АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 530/1237/15-к Номер провадження 11-кп/786/127/16Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.115 КК
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 січня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Апеляційного суду Полтавської області матеріали кримінального провадження за апеляціями обвинуваченого ОСОБА_6 та у його інтересах захисника ОСОБА_7 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 та потерпілої ОСОБА_9 на вирок Гадяцького районного суду Полтавської області від 25 листопада 2015 року, яким
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець та мешканець АДРЕСА_1 (зареєстрований в АДРЕСА_2 ) з середньою освітою, не одружений, не працюючий, згідно з ст.89 КК України вважається таким, що не має судимості,
Засуджений: - за ч. 1 ст. 115 КК України на 9 років позбавлення волі; - за ч.2 ст. 263 КК України на 1 рік позбавлення волі. На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання у виді 9 років позбавлення волі. Вирішено питання про речові докази.

з участю прокурора ОСОБА_10

потерпілої ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 .

Встановила:
До Апеляційного суду Полтавської області звернувся захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 , який у поданій апеляційній скарзі прохає скасувати вирок районного суду в частині засудження його підзахисного за ч. 2 ст. 263 КК України, а провадження у справі закрити, так як стороною обвинувачення не була доведена вина обвинуваченого у вчиненні зазначеного злочину.

Вказує на те, що обвинувачення ОСОБА_6 у носінні холодної зброї за вироком суду ґрунтується лише на показаннях обвинуваченого та потерпілої ОСОБА_9 про застосування холодної зброї - ножа при нанесенні тілесних ушкоджень, а не про його носіння. Поряд із тим ОСОБА_6 у своїх показаннях у суді стверджував, що даний ніж йому подарував товариш приблизно 5-7 років тому, після чого він його привіз в будинок бабусі в с. Драни, де він і знаходився до події злочину. А тому, на його думку, відповідно до ст.49 КК України, він повинен бути звільнений від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. У кримінальному провадженні є суперечливі дані про розміри ножа, яким було нанесено поранення потерпілому, а за відсутності слідів пальців рук обвинуваченого на руків`ї ножа, захисник вважає недоведеним обвинувачення у цій частині.

Стосовно обвинувачення ОСОБА_6 в умисному вбивстві ОСОБА_11 захисник ставить питання про перекваліфікацію дій його підзахисного на ст.118 КК України, вказуючи на те, що обвинувачений не мав умислу на заподіяння потерпілому смерті, а удар ножем наніс під час обопільної бійки, до того ж після такого ушкодження потерпілий ОСОБА_12 пробіг ще 100 метрів, і лише після цього упав на землю. За показаннями судово-медичного експерта, вказана обставина прискорила настання його смерті. Захисник у своїй апеляції також вказує, що суд безпідставно не визнав у вироку обставиною, що пом`якшує покарання щире каяття, хоча в обвинувальному акті орган досудового слідства вказав на наявність такої обставини.

Обвинувачений ОСОБА_6 у своїй апеляції, та доповненнях до неї прохає пом`якшити покарання, оскільки місцевий суд, на його думку, не врахував пом`якшуючі обставини, а саме: щире каяття, примирення з потерпілою, яка прохає суворо його не карати, врахувати, що він був помічником для матері і бабусі-інваліда та сам має незадовільний стан здоров`я. Вказує також, що дільничний інспектор міліції не вжив заходів для припинення його конфлікту з потерпілим. Останнього так і не було допитано у суді. Слідчий також не вжив заходів для притягнення того до відповідальності.

Потерпіла ОСОБА_9 у поданій апеляції прохала пом`якшити покарання обвинуваченому та вказує на те, що потерпілий ОСОБА_12 є двоюрідним братом обвинуваченого, останній вчинив злочин під час обопільної бійки, та обидва вони за характером були дуже гарячі, при цьому, в обвинуваченого ОСОБА_6 не було мотиву на умисне вбивство.

Прокурор ОСОБА_13 у своїй апеляції ставить питання про скасування вироку стосовно ОСОБА_6 за м`якістю призначеного покарання, оскільки не було достатньо враховано обставини, що обтяжують покарання вчинення злочину у стані сп`яніння. До того ж, обвинувачений вчинив особливо тяжкий злочин та визнав свою вину лише частково. А тому, на думку сторони обвинувачення, таке покарання не достатнє для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчинення нових злочинів. Вважає, що таким покаранням може бути 11 років позбавлення волі.

На подані апеляції учасники кримінального провадження заперечень не подавали.

Згідно з вироком Гадяцького районного суду, ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 263 та ч.1 ст.115 КК України за наступних обставин.

В період до 07 червня 2015 року ОСОБА_6 незаконно, без передбаченого законом дозволу носив при собі ніж, який згідно з висновком експерта є клиновидною холодною зброєю колюче-ріжучої дії, виготовленої по типу мисливських ножів загального призначення промисловим способом з приєднанням руків`я саморобного виготовлення, та який у подальшому був вилучений 07 червня 2015 року в ході огляду місця події по вул. Хутірській в с. Драни Зіньківського району, як знаряддя вчинення ОСОБА_6 умисного вбивства ОСОБА_11

7 червня 2015 року близько 18 години ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння та знаходячись на автодорозі по АДРЕСА_3 , після сварки, а потім бійки, яка виникла на ґрунті неприязних відносин з ОСОБА_12 , наздогнав того та наніс йому вказаним вище ножем удар в грудну клітку з правого боку. Унаслідок ножового поранення, за висновком судово-медичної експертизи, ОСОБА_12 було заподіяно колото-різане поранення грудної клітки з пошкодженням підключичної вени та верхньої долі правої легені, що зумовило гостру крововтрату, яка і стала причиною настання його смерті.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які просили задовольнити їхні і потерпілої ОСОБА_9 апеляційні скарги та заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, міркування прокурора ОСОБА_10 , яка не підтримувала апеляцію прокурора, та пропонувала вирок районного суду залишити без змін, пояснення потерпілої ОСОБА_9 на підтримання її і сторони захисту апеляцій, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів апеляційного суду не знаходить підстав для їх задоволення з наступних мотивів.

Висновки суду першої інстанції про доведеність обвинувачення у вчиненні інкримінованих ОСОБА_6 кримінальних правопорушень за вище названих обставин доведено матеріалами кримінального провадження, докази з якого були досліджені судом першої інстанції та наведені у вироку, його діям судом дано правильну юридичну оцінку та кваліфіковано за ч.1 ст. 115 КК України.

При цьому районний суд прийшов до правильного висновку щодо вбивства потерпілого обвинуваченим ОСОБА_6 на побутовому ґрунті, унаслідок виникнення неприязні до ОСОБА_12 під час сварки та обопільної бійки на ґрунті пиятики.

По суті, фактичних обставин вчинених злочинів, як вони наведені у вироку, у судовому засіданні не оспорював і сам обвинувачений, та з цього приводу обґрунтування у апеляційній скарзі стороною захисту не наводиться.

Доводи захисника ОСОБА_7 щодо спричинення його підзахисним ОСОБА_12 смертельного ножового поранення при перевищенні меж необхідної оборони та щодо відсутності у ОСОБА_6 мотивів для убивства потерпілого перевірялися судом першої інстанції, але не знайшли свого підтвердження. Такий висновок є правильний та підтверджується сукупністю доказів і фактичними обставинами встановленими у судовому засіданні.

Так, із показань потерпілої ОСОБА_9 матері ОСОБА_12 , яка була очевидцем події злочину, убачається, що обвинувачений ОСОБА_6 та її син ОСОБА_12 7 жовтня 2015 року були у домоволодінні та допомагали по господарству. Потім вона побачила, як між ними у дворі відбувалася бійка, яку їй та іншим присутнім вдалося припинити. Коли ОСОБА_12 пішов з двору по дорозі, за ним вийшов ОСОБА_6 з ножем у руці. Вона наздогнала їх та намагалася перешкодити тому нанести удар ножем, і стала між ними, але ОСОБА_6 через неї наніс удар ножем потерпілому зверху вниз, після чого розвернувся і викинув ніж.

Подібні показання дала у судовому засіданні і неповнолітній свідок ОСОБА_14 .. Фактично, такі ж показання давав у суді і обвинувачений ОСОБА_6 та підтвердив, що на дорозі він наніс удар ножем ОСОБА_11 , після чого вийняв ножа з рани та викинув на дорогу. Він вказував також, що до цієї події вони з потерпілим пиячили в домоволодінні ОСОБА_9 .. Він підтвердив і те, що дійсно вказаний ніж належав йому, а у цей день вони з потерпілим ним користувалися для різання продуктів.

Показання вказаних осіб підтверджуються і протоколом огляду місця події, з якого простежується шлях, по якому з двору виходив спочатку ОСОБА_11 , а потім за ним ОСОБА_6 , та виявлено труп потерпілого з слідами ножового поранення. Тут же неподалік було виявлено ніж, на який вказувала потерпіла ОСОБА_9 , та який був долучений до кримінального провадження, як речовий доказ (а.с. 74-82).

За висновком судово-медичної експертизи № 42 від 17 липня 2015 року, на тілі ОСОБА_11 виявлено тілесне ушкодження у виді колото-різаного поранення грудної клітки з пошкодженням підключичної вени та верхньої долі правої легені, що зумовило гостру крововтрату, яка і стала причиною настання його смерті (а.с. 95?97).

Із зазначених доказів видно, що між ОСОБА_6 та ОСОБА_12 після спільного розпиття спиртних напоїв виникли неприязні особисті взаємовідносини, через що спочатку виникла сварка, а потім і бійка. Коли ж конфлікт, який виник між ними, потерпілій ОСОБА_9 вдалося припинити, то ОСОБА_12 пішов із двору. Однак ОСОБА_6 взяв належний йому ніж, який за висновком криміналістичної експертизи є холодною зброєю, та наздогнавши того наніс удар в область грудної клітки зверху вниз. Заподіявши тому смертельне поранення.

З огляду на це, доводи сторони захисту щодо вчинення інкримінованих обвинуваченому дій при перевищенні меж необхідної оборони є безпідставними.

За таких обставин коли судом було встановлено, що ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті неприязні, яка виникла через сварку, що переросла у взаємну бійку, яка потім була припинена, після цього вчинив умисні дії, спрямовані на позбавлення ОСОБА_12 життя шляхом нанесення потерпілому ножем в ділянку грудної клітки, де розташовані важливі для життя людини органи та проходять кровоносні судини, тому він усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачав суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті потерпілого. Отже, його дії судом першої інстанції правильно кваліфіковані за ч.1 ст. 115 КК України.

Виходячи з наведеного, доводи сторони захисту та потерпілої ОСОБА_9 про відсутність у ОСОБА_6 мотиву вчинення зазначеного злочину, є безпідставними.

Безпідставними є доводи апеляції захисника обвинуваченого щодо відсутності у діях ОСОБА_6 складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 263 КК України.

Не дивлячись на те, що органами досудового слідства не було встановлено час придбання обвинуваченим ножа, який є холодною зброєю, та періоду протягом якого він його носив до події злочину, однак наведеними вище доказами, у тому числі і показаннями обвинуваченого, знайшов підтвердження той факт, що ОСОБА_6 7 червня носив його.

Як видно із показань самого обвинуваченого та потерпілої ОСОБА_9 , вилучений на місці події злочину ніж належить обвинуваченому та саме ним було нанесено удар ОСОБА_12 ..

За висновком судової криміналістичної експертизи вказаний ніж є клиновидною холодною зброєю колюче-ріжучої дії, виготовленої по типу мисливських ножів загального призначення промисловим способом з приєднанням руків`я саморобного виготовлення (а.с. 112-118).

Із показань вказаних осіб убачається, що саме його взяв у руки обвинувачений ОСОБА_6 та вийшов із ним на дорогу до ОСОБА_12 .. Тобто, у його діях убачається ознака злочину передбаченого вище названою нормою, як носіння ножа, що є холодною зброєю, а тому його дії правильно кваліфіковані за ч.2 ст.263 КК України

Правильно ОСОБА_6 визначено й міру покарання. При цьому суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 65 КК України, врахував характер і ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, одне з яких відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких, особу винного, наявність обтяжуючої покарання обставини вчинення злочину у стані сп`яніння. Судом було також враховані й дані про особу обвинуваченого, на які вказується у апеляції останнього та потерпілої ОСОБА_9 .

Так, судом було враховано, що обвинувачений ОСОБА_6 за місцем проживання характеризується задовільно, а також враховано думку й потерпілої ОСОБА_9 , яка прохала обвинуваченого суворо не карати. З огляду на наведене та конкретні обставини справи, мотиви злочину місцевий суд призначив покарання яке є співмірним вчиненому злочину, відповідає даним про особу засудженого та є справедливим, а тому воно є необхідним та достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення нового злочину.

Судом обґрунтовано не визнано обставиною що пом`якшує покарання щире каяття, оскільки за обставинами, встановленими у судовому засідання із показань свідків та позиції обвинуваченого ОСОБА_6 , така обставина у його поведінці до та після вчинення злочину відсутня, з огляду на це доводи апеляції захисника та обвинуваченого, з цього приводу є безпідставні.

Не заслуговують на увагу при розгляді даних апеляцій і доводи обвинуваченого, щодо неналежного виконання своїх службових обов`язків дільничним інспектором міліції, який своєчасно не зреагував на повідомлення ОСОБА_9 про бійку між ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , а також залишення цієї обставини без уваги слідчим, оскільки вони ніяк не впливають ні на кваліфікацію дій обвинуваченого, ні на доведеність його вини, ні на визначення йому міри покарання.

Отже, підстав для пом`якшення покарання, як на це вказується в апеляціях сторони захисту та потерпілої ОСОБА_9 та для призначення більш суворого покарання, як на це вказується у апеляції сторони обвинуваченого, немає.

Таким чином, вирок судом першої інстанції постановлений з дотриманням норм кримінального та процесуального законів, є законним, обґрунтованим та справедливим, а тому підстав для його скасування чи зміни немає.

Відповідно до ч.5 ст. 72 КК України, до строку відбуття покарання має бути зараховано термін тримання ОСОБА_6 у слідчому ізоляторі за весь час досудового слідства та розгляду кримінального провадження судами до набрання вироком чинності з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, тобто, за період з 7 червня 2015 року по 28 січня 2016 року 235 днів попереднього ув`язнення цей строк становить 1 рік 3 місяці і 15 днів.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,

Ухвалила:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та у його інтересах захисника ОСОБА_7 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 та потерпілої ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Гадяцького районного суду Полтавської області від 25 листопада 2015 року, стосовно ОСОБА_6 без змін.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України до строку відбуття покарання зарахувати термін тримання ОСОБА_6 у слідчому ізоляторі за весь час досудового слідства та розгляду кримінального провадження судами до набрання вироком чинності з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, тобто, за період з 7 червня 2015 року по 28 січня 2016 року 1 рік 3 місяці і 15 днів.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_6 , який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4