В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05.02.2016 р. Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі

головуючої судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у залі суду в м. Ужгород кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з спеціальною середньою освітою, не одруженого, військовослужбовця призваного за мобілізацією військової частини ПП НОМЕР_1 стрільцем-санітаром 3 гірсько-піхотної роти, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 ч. 4 КК України,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що він, 31 липня 2014 року у відповідності до Указу Президента України від 17.03.2014 року «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» № 303/2014 від 17.03.2014 року та мобілізаційного плану, військовослужбовець запасу солдат призваний для проходження військової служби ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Згідно із вказаним Указом Президента України від 17.03.2014 року «Про часткову мобілізацію», з 17.03.2014 року по теперішній час в Україні діють умови особливого періоду.
У відповідності до ст. 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.
Згідно з вимогами ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «При оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 31.07.2014 року № 161 солдат ОСОБА_4 проходить військову службу на посаді стрільця санітара 3 гірсько-піхотної роти.
Будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, старший солдат ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 12, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
Поряд з цим, відповідно до ст.ст. 129, 130, 199 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, встановлено, що для забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, військовослужбовців у службовий час зобов`язані постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місця служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).
Разом з цим, солдат ОСОБА_4 у порушення вимог вищевказаного законодавства, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою ухилитись від несення обов`язків військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, 10.06.2015 року самовільно залишив територію військової частини в/ч ПП НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та по 14.09.2015 року на військову службу без поважних причин не з`являвся, перебуваючи весь вказаний період поза розташуванням військової частини та проводячи час на власний розсуд.
Ці дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за ст. 407 ч. 4 КК України, тобто самовільне залишення військової частини без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, тривалістю понад один місяць.
Разом з обвинувальним актом до суду подано угоду про визнання винуватості від 12 жовтня 2015 року у кримінальному провадженні № 0000264 між прокурором військової прокуратури Ужгородського гарнізону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 .

Відповідно до умов вищезгаданої угоди від 12 жовтня 2015 року обвинуваченим та прокурор у кримінальному провадженні № 0000264 у відповідності до ст.ст. 468, 469, 472 КПК України уклали дану угоду про визнання винуватості, в якій виклали формулювання обвинувачення та його правову кваліфікацію за ст. 407 ч. 4 КК України, яка ніким не оспорюється, зазначили істотні обставини для даного кримінального провадження, а також узгодили призначення покарання обвинуваченому за ст. 407 ч. 4 КК України із застосуванням положень ст. 69 КК України, перейшовши до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ст. 407 ч. 4 КК України та на підставі ст. 53 КК України призначити йому покарання у вигляді штрафу в розмірі 400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (6800 грн.).

Також у даній угоді зазначені роз`яснені обвинуваченому наслідки укладення та затвердження угоди, а також наслідки її невиконання.

Перевіривши угоду про визнання винуватості та її відповідність вимогам чинного КПК України, суд дійшов до висновку, що зазначена угода в повному обсязі відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки вона містить всі необхідні реквізити, визначені ст. 472 КПК України, зокрема, найменування сторін, формулювання обвинувачення та його правову кваліфікацію із зазначенням частини статті закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, узгоджене покарання та згода сторін на призначення покарання, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу, наслідки невиконання угоди, дата її укладення та підписи сторін.

В судовому засіданні обвинувачений та прокурор підтвердили суду, що угода про визнання винуватості укладена добровільно, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Розглядаючи питання про затвердження угоди суд виходить з наступного.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу.

Відповідно до п. 2 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

У відповідності до ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Судом в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ст. 407 ч. 4 КК України, який згідно ст. 12 КК України є тяжким злочином.
При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Укладена між прокурором та обвинуваченим угода, відповідає вимогам КПК України, дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ст. 407 ч. 4 КК України кваліфіковано правильно, умови угоди не суперечать інтересам суспільства і не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, обвинувачений може виконати взяті на себе угодою зобов`язання, фактичні підстави для визнання винуватості наявні, узгоджена міра покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначених ст. 65 КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого, особу винного і обставини, що пом`якшують покарання, а саме його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, не встановлені.

З огляду на викладене, суд дійшов до висновку, що укладена між прокурором та обвинуваченим угода про визнання винуватості підлягає затвердженню.

Цивільний позов не заявлено.

Процесуальних витрат та речових доказів немає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 314, 374-376, 475 КПК України суд,

З А С У Д И В:
Затвердити угоду про визнання винуватості від 12 жовтня 2015 року, що укладена у кримінальному провадженні № 0000264 між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 ч. 4 КК України та із застосуванням ст. 69 КК України і на підставі ст. 53 КК України призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 6800 (шість тисяч вісімсот) гривень.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 не обирався.

На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з моменту його проголошення з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

Головуюча ОСОБА_1