№ 5 1471 км 15
Ухвала
іменем україни
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючогоОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянула в судовому засіданні 3 лютого 2016 року в м. Києві касаційну скаргу прокурора на ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 9 грудня 2015 року щодо ОСОБА_4 .
Вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 6 жовтня 2015 року

ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Інгулець Дніпропетровської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 років позбавлення волі.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 9 грудня 2015 року вирок місцевого суду залишено без змін.
За вироком суду, ОСОБА_4 визнано винним у тому, що він наприкінці серпня 2014 року у нічний час, таємно, з проникненням до приміщення будинку АДРЕСА_2 , викрав майно потерпілої ОСОБА_5 , завдавши останній матеріальну шкоду на суму 31400 грн.

Крім того, в період часу з 1 вересня 2014 року по 8 вересня 2014 року, приблизно о 23 год., таємно, з проникненням до приміщення горища будинку АДРЕСА_3 , викрав майно потерпілого ОСОБА_6 , завдавши останньому матеріальну шкоду на суму 750 грн.

У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду і призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, внаслідок м`якості. При цьому прокурор посилається на ту обставину, що місцевий суд не в повній мірі врахував обставини вчинення злочинів та їх наслідки, а також особу засудженого та призначив занадто м`яке покарання. Крім того прокурор зазначає, що суд першої інстанції невірно вказав, що засуджений в силу ст. 89 КК України визнаний таким, що не має судимості. Апеляційний суд, у порушення вимог ст. 419 КПК України, не дав належної оцінки таким порушенням та залишив вирок місцевого суду без змін.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши додану до неї копію ухвали апеляційного суду, колегія суддів дійшла до висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Доводи касаційної скарги прокурора про порушення щодо засудженого загальних засад призначення покарання, на думку колегії суддів, є непереконливими.

Як убачається з наданої суду касаційної інстанції копії оскаржуваної ухвали апеляційного суду, при призначені засудженому покарання суд врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів та дані про особу засудженого.

Так, обґрунтовуючи висновок щодо виду і міри покарання ОСОБА_4 , призначаючи йому покарання у виді позбавлення волі яке він має відбувати реально, суд виходив з того, що засуджений характеризується позитивно, відповідно до ст. 89 КК України визнаний таким, що не має судимості, страждає рядом хвороб. Одночасно, судом враховано конкретні обставини кримінального провадження. Обставиною, яка пом`якшує покарання засудженому, визнано щире каяття. Обставин, які обтяжують покарання засудженому, в ході судового розгляду не встановлено.

Врахувавши всі зазначені обставини в сукупності, у тому числі на які прокурор посилається у касаційній скарзі, суд обґрунтовано дійшов висновку, що виправлення та перевиховання засудженого можливе лише в умовах ізоляції його від суспільства, та правильно призначив покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, визначений санкцією ч. 3 ст. 185 КК України.

На думку колегії суддів, суд призначаючи засудженому ОСОБА_4 покарання, вимог статей 65-67 КК України не порушив, оскільки призначене йому покарання відповідає характеру і ступеню тяжкості вчинених ним злочинів, всім обставинам кримінального провадження і є необхідним для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, як це передбачено ст. 65 КК України.

Підстав вважати призначене засудженому ОСОБА_4 покарання явно несправедливим через його м`якість, про що зазначає прокурор у касаційній скарзі, не вбачається.

При розгляді апеляції прокурора, суд апеляційної інстанції перевірив доводи скарги, аналогічні доводам викладеним у касаційній скарзі, належним чином вмотивував своє рішення з наведенням докладних мотивів з яких апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення а вирок місцевого суду без змін. Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Крім того, доводи прокурора про неправильне визнання ОСОБА_4 в силу ст. 89 КК України таким, що не має судимості, не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 88 КК України особи, засуджені за вироком суду без призначення покарання або із звільненням від покарання чи такі, що відбули покарання за діяння злочинність і караність якого усунута законом, визнаються такими, що не мають судимості.
Отже, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів
у х в а л и л а :
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 9 грудня 2015 року щодо ОСОБА_4 .
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_7