Ухвала іменем україни 20 серпня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3,
при секретарі ОСОБА_4,
за участю прокурора ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою прокурора, який приймав участь у розгляді провадження судом апеляційної інстанції, на вирок Жашківського районного суду Черкаської області від 13 жовтня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 03 березня 2015 року щодо виправданого ОСОБА_6,

в с т а н о в и л а:

Зазначеним вироком

ОСОБА_6,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с. Нагірна Жашківського району Черкаської області, громадянина України, жителя АДРЕСА_1, такого, що немає судимості, в силу ст. 89 КК України,

виправдано у пред'явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 119 КК України за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 03 березня 2015 року вирок суду залишений без змін.

Органами досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачувався у скоєнні вбивства через необережність за наступних обставин.

Так, 01 березня 2014 року приблизно о 15 годині у АДРЕСА_1 спільно із своєю матір'ю ОСОБА_7 та її співмешканцем ОСОБА_8 у будинку за місцем проживання останнього спільно вживали спиртні напої. Між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 виникла сварка, в ході якої ОСОБА_8 її штовхнув і вона впала на двері. Маючи намір припинити дії ОСОБА_8 та не маючи наміру на вбивство, ОСОБА_6, у стані алкогольного сп'яніння, взяв ОСОБА_8 за одяг, відвів в одну з кімнат будинку, де легковажно, не передбачаючи настання смерті останнього та суспільно небезпечних наслідків свого діяння у вигляді смерті ОСОБА_8, діючи з необережності, кинув його на ліжко. При падінні потерпілий вдарився головою об стіну біля ліжка та втратив свідомість. Внаслідок такого удару ОСОБА_8 отримав, згідно висновку судово-медичної експертизи, тілесні ушкодження: закриту черепно-мозкову травму без ушкодження кісток черепа з забоєм головного мозку, лівосторонню субдуральну гематому, крововиливу під м'які мозкові оболонки, що в своєму перебігу ускладнились розвитком травматичного набряку головного мозку, що відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя, від яких у ніч з ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 помер.

У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування судових рішень у зв'язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, просить призначити новий розгляд у суді першої інстанції. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що суд першої інстанції у порушення вимог ст. 374 КПК України не надав належної оцінки зібраним доказам, побудував своє рішення про виправдання ОСОБА_6 на суперечливих та достатньо не перевірених доказах, взявши до уваги лише доводи сторони захисту, фактично не оцінивши докази обвинувачення та не навівши мотиви, з яких їх відкинуто. При цьому прокурор стверджує, що суд безпідставно врахував показання ОСОБА_6 який суду пояснив, що потерпілий відмахуючись від нього сам ударився головою об стіну, оскільки такі показання не узгоджуються з матеріалами кримінального провадження та показаннями інших свідків; не проаналізовано дані протоколів слідчих експериментів за участю підозрюваного ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_7, у яких зафіксовано їх показання щодо спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 потерпілому; не надано будь-якої оцінки показанням свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11, як окремо так і в сукупності не проаналізовано їх та не усунуто суперечностей у показаннях обвинуваченого та згаданих свідків; всупереч вимогам ст. 346 КПК України, свідка ОСОБА_7 не було видалено із залу судового засідання, внаслідок чого вона була присутня при допиті обвинуваченого та в подальшому під час її допиту у суді також змінила свої показання.

Апеляційний суд, в порушення вимог статей 370, 419 КПК України, у своєму рішенні вибірково навів показання свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11, яких безпосередньо допитав.

Крім того, прокурор зазначає, що в ухвалі апеляційного суду звернуто увагу на такі недоліки досудового розслідування як невідповідність обвинувального акта вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, чим в порушення вимог ст. 404 КПК України, апеляційний суд вийшов за межі апеляційної скарги. До того ж це питання не досліджувалось у ході апеляційного розгляду.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, яка підтримала касаційну скаргу у повному обсязі, перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об'єктивно з'ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Оцінюючи докази відповідно до ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв'язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно із ст. 419 КПК України у мотивувальній частині ухвали суду апеляційної інстанції повинні зазначатися, поміж іншого: узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги; встановлені судом апеляційної інстанції обставин з посиланням на докази, а також мотивів визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними; мотиви, з яких цей суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, якими він керувався. Також при залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі такого суду мають бути зазначені підстави, з яких апеляційні скарги визнані необґрунтованими.

Разом із тим ці вимоги закону при розгляді згаданого кримінального провадження апеляційним судом залишились не виконаними повною мірою.

Як убачається з матеріалів провадження, сторона обвинувачення у поданій апеляції, що за змістом доводів аналогічна касаційній скарзі прокурора, зазначала про невідповідність вироку місцевого суду вимогам статей 370, 374 КПК України , просила його скасувати у зв'язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону України та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що призвело до безпідставного виправдання ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України. Прокурор наголошував на тому, що суд першої інстанції розглядаючи кримінальне провадження по суті однобічно та упереджено підійшов до доказів побудувавши своє рішення про недоведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення на суперечливих, не достатньо перевірених доказах.

Тобто, на обґрунтування своїх апеляційних вимог прокурор навів конкретні доводи, які мали бути ретельно перевірені апеляційним судом. Апелянт просив постановити новий вирок.

Так, із матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд апеляційної інстанції при розгляді апеляційної скарги зазначив суть апеляційних доводів, проте повною мірою їх не перевірив, не провів ретельного аналізу і оцінки доказів, на які посилався прокурор, з огляду на те, підтверджують чи спростовують вони пред'явлене ОСОБА_6 обвинувачення. Апеляційний суд за клопотанням прокурора дослідив повторно обставини, встановлені під час кримінального провадження, у тому числі безпосередньо допитав свідків ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_12, проте фактично не дав цим показанням оцінки у сукупності з іншими письмовими доказами, які містяться у матеріалах кримінального провадження та не проаналізував їх.

Поміж іншого, апеляційний суд хоча і дослідив, але не навів переконливих мотивів, з яких він не бере до уваги письмові докази, зокрема, дані протоколів слідчих експериментів за участю підозрюваного ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_7

Так, ОСОБА_6 під час проведення слідчого експерименту 28 червня 2014 року у присутності понятих ОСОБА_12 і ОСОБА_10 пояснив, що він взяв ОСОБА_8 за одяг, відвів у сусідню кімнату і штовхнув на ліжко. ОСОБА_8 впав на ліжко і втратив свідомість (т. 1 а.к.п. 80-81)

Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 28 червня 2014 року за участю свідка ОСОБА_7 у присутності вказаних понятих, остання пояснила, що її син ОСОБА_6 взяв ОСОБА_8 за одяг, відвів у сусідню кімнату, де кинув на ліжко. ОСОБА_8 при цьому вдарився головою об стіну та втратив свідомість (т. 1 а.к.п. 87-90).

Таким чином, апеляційний суд передчасно погодився з висновком суду першої інстанції про відсутність у діях ОСОБА_6 складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України та залишив виправдувальний вирок міськрайонного суду без змін.

Крім того, суд апеляційної інстанції у своєму рішенні зазначив, що висновки судово-медичної експертизи № 129 від 05.06.2014 року та додаткової судово-медичної експертизи № 351 від 05.06.2014 року не є беззаперечним доказом винуватості ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, при цьому суд не звернув увагу, що згідно із ч. 10 ст. 101 КПК України незгода з висновком експерта повинна бути вмотивована в ухвалі, і, у порушення зазначеної норми процесуального закону не зазначив чому саме він не бере до уваги висновки згаданих експертиз.

Також, суд апеляційної інстанції безпідставно у своєму рішенні вказав на невідповідність обвинувального акта вимогам п. 5 ч. 2 ст. 191 КПК України, оскільки вийшов за межі апеляційної скарги.

Наведене свідчить про те, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК України, а тому підлягає скасуванню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 цього Кодексу з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції.

Під час нового апеляційного перегляду слід врахувати зазначене, повно та всебічно перевірити доводи поданої на вирок апеляції, інші доводи касаційної скарги прокурора, співставити їх з наявними у кримінальному провадженні доказами, яким дати належну юридичну оцінку з огляду на їх допустимість та достатність, після чого прийняти законне і обґрунтоване рішення.

З огляду на викладене та керуючись ст. ст. 433, 434, 436, 438 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу прокурора, який приймав участь у розгляді провадження судом апеляційної інстанції, задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 03 березня 2015 року щодо виправданого ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3