Номер провадження 1-кп/201/648/2015
УХВАЛА

про призначення судового розгляду

24 грудня 2015 року м. Дніпропетровськ

вул. Паторжинського, 18а

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

Головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 13 серпня 2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003456 відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 Дніпропетровської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 17 вересня 2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003963 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 , потерпілий ОСОБА_4 , обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_5 висловили думку про можливість призначення судового розгляду на підставі вказаного обвинувального акту.

Під час підготовчого судового засідання не були встановлені підстави для прийняття рішень, передбачених пунктами 1 4 частини третьої статті 314 КПК України.

Вислухавши думку учасників судового провадження, суд, у відповідності до п. 5 ч. 3 ст. 314 КПК України, приходить до висновку про необхідність призначення судового розгляду на підставі зазначеного обвинувального акту, судовий розгляд здійснювати одноособово, у відкритому судовому засіданні в приміщенні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська за участю прокурора, потерпілого, обвинуваченого та його захисника.

Разом із цим, під час підготовчого судового засідання захисником обвинуваченого адвокатом ОСОБА_5 заявлено клопотання про зміну запобіжного заходу відносно її підзахисного з тримання під вартою на домашній арешт, обґрунтовуючи відсутністю на даний час ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, оскільки, на її думку, обвинувачений не може жодним чином впливати на потерпілого ОСОБА_4 , мотивуючи тим, що останній не має претензій матеріального та морального характеру, про що свідчить власноруч написана ним заява та вони примирилися.

Обвинувачений ОСОБА_6 повністю підтримав клопотання свого захисника та просив суд змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Потерпілий ОСОБА_4 не заперечував проти заявленого захисником обвинуваченого клопотання.

Прокурор ОСОБА_7 заперечувала проти задоволення клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт, посилаючись на відсутність будь-яких даних, які б свідчили про зменшення ризиків, що враховувалися судом при обранні обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Вислухавши думку учасників судового провадження, суд приходить до висновку, що клопотання захисника є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання, суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. За відсутності зазначених клопотань сторін кримінального провадження застосування заходів забезпечення кримінального провадження, обраних під час досудового розслідування, вважається продовженим.

Розглядаючи клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , суд приходить до висновку про те, що на час здійснення судового провадження продовжують мати місце ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які враховувалися при обранні та подальшому продовженні останньому запобіжного заходу, зокрема, можливість обвинуваченого переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків сторони обвинувачення, які ще не допитані у даному кримінальному провадженню та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Крім того, при встановленні наведених ризиків, суд, насамперед виходить з таких обставин, як ступінь тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 та покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим за вчинення інкримінованого правопорушення.

Поряд із цим, суд не може не враховувати підвищену суспільну небезпеку інкримінованого обвинуваченим кримінального правопорушення грабежу, яка обумовлюється тим, що особа, яка вчинює такий злочин, не приховує свого наміру протиправно заволодіти майном, діє відкрито, ігноруючи при цьому, волю потерпілого, у володінні якого перебувало майно. При цьому, як вбачається із наданого суду обвинувального акту органом досудового розслідування обвинуваченому ОСОБА_6 інкримінується вчинення такого злочину із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

А отже, зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в рішенні Європейського Суду у справі "Летельє проти Франції", суд дійшов до висновку про доведеність обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою.

При цьому, посилання сторони захисту адвоката ОСОБА_5 про те, що обвинувачений примирився з потерпілим, як на обставину, яка свідчить про відсутність ризиків, наведених стороною обвинувачення, а тому на думку захисника є беззаперечною підставою для зміни запобіжного заходу, є непереконливими, оскільки по-перше, це провадження не є провадженням у формі приватного обвинувачення, а по-друге, сам по собі, наведений факт про відсутність у потерпілого претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не є підставою для зміни запобіжного заходу на більш м`який вид запобіжного заходу, а тому суд не приймає такі доводи до уваги.

Тому, виходячи з положень ст. ст. 176, 177, 178, 331 КПК України, ст. ст.5,6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та враховуючи наявність наведених вище ризиків та обставин, які свідчать про те, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинуваченого під час судового розгляду, суд приходить до висновку про доцільність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого строком на 60 днів, тобто до 21 лютого 2016 року.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 314 316 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному 13 серпня 2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003456 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України 30 грудня 2015 року об 11 годині 00 хвилин.

Судовий розгляд здійснювати одноособово у відкритому судовому засіданні в приміщенні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська.

В судове засідання викликати прокурора, потерпілого, обвинуваченого та його захисника.

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт відмовити.

Обраний під час досудового розслідування запобіжний захід відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою продовжити строком на 60 днів, тобто до 21 лютого 2016 року.

Встановити, що датою закінчення дії цієї ухвали щодо тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, є 21 лютого 2016 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1