, з обставин справи вбачається, що підсудний не мав наміру заподіяти смерть потерпілому, на що вказує відсутність у підсудного мотиву на спричинення смерті потерпілому, зважаючи на обстановку вчинення злочину.

Також, не маючи медичної освіти, ОСОБА_11 не міг передбачити, що завдає удари саме по життєво важливим органам потерпілого. У зв`язку з цим підсудний був позбавлений можливості усвідомлювати суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачати та бажати настання суспільно небезпечних наслідків таких дій у вигляді смерті потерпілого.

Окрім того, відповідно до ст.62 Конституції України, п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 29.06.1990 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановления вироку» всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази, щоб свідчили про направленість умислу ОСОБА_11 на заподіяння смерті ОСОБА_12 , а тому в судовому засіданні не знайшло свого підтвердження посилання органів досудового слідства та потерпілої на те, що підсудний ОСОБА_11 , завдаючи удари головою та кулаком руки потерпілому ОСОБА_12 , у життєво важливі органи з метою умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачав їх суспільно небезпечні наслідки - смерть ОСОБА_12 і бажав (або свідомо припускав) їх настання, тобто, вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 115 КК України умисне вбивство.

Виходячи із зазначеного, суд, розглядаючи справу в межах пред`явленого обвинувачення, вважає, що дії підсудного треба кваліфікувати за ч. 1 ст. 119 КК України.

Так, вина підсудного підтверджується показами свідка ОСОБА_15 , який прямо зазначив, що один з молодиків, що зупинили їх автомобіль вів себе по відношенню до потерпілого агресивно, брутально його ображав, тобто між ними виникла сварка. Потім свідок побачив, що потерпілий лежить на спині, а молодий хлопець стоїть поруч з ним. На лобі у даної особи було ушкодження. Свідок зрозумів, що саме ця особа нанесла удар головою потерпілому. Враховуючи, що за показаннями всіх без виключення свідків бійка виникла між потерпілим і підсудним, а щодо того, що хтось інший наніс удари потерпілому будь-які дані відсутні, судом беззаперечно визнається, що це був підсудний ОСОБА_11 .

Крім того, покази ОСОБА_15 щодо того, що ОСОБА_11 вдарив ОСОБА_12 , а той від удару впав на землю та травмував голову підтвердив також і свідок ОСОБА_47 , який однозначно вказав, що бачив наглядно знайомого ОСОБА_18 , якого тримав за комір куртки молодик. Рогожин не чинив ніякого опору молодику. В цей час молодик, тримаючи ОСОБА_18 за комір, цілеспрямовано наніс останньому удар своєю головою в ділянку обличчя. Після того свідок відволікся, але почув удар начебто кулаком в обличчя. Коли свідок повернувся, то побачив ОСОБА_43 , який лежав на асфальті, а біля нього стояв молодик. З голови ОСОБА_18 текла кров. Суд також вважає, що дані удари за показами свідка були нанесені підсудним ОСОБА_11 , враховуючи відсутність інших осіб, що брали участь у їх бійці.

Покази ОСОБА_15 та ОСОБА_42 підтверджуються показами ОСОБА_24 , що він давав під час досудового розслідування та повністю підтвердив в суді. Зокрема, свідок зазначав, що молодий чоловік, тримаючи ОСОБА_49 за комір, наніс йому удар правою рукою в ділянку щелепи. Від нанесеного удару ОСОБА_40 не втримався на ногах і, втративши свідомість, впав. При падінні ОСОБА_40 вдарився потиличною частиною об асфальт, на якому відразу з`явилася кров. Враховуючи зазначені вище міркування, суд також встановив, що даною молодою людиною був ОСОБА_11 .

Покази свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_42 та ОСОБА_24 підтверджуються показами потерпілої ОСОБА_13 , яка також прямо вказала, що бачила як ОСОБА_11 завдав ОСОБА_12 один удар головою, після чого бив правою рукою. ОСОБА_12 втратив свідомість від першого удару та швидко впав, а не підсковзнувся, так як він би намагався підставити руки, далі вона почула якийсь хрип.

Покази даних свідків та потерпілої частково також підтверджуються показами самого підсудного ОСОБА_11 , який в судовому засіданні заявив, що припускає, що міг відштовхнути ОСОБА_18 . Не заперечуючи цього факту вказав, що міг так зробити, але не навмисно. Вказав, що пришвидшення падіння тіла, про яке зазначено в акті експертизи, могло бути від даного можливого поштовху.

Покази даних свідків та потерпілої повністю узгоджуються з висновком експерта № 170/87/3 від 26-28.11.2007 р., в якому зазначено, що тілесні ушкодження, виявлені на трупі потерпілого ОСОБА_12 могли виникнути за обставин, які зазначають свідки: ОСОБА_15 , ОСОБА_47 , ОСОБА_14 та потерпіла ОСОБА_13 (т.2, а.с. 195-211).

Факт того, що ОСОБА_12 впав навзнак від дії стороннього фактору підтверджується також висновком експерта № 23/211 від 09.09.2008-25.02.2009 р., в якому зазначено, що існує лише один механізм виникнення черепно-мозкової травми, яку отримав ОСОБА_12 : внаслідок падіння навзнак з обов`язковим прискоренням (Т.3, а.с.162-183). Дане прискорення є наслідком попередньої травматичної дії (удар) в ділянку обличчя потерпілого, або в іншу частину тіла (в т.ч. і шляхом поштовху). Разом з тим, даний експертний висновок на думку суду є не повним, оскільки згідно показів свідків та висновку експерта № 60-к від 13.12.2011-12.04.2012 р., судячи з характеру та розташування тілесних ушкоджень на зовнішніх покровах голови і внутрішньочерепних змін у ОСОБА_12 , мало місце два прикладання сили в ділянку голови: у лобову і потиличну ділянки голови. (Т. 4, а.с 160-167).

Однак, на думку суду, неповнота зазначеного висновку в цілому не впливає на визначення механізму спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, оскільки крім висновку експертів № 60-к, про два прикладання сили в ділянку голови потерпілого прямо зазначили також свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_47 та також потерпіла ОСОБА_13 , а відповідно до висновку експерта № 170/87/3 від 26-28.11.2007 р., тілесні ушкодження, виявлені на трупі потерпілого ОСОБА_12 могли виникнути за обставин, які зазначають свідки: ОСОБА_15 , ОСОБА_47 , ОСОБА_14 та потерпіла ОСОБА_13 (т.2, а.с. 195-211).

Однак, згідно п. 2 підсумків висновку експертів № 60-к від 13.12.2011-12.04.2012 р., механізм утворення тілесних ушкоджень у ОСОБА_12 не суперечить обставинам, відображеним в матеріалах справи як за показами потерпілої ОСОБА_13 та свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_24 , ОСОБА_42 , так і за показами підсудного ОСОБА_11 та свідків ОСОБА_28 , ОСОБА_25 , ОСОБА_46 , ОСОБА_50 .

Даючи оцінку даному письмовому доказу в зазначеній частині, суд вважає, що він не підтверджує дійсних обставин, пред`явленого ОСОБА_11 обвинувачення, однак і не спростовує їх, а тому суд не бере його до уваги в цій частині, оскільки він містить дані, що суперечать одне одному в частині показань свідків, які є діаметрально протилежними.

Таким чином, покази зазначених свідків та потерпілої є логічними, послідовними, взаємоугоджуються між собою та відповідають іншим зібраним в справі доказам, які суд бере до уваги, а тому повністю підтверджують зміст пред`явленого ОСОБА_11 обвинувачення.

Отже, на підставі зазначених даних судом встановлено, що підсудний ОСОБА_11 двічі: один раз рукою та один раз головою вдарив потерпілого ОСОБА_12 в область голови, від чого той впав на асфальт, отримавши при цьому пошкодження потиличної частини черепа. Враховуючи відсутність інших травматичних впливів від інших осіб на потерпілого ОСОБА_12 , суд приходить до висновку, що пошкодження передньої частини голови потерпілий отримав внаслідок удару підсудного, а задньої внаслідок падіння від його ударів рукою та головою.

Разом з тим, суд не бере до уваги показання свідків ОСОБА_28 , ОСОБА_35 , ОСОБА_51 , ОСОБА_25 в частині того, що саме ОСОБА_12 бив головою ОСОБА_11 з тих причин, що всі вони є друзями підсудного, співчувають йому, а тому покази, що були надані ними під час судового розгляду суд розцінює як такі, що дані з метою допомогти підсудному уникнути покарання за вчинене.

Так, невідповідність даних показів фактичним обставинам справи підтверджується письмовими доказами, зокрема висновком експерта № 170/87/3 від 26-28.11.2007 р. згідно якого виникнення тілесних ушкоджень, виявлених на трупі ОСОБА_12 за обставин, на які вказують свідки ОСОБА_28 , ОСОБА_35 , ОСОБА_51 , ОСОБА_25 та обвинувачений ОСОБА_11 в ході проведення відтворення обстановки та обставин події - виключається .(т.2, а.с. 195-211), а також висновком експерта № 23/211 від 09.09.2008-25.02.2009 р., в якому зазначено, що виключається можливість отримання ОСОБА_12 відкритої черепно-мозкової травми за обставинами, які зазначили свідки ОСОБА_28 , ОСОБА_35 , ОСОБА_25 (при проведенні за їх участю 09.11.2007 р. відтворення обстановки та обставин події) та обвинувачений ОСОБА_11 (при проведенні за його участі 15.11.2007 р. відтворення обстановки та обставин події).

З тих же причин суд не бере до уваги покази підсудного ОСОБА_11 про його невинуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, зокрема про те, що саме потерпілий вдарив його, а не навпаки, оскільки вони суперечать іншим дослідженим в ході судового розгляду письмовим доказам та показам свідків, які суд бере до уваги, а тому, на думку суду, є даними суду з метою уникнути покарання за вчинений злочин.

Таким чином, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, вислухавши показання свідків, потерпілої та підсудного та оцінивши їх в сукупності, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_11 своїми діями, що виразились у вбивстві, вчиненому через необережність, вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.119 КК України.
Встановлення вини підсудного у вчиненні злочину при розгляді клопотання про звільнення його від відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінальної справи є обов`язковою умовою для виконання вимог ст. 49 КК України, оскільки від відповідальності може бути звільнена тільки особа, що вчинила злочин, а тому даний факт підлягає встановленню під час даного розгляду.
Розглядаючи зазначене клопотання, судом встановлено, що злочин був вчинений ОСОБА_11 17 лютого 2007 року, тобто з того часу минуло більше п`яти років.

Злочин, передбачений ч. 1 ст. 119 КК України, виходячи із норми ст. 12 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки:…3) п`ять років - у разі вчинення злочину середньої тяжкості;

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму ВСУ "Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності" від 23.12.2005 № 12, відповідно до ст. 11-1 КПК таке звільнення є обов`язковим, за винятком випадку застосування давності, передбаченого ч. 4 ст.49 КК.
Відповідно до ч. 1 ст. 282 КПК України (1960 р.), якщо під час судового розгляду справи будуть установлені підставі для закриття справи, передбачені пунктами 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11 статті 6 і статтями 7, 72, 8, 9, 10, 11-1 цього Кодексу, суд, вислухавши думку учасників судового розгляду і висновок прокурора, своєю мотивованою ухвалою, а суддя - постановою, закриває справу.
Закриваючи кримінальну справу суд не вирішує питання цивільного позову, оскільки відповідно до ст.ст. 324, 328, КПК України (1960 р.) розв`язання цивільного позову здійснюється тільки вироком. Вирішення даного питання іншими судовими рішеннями, зокрема постановою про закриття кримінальної справи, є неможливим, оскільки норма ст. 328 КПК України (1960 р.) є імперативною і розширеному тлумаченню не підлягає.
Речові докази в справі відсутні.
На підставі викладеного, керуючись статтями 11-1, 248, 282, 324, 328 КПК України (1960 р.), статтями 12, 49, ч.1 ст. 119 КК України суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання захисника ОСОБА_10 задовольнити.

Звільнити ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст.119 КК України закрити.

Постанова може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва протягом п`ятнадцяти діб з дня її винесення.

Суддя ОСОБА_1