Справа № 581/1174/15-к
Провадження № 1-кп/581/8/16
У Х В А Л А
про доручення призначити захисника
11 січня 2016 року сел.Липова Долина
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Хоминці Роменського району Сумської області, жителя АДРЕСА_1 , з повною економічною освітою, неодруженого, не маючого на утриманні неповнолітніх дітей, приватного підприємця, раніше не судимого
по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст.309 ч.3 КК України,
ВСТАНОВИВ:
У ході судового розгляду даного провадження на обговорення учасників судового розгляду головуючим суддею винесено питання про забезпечення права обвинуваченого на захист у даній справі, попередньо роз`яснено особливості його реалізації під час судового розгляду.
З`ясувавши думку прокурора, який не вважав за необхідне забезпечити участь захисника у даному провадженні, та позицію обвинуваченого, який вважав те, що захисник у даному провадженні йому не потрібен і він буде самостійно захищати себе від пред`явленого обвинувачення, так як він співпрацював з органами досудового розслідування на стадії досудового слідства і йому є все зрозумілим, суд вважає за необхідне з власної ініціативи забезпечити участь захисника у даному провадженні на боці обвинуваченого, з огляду на нижченаведене.
За змістом норм ст.49 ч.1 п.2, п.3 ч.2 ст. 52 КПК України суд зобов`язаний забезпечити участь захисника у кримінальному провадженні щодо обвинуваченого, який внаслідок психічних чи фізичних вад не здатний самостійно повною мірою реалізувати свої права під час судового провадження, а також коли обвинувачений заявив клопотання про залучення захисника, але за відсутністю коштів чи з інших об`єктивних причин не може його залучити самостійно.
Згідно з п.2 ч.2 ст.13 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» безоплатна вторинна правова допомога включає здійснення представництва інтересів осіб, що мають право на безоплатну вторинну правову допомогу, в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами. Правова позиція Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), висловлена у справі «Мефта та інші проти Франції» (п.40 рішення від 26 липня 2002року), у справі «Фам Хоанг проти Франції» (п.39 рішення від 25 вересня 1992 року) та у справі «Максименко проти України» (п.32 рішення від 20 грудня 2011 року), у справі «Ніколаєнко проти України» (п.66,67 рішення від 15 лютого 2013 року) полягає в тому, що забезпечення обвинуваченому у вчиненні злочину юридичної допомоги є однією з гарантій, що здійснюється й у випадку, коли інтереси правосуддя вимагають того, щоб цій особі було надано таку допомогу. Згідно з практикою ЄСПЛ інтереси правосуддя вимагають забезпечення представництва обвинуваченого у випадку, коли йдеться про позбавлення свободи. Відповідно до ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» практика ЄСПЛ є джерелом національного права і застосовується при розгляді справ на рівні із нормами КПК України.
Ураховуючи те, що ОСОБА_4 не має юридичної освіти, хоча і має статус суб`єкта підприємницької діяльності, проте у 2014 році доходів від її ведення не отримав, у 2015 році всі обігові кошти витратив для придбання засобів виробництва, а також враховуючи стан його фізичного здоров`я із наявністю хронічних захворювань нирок та існуючої потреби за приписом лікарів у оперативному втручанні у зв`язку із цим, та приймаючи до уваги те, що органами досудового розслідування обвинувачений звинувачується у вчиненні тяжкого злочину, санкція статті якого передбачає безальтернативне основне покарання у виді позбавлення волі на певний строк, суд вважає за необхідне з метою захисту обвинуваченого порушити перед Територіальним центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги питання про призначення такій особі захисника ( професійного адвоката).
Забезпечення участі захисника у даному провадженні фактично вимагають існуючі інтереси правосуддя по дотриманню розумного балансу між інтересами сторони захисту та інтересами сторони обвинувачення. При цьому, фактична відсутність коштів у самого обвинуваченого в силу витрачання всього доходу на придбання засобів виробництва по підприємницькій діяльності у 2015 році, відсутність коштів по залученню захисника на договірних засадах у матері обвинуваченого (вона є пенсіонером за віком та єдиним близьким родичем обвинуваченого), і співпраця обвинуваченого на стадії досудового розслідування з органами досудового розслідування по розкриттю інкримінованого йому тяжкого злочину не може бути мотивами для відмови обвинуваченого від захисника на стадії судового розгляду, оскільки вищевикладені обставини свідчать про фактичне вразливе становище обвинуваченого в суді, що також потребує ефективного і професійного захисту цієї особи. Крім цього, результати співпраці обвинуваченого та органів досудового розслідування могли бути оформлені угодою про визнання винуватості, проте сторони провадження з ініціативою по її затвердженню судом на цій та попередніх стадіях провадження не виступили.
Керуючись ст.49 ч.2 КПК України, рішеннями ЄСПЛ від 20 грудня 2011 року у справі «Максименко проти України» та від 15 лютого 2013 року у справі «Ніколаєнко проти України», ст.ст.13, 14 Закону України «Про безоплатну правову допомогу», суд
УХВАЛИВ:
Копію даної ухвали невідкладено направити Регіональному центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги для забезпечення виконання.
Ухвала суду не оскаржується.

Суддя ОСОБА_1