Справа №295/7529/15-к

ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.07.2015 року м. Житомир

Богунський районний суд м.Житомира в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

секретаря - ОСОБА_2

з участю прокурора - ОСОБА_3

з участю обвинуваченого - ОСОБА_4

з участю захисника - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі кримінальне провадження №0000074 від 08.08.2014р. стосовно

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Кодня Житомирського району Житомирської області, українця, громадянина України, освіта середня-спеціальна, одруженого, працюючого не офіційно, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого

по обвинуваченню за ч.1 ст.408КК України, -

В С Т А Н О В И В:

20 червня 2014року солдата запасу ОСОБА_4 призвано ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу під час мобілізації, на особливий період та того ж дня направлено для проходження військової служби до військової частини польова пошта НОМЕР_1 .

20 червня 2014року наказом №65 командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 солдата запасу ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу частини та призначено на посаду снайпера взводу снайперів роти снайперів та відповідно до ст.ст.2,4,24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» солдат ОСОБА_4 вважається військовослужбовцем, який проходить службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Відповідно до ст.ст.17,65,68 Конституції України, ст.ст.11,16,30,35,37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, солдат ОСОБА_4 зобов`язаний свято і непорушно додержуватися вимог Конституції України, законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), знати та виконувати свої службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань доручених йому за посадою та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України.

Відповідно до вимог ст.ст.1,3,4,6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог військових статутів, а також зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів.

Однак, солдат ОСОБА_4 , в ході проходження військової служби в Збройних Силах України за призовом під час мобілізації, на особливий період, вирішив стати на злочинний шлях та діючи умисно, самовільно залишив військову частину польова пошта НОМЕР_1 з метою ухилитися від проходження військової служби.

Так, 15 липня 2014 року військовослужбовець військової частини польова пошта НОМЕР_1 солдат ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем дислокації вказаної військової частини за адресою: АДРЕСА_3 , в порушення ст.ст.17,65,68 Конституції України, ст.ст.11,16,127,128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст.1,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, знаючи про те, що він повинен проходити військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, та без поважних причин і без дозволу командування самовільно залишив військову частину польова пошта НОМЕР_1 , що дислокується за адресою: АДРЕСА_3 з метою ухилитися від військової служби, після чого до військової частини більше не повертався та проводить час на власний розсуд.

Своїми умисними діями, які виразилися у дезертирстві, а саме в самовільному залишенні військової частини з метою ухилитися від військової служби ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.408КК України.

17 червня 2015року на стадії судового провадження у приміщенні військової прокуратури Житомирського гарнізону, розташованої за адресою м.Житомир, вул.Адмірала Щасного,20 між обвинуваченим ОСОБА_4 та прокурором військової прокуратури Житомирського гарнізону ОСОБА_6 в присутності захисника ОСОБА_5 , укладено угоду про визнання винуватості у відповідності до вимог ст.ст.468,469,470,472КПК України.

Згідно даної угоди ОСОБА_4 під час судового розслідування дав визнавальні показання щодо обставин вчинення злочину, щиро розкаявся, беззастережно визнав свою винуватість у дезертирстві, а саме в самовільному залишенні військової частини з метою ухилитися від військової служби. Обвинувачений ОСОБА_4 беззастережно визнає свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, щиро кається у вчиненому та бере на себе зобов`язання беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні. Сторони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій ОСОБА_4 за ч.1 ст.408КК України та визначено покарання, яке повинен нести ОСОБА_4 за ч.1 ст.408КК України із застосуванням ст.69КК України у виді штрафу в розмірі однієї тисячі восьмиста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 30600грн. В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження означеної угоди, встановлені ч.2 ст.473КПК України та наслідки її невиконання.

В судовому засіданні прокурор просив затвердити угоду про визнання винуватості та призначити ОСОБА_4 узгоджену міру покарання.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину визнав повністю та показав, що він цілком розуміє характер обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.408КК України, просив суд затвердити угоду про визнання винуватості та призначити йому узгоджену міру покарання. Крім того зазначив, що він розуміє надані йому законом права, розуміє наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, визначені ст.473КПК України, наслідки її невиконання, передбачені ст.476КПК України.

В судовому засіданні захисник просив затвердити угоду про визнання винуватості та призначити його підзахисному ОСОБА_4 узгоджену міру покарання.

Вивчивши надані матеріали, вислухавши обвинуваченого, захисника, думку прокурора, суд дійшов висновку про наявність всіх підстав для затвердження цієї угоди.

Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.468КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості.

При цьому, як передбачено ч.4ст.469КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні, в якому бере участь потерпілий не допускається.

Як встановлено судом ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.408КК України. Даний злочин відповідно до ст.12 КК України відноситься до злочину середньої тяжкості. Потерпілі по даному кримінальному провадженні відсутні. Суд вважає доведеним в судовому засіданні те, що ОСОБА_4 вчинено даний злочин, а тому його дії кваліфікує за ч.1 ст.408КК України.

Суд встановив, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або внаслідок обіцянок чи дій, будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Також судом встановлено, що обвинувачений цілком розуміє права, передбачені п.п.1-4 ч.4 ст.474КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Судом перевірено, що за своїм змістом укладена угода про визнання винуватості відповідає вимогам ст.472КПК України, а також відсутні підстави для відмови у її затвердженні, передбачені ч.7 ст.474КПК України.

Виходячи із викладеного, суд дійшов до висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості від 17 червня 2015року між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_4 укладеної в присутності захисника ОСОБА_5 та призначити обвинуваченому узгоджене сторонами покарання.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 згідно ст.66 КК України, є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 згідно ст.67 КК України не встановлено.

Процесуальні витрати та речові докази в справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 370, 371, 373, 374, 375, 394,468, 472-475 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.408КК України від 17 червня 2015року, укладену сторонами по кримінальному провадженню №0000074 від 08.08.2014р. між прокурором військової прокуратури Житомирського гарнізону ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_4 за участі захисника ОСОБА_5 .

ОСОБА_4 визнати винуватим за ч.1 ст.408КК України та призначити покарання за цим законом із застосуванням ст.69КК України у виді штрафу в розмірі 1800 (однієї тисячі восьмисот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 30600 (тридцять тисяч шістсот)гривень.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу не обирати.

Вирок суду на підставі угоди про визнання винуватості може бути оскаржений протягом тридцяти днів з дня проголошення до апеляційного суду Житомирської області:

обвинуваченим, його захисником виключно з підстав призначення покарання суворішого ніж узгоджене сторонами угоди, ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання, невиконання судом вимог, встановлених частинами 4-7 ст.474КПК України, в тому числі не роз`яснення наслідків укладення угоди;

прокурором виключно з підстав - призначення покарання менш суворого ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 КПК України угода не може бути укладена.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДЯ: ОСОБА_1