АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 639/4886/15-к Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/790/1934/15 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія:ч. 3 ст. 186 КК України
УХВАЛА
06 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:
-головуючого ОСОБА_2 ,
-суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
-при секретарі ОСОБА_5 ,
-за участю прокурора ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова кримінальне провадження № 1кп/639/298/15 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 13 липня 2015 року,-
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Лозова Харківської області, громадянина України, з середньою технічною освітою, не одруженого, не працюючого, інваліда ІІІ групи, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого:
- 15.02.2000 року Павлоградським міським судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 140, ч. 3 ст. 140, ст. 42 КК України (1960 року) на 3 роки позбавлення волі із застосуванням ст. 46-1 КК України із випробуванням на 2 роки;
- 14.11.2003 року Лозівським міськрайонним судом Харківської області за ч.3 ст. 185, ч.ч. 1, 4 ст. 70, ст. 71 КК України на 4 роки 4 місяці позбавлення волі;
- 13.03.2007 року Лозівським міськрайонним судом Харківської області за ч.3 ст. 185, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 309 КК України на 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна, звільнився 13.08.2014 року умовно-достроково на невідбуту частину строку 5 місяців 3 дні,-
засуджено за ч. 3 ст.186 КК України на 4 роки позбавлення волі.
Цим же вироком засуджено ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 186 КК України, щодо якого апеляційних скарг не надійшло.
Кримінальне провадження було розглянуто у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.
Як установив суд, 16 березня 2015 року близько 09 год. 20 хв., ОСОБА_7 з ОСОБА_8 , знаходились на другому поверсі будинку АДРЕСА_2 , куди вони прийшли з метою заволодінням чужим майном будь-якого із мешканців зазначеного будинку. Саме в той час у ОСОБА_7 та ОСОБА_8 виник узгоджений злочинний умисел, спрямований на відкрите заволодіння чужим майном, поєднане з проникненням у квартиру, раніше невідомої їм ОСОБА_9 , яка заходила до своєї квартири АДРЕСА_3 .
В апеляційній скарзі обвинувачений, не оспорюючи обґрунтованості засудження та правильності кваліфікації його дій, просить пом`якшити йому покарання, застосувати положення ст.69 КК України та призначити покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.3 ст.186 КК України, посилаючись на щире каяття, активне сприяння слідству, наявність у нього інвалідності ІІІ групи та малолітньої дитини.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора про залишення вироку без змін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Покарання обвинуваченому ОСОБА_7 призначено необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, згідно з вимогами ст. 65 КК України.
При цьому суд врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, є інвалідом ІІІ групи, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває та пом`якшуючі обставини покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, у зв`язку з чим призначив йому з мінімальне покарання, яке передбачене в санкції ч. 3 ст. 186 КК України.
Разом з тим, приймаючи до уваги, що ОСОБА_10 , будучи раніше неодноразово судимим, у тому числі за умисні корисні злочини, через сім місяців після умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за попереднім вироком, знову вчинив умисне корисне кримінальне правопорушення, яке згідно ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, суд, врахувавши ці обставини та дані про його особу, дійшов обґрунтованого висновку про неможливість застосування до нього положень ст.69 КК України, навівши цьому належні мотиви і призначив обвинуваченому покарання у розмірі, яке колегія суддів вважає необхідним й достатнім для виправлення ОСОБА_10 і попередження нових злочинів.
Що ж стосується посилання в скарзі ОСОБА_10 на наявність у нього інвалідності, таких пом`якшуючих покарання обставин, як щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, то ці обставини самі по собі не знижують істотно ступінь тяжкості вчиненого злочину, як і дані про особу обвинуваченого, а тому застосування положень ст.69 КК України виключається.
Посилання у скарзі обвинуваченого на наявність у нього малолітньої дитини, безпідставні.
Таких даних матеріали провадження не містять.
Не надано таких даних і суду апеляційної інстанції.
Таким чином, колегія суддів вважає, що призначене покарання за своїм розміром є справедливим і підстав для його пом`якшення шляхом застосування положень ст.69 КК України, не вбачає.
Керуючись ст.ст. 405, 407,409, 419 КПК України, колегія суддів,-
Вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 13 липня 2015 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим в той самий строк з дня отримання копії ухвали.

Головуючий:

Судді: