У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого ОСОБА_5
суддів ОСОБА_6, ОСОБА_7,

розглянувши в судовому засіданні у м. Києві 28 січня 2016 року заяву ОСОБА_4, що надійшла з Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, про перегляд постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 грудня 2015 року щодо неї,

в с т а н о в и л а:

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 22 травня 2014 року до ОСОБА_4 застосовано примусовий захід медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 26 травня 2014 року виправлено описку у постанові цього ж суду від 22 травня 2014 року щодо ОСОБА_4, а саме датою постановлення вказаного судового рішення є 23 травня 2014 року.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 6 серпня 2014 року відмовлено у прийнятті до апеляційного розгляду апеляції ОСОБА_4 на постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 23 травня 2014 року.

Постановою судді судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 грудня 2015 року відмовлено ОСОБА_4 у витребуванні матеріалів кримінальної справи щодо неї для перевірки у касаційному порядку.

Як зазначено у копії постанови суду касаційної інстанції, ОСОБА_4 не є особою, яка вправі оскаржувати в касаційному порядку зазначені судові рішення судів нижчого рівня.

За змістом заяви ОСОБА_4, посилаючись на пункт 1 частини першої статті 400-12 КПК України 1960 року, просить Верховний Суд України переглянути в порядку глави 32-1 Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року (далі - КПК України 1960 року) постанову Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Заслухавши доповідача, вивчивши заяву та долучену до неї копію постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ щодо заявниці, колегія суддів вважає, що передбачені законом підстави для відкриття провадження відсутні.

Згідно із статтею 444 Кримінального процесуального Кодексу України (далі - КПК) Верховний Суд України переглядає судові рішення у кримінальних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 445 КПК підставами для перегляду судових рішень Верховним Судом України, що набрали законної сили, є:

1) неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої законом України про кримінальну відповідальність, у подібних правовідносинах, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень (крім питань неоднакового застосування санкцій кримінально-правових норм, звільнення від кримінальної відповідальності чи покарання);

2) неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої цим Кодексом, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень;

3) невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції висновку щодо застосування норм права, викладеному в постанові Верховного Суду України;

4) встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

Вказаний вище перелік підстав для перегляду справ Верховним Судом України є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Звертаючись до Верховного Суду України, заявниця не вказує жодну з вищевказаних підстав перегляду судових рішень Верховним Судом України.

Із заяви вбачається, що ОСОБА_4 не погоджується з висновком суду касаційної інстанції про те, що не є суб'єктом оскарження судових рішень щодо неї. При цьому заявниця посилається на пункт 1 частини першої статті 400-12 КПК України 1960 року, який передбачає як підставу для перегляду Верховним Судом України судових рішень - неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм кримінального закону щодо подібних суспільно небезпечних діянь (крім питань призначення покарання, звільнення від покарання та від кримінальної відповідальності), що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень.

Однак питання щодо кола осіб, які вправі оскаржувати в апеляційному чи касаційному порядку судові рішення у кримінальному провадженні, регулюються нормами кримінального процесуального закону (Кримінального процесуального кодексу України), а не нормами кримінального закону (Кримінального кодексу України).

Така підстава при наявності неоднакового застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої Кримінальним процесуальним кодексом, визначена пунктом 2 статті 445 КПК 2012 року (в редакції Закону України від 12 лютого 2015 року «Про забезпечення права на справедливий суд»).

Постанова Вищого спеціалізованого суду України від 14 грудня 2015 року про відмову ОСОБА_4 у витребуванні матеріалів за її скаргою для перевірки в касаційному порядку постановлена в порядку і за процедурою, регламентованими КПК України 1960 року.

Враховуючи, що КПК України 1960 року не передбачав такої підстави перегляду судових рішень Верховним Судом України як неоднакове застосування касаційним судом кримінальних процесуальних норм, а пунктом 2 статті 445 чинний КПК доповнено Законом України від 12 лютого 2015 року «Про забезпечення права на справедливий суд», який набрав чинності з 28 березня 2015 року, закон відповідно до статті 5 КПК не має зворотної дії в часі і не охоплює норми КПК 1960 року.

З огляду на викладене перегляд судових рішень, постановлених згідно із положеннями КПК України 1960 року, із вказаної підстави не можливий.

Долучена ОСОБА_4 до заяви постанова Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» № 7 від 3 червня 2005 року, теж не є свідченням невідповідності судових рішень суду касаційної інстанції висновку щодо застосування норм права, викладеному в постанові Верховного Суду України, оскільки остання містить висновки узагальнення судової практики, тоді як передбачена пунктом 3 статті 445 КПК України підстава для перегляду судових рішень обумовлює порівняння їх із висновками у постанові Верховного Суду України як результату правозастосування у конкретному кримінальному провадженні.

Наведене свідчить, що передбачені законом підстави для відкриття провадження у справі за заявою ОСОБА_4 відсутні.

З огляду на викладене, керуючись статтями 450, 451 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

відмовити ОСОБА_4 у допуску справи до провадження за її заявою про перегляд постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 грудня 2015 року Верховним Судом України судових рішень щодо неї.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7

З оригіналом згідно:

Суддя Верховного Суду України ОСОБА_5