Справа № 666/229/16-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2016 року м. Херсон

Дніпровський районний суд м. Херсона у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

за участю прокурора: ОСОБА_3

обвинуваченого: ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у підготовчому засіданні в залі суду № 208 Дніпровського районного суду м.Херсон в місті Херсон обвинувальний акт з угодою про визнання винуватості у кримінальному провадженні № 0004249 від 19.11.2015 року за обвинуваченням ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Херсон, громадянина України, українця, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 28.05.2015 року Суворовським районним судом м. Херсона по ст.185 ч.3, 309 ч.2 КК України на строк 3 роки позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробувальним терміном на 2 роки, за вчинення злочину передбаченого ч.2 ст.309 КК України.

ВСТАНОВИВ:

27.01.2016 року до суду надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0004249 від 19.11.2015 року за обвинуваченням ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.309 КК України та угода про визнання винуватості від 19.01.2016 року між прокурором Херсонської місцевої прокуратури ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 .

Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши обвинувальний акт та угоду про визнання винуватості, дійшов до висновку про відмову у затвердженні угоди про визнання винуватості з наступних підстав.

У відповідності до п.1 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому ст.ст. 468 475 КПК України.

Відповідно до ч.7 ст.474 КПК України суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо:

1) умови угоди суперечать вимогам цього кодексу та або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; 2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства; 3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; 4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; 5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; 6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

Відповідно до п.2 б) наданої угоди на ОСОБА_4 покладено обов`язок сприяти розслідуванню кримінального провадження, виявленні та припиненні інших відомих йому подібних кримінальних правопорушень.

Відсутність конкретизації сутності таких зобов`язань, зокрема того, про яке саме кримінальне провадження йде мова, в якій формі та яким чином обвинувачений зобов`язаний сприяти у виявленні та припиненні інших відомих йому кримінальних правопорушень по-перше, не дає суду змогу пересвідчитися у реальності й можливості їх виконання, по-друге, зважаючи на передбачені ст.476 КПК наслідки невиконання угоди, вже на етапі укладення такої угоди виникає неабияка ймовірність її подальшого скасування. Також наявність у обвинуваченого, на час укладання угоди, відповідно до вказаного пункту угоди, відомостей про інші подібні кримінальні правопорушення та не повідомлення про їх скоєння правоохоронних органів до укладання угоди, не дозволяють суду впевнитися в щирому визнанні вини обвинуваченим та усвідомленні ним суспільної небезпеки скоєного злочину, що є обов`язковою умовою укладання угоди.

П.5 угоди: Підозрюваний ОСОБА_4 розуміє, що виконання зобов`язання іншою стороною в рамках цієї угоди цілком залежить від дотримання ним Закону і будь якого положення складеної угоди.
Зі змісту закону не випливає будь-яких зобов`язань іншої сторони (тобто прокурора), які б виконувалися під умовою дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов укладеної угоди. Невиконання такої умови угоди матиме наслідком звернення прокурора до суду з клопотанням про скасування ухваленого на її підставі вироку з призначенням судового розгляду в загальному порядку чи з направленням матеріалів провадження для завершення досудового розслідування.

В п.3 угоди вказано, що сторони погоджуються на призначення покарання ОСОБА_4 за ч.2 ст.309 КК України у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Суворовського районного суду м. Херсона від 28.05.2015 року та остаточно призначити покарання ОСОБА_4 у виді 3 років та 1 місяця позбавлення волі з поміщенням для відбуття покарання до кримінально виконавчої установи закритого типу. При укладанні угоди та узгодженні призначеного покарання прокурором недостатньо враховано інтереси суспільства, оскільки сторони, узгодивши покарання не врахували, що обвинувачений (відповідно до обвинувального акту) судимий за злочини, які вирізняються високим ступенем небезпечності для суспільства. Злочин скоєно під час іспитового строку через короткий час після винесення вироку від 28.05.2015 року.
Зазначені в обвинувальному акті, як пом`якшуючи обставини: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину не дають підстав вважати, що вони зменшують небезпечність скоєного злочину. З обвинувального акту та угоди у суду не має можливості встановити в чому саме виразилося щире каяття обвинуваченого та активне сприяння в розкритті злочину. Прокурор та обвинувачений також не пояснили підстав зазначення пом`якшуючих обставин.
Крім того, обвинувачений у судовому засіданні 11.02.2016р. зазначив, що помилково підписав угоду (не володіє у галузі права знаннями, а з захисником не спілкувався з приводу чіткого розуміння укладення угоди та підписання), вину свою повністю не визнає у вчиненні злочину за ч.2 ст.309КК України.
Захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні 11.02.2016р. зазначила, що угода про визнання винуватості від 19.01.2016р. не може бути затверджена судом з урахуванням того, що обвинувачений помилково її підписав та тих обставин, які обвинувачений оголосив у залі суду.

Вищевикладене свідчить про невідповідність угоди про визнання винуватості вимогам КПК України.

Приймаючи рішення про відмову в затвердженні угоди, укладеної під час досудового розслідування, суд врахував, що з матеріалів кримінального провадження не можливо встановити, що досудове розслідування фактично закінчене і необхідності у його продовженні немає. Крім того, суд враховує, що обвинувачений зазначив про відсутність визнання його вини у скоєні злочину, наявність начебто вини інших осіб, нерозуміння на підставі яких саме дій було складено обвинувальний акт щодо нього та одночасно надання йому на підписання угоди про визнання винуватості від 19.01.2016р. Отже, оскільки угоду про визнання винуватості укладено під час досудового розслідування, з урахуванням усіх обставин справи, суд вважає, що слід повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 314, 372, 474 КПК України суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити в затвердженні угоди про визнання винуватості в кримінальному провадженні № 0004249 від 19.11.2015 року за обвинуваченням ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , укладеної між прокурором Херсонської місцевої прокуратури ОСОБА_3 і підозрюваним у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.309 КК України ОСОБА_4 та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_6 Кисельова