Провадження № 11-кп/792/113/16
Справа № 688/4369/15-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст. 115 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 лютого 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Хмельницької області у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження № 0000426 від 02 вересня 2015 року за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 на вирок Шепетівського міськрайонного суду від 16 грудня 2015 року,
у с т а н о в и л а :
Вироком Шепетівського міськрайонного суду від 16 грудня 2015 року,
ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Велика Салиха Красилівського району Хмельницької області, житель АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою освітою, неодружений, не працює, пенсіонер, інвалід 1-ї групи, учасник Великої Вітчизняної Війни, не має судимостей,
визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, з призначенням покарання на підставі ст.69 КК України у виді 5 років позбавлення волі.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено попередній тримання під вартою.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 ухвалено обчислювати з 16 грудня 2015 року, зараховано час його утримання під вартою з 02 вересня по 15 грудня 2015 року включно.

Судом вирішено питання про судові витрати та речові докази.
За вироком суду, ОСОБА_8 перебував у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_9 , з якою проживав у належному їй на праві власності будинку по АДРЕСА_1 .
Близько 02 години 01 вересня 2015 року у цьому будинку під час сварки, в ході якої ОСОБА_9 просила залишити її будинок, в процесі боротьби, з метою вбивства, ОСОБА_8 схопив з підвіконника фарфоровий підсвічник, умисно з прикладанням фізичної сили завдав ним не менше двох ударів в область голови потерпілої. Цими діями ОСОБА_8 спричинив їй тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, від яких потерпіла померла на місці події.
Через деякий час ОСОБА_8 , усвідомлюючи, що позбавив ОСОБА_9 життя, виволік її тіло на подвір`я та залишив неподалік входу в господарство. Сам же у нічний час 02 вересня 2015 року електропоїздом доїхав до станції Козятин. У подальшому сів на потяг № 342 сполученням „Кишинів-Москва, маючи намір виїхати до Російської Федерації, де проживає його дочка, однак був затриманий працівниками міліції.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просив вирок суду змінити, перекваліфікувати дії обвинуваченого з ч.1 ст.115 на ч.2 ст.121 КК України та призначити йому покарання, від відбування якого звільнити на підставі ст.75 КК України.
Посилався на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Вказував, що відповідно до висновку додаткової судово-медичної експертизи смерть ОСОБА_9 настала не відразу і при наданні кваліфікованої медичної допомоги її життя могло бути урятоване. Зазначав, що в ОСОБА_8 не було умислу позбавляти потерпілу життя, а тому, на переконання апелянта, його дії слід кваліфікувати за ч.2 ст.121 КК України.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просив вирок суду змінити та призначити йому покарання, від відбування якого звільнити на підставі ст.75 КК України.
Просив суд урахувати обставини виникнення сварки між ним та потерпілою ОСОБА_9 , його щире каяття та стан здоров`я, а також те, що у нього не було умислу на вбивство потерпілої.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційні скаргу про зміну вироку з викладених у них мотивів; думку прокурора про законність та обґрунтованість вироку і заперечення проти задоволення апеляційних скарг; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів уважає, що вони не підлягають задоволенню.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні умисного убивства ґрунтується на досліджених у судовому засіданні та детально наведених у вироку доказах у їх сукупності.
Обвинувачений ОСОБА_8 визнав вину у вчиненому та пояснив, що проживав з потерпілою ОСОБА_9 більше 12 років у її будинку в м. Полонному. 31 серпня 2015 року між ними виникла сварка через те, що ОСОБА_9 переписала свій будинок на сина племінника, під час якої вона викинула з шафи його одяг і попросила залишити її будинок. У подальшому він виніс свої речі на город, займався по господарству і вони не сварились. В ніч з 31 серпня на 01 вересня 2015 року біля 02 години між ними виник черговий конфлікт. Реагуючи на образи ОСОБА_9 , він схопив з підвіконня фарфоровий підсвічник та завдав їй два удари в голову, від чого вона впала і втратила свідомість. Він намагався привести її до свідомості та дати води, але зрозумів, що вона померла. Злякавшись, він написав передсмертну записку та хотів повіситись, однак не зміг цього зробити. Після цього він виволік тіло ОСОБА_9 у двір та залишив неподалік входу в господарство, а сам в нічний час 02 вересня 2015 року сів на електропоїзд, доїхав до Козятина, де пересів на потяг № 342 сполученням „Кишинів-Москва, маючи намір виїхати до своєї дочки в Російську Федерацію, однак був затриманий працівниками міліції.
Свої показання ОСОБА_8 підтвердив при додатковому слідчому експерименті 28 вересня 2015 року, в ході якого на місці детально розповів і показав, яким чином завдавав удари потерпілій. Результати цієї слідчої дії співпали з результатами огляду місця події в частині обставин учиненого ним убивства.
Потерпілий ОСОБА_10 племінник загиблої ОСОБА_9 , в суді показав, що його тітка з обвинуваченим проживали разом з 2002 року, турбувались один про одного. Однак у червні 2015 року, коли ОСОБА_8 дізнався про те, що вона заповіла будинок на його сина, то став агресивним, ображав її. Від ОСОБА_11 він дізнався, що його тітка вбита.
Свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 підтвердили наявність конфлікту між ОСОБА_9 та ОСОБА_8 з приводу заповіту на будинок.
Свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_12 також вказали, що 02 вересня 2015 року телефонували до ОСОБА_8 і той повідомив їм, що вбив ОСОБА_15 , тобто потерпілу.
Згідно даних протоколу огляду місця події з фототаблицями до нього від 02 вересня 2015 року, в дворі будинку АДРЕСА_1 виявлено труп ОСОБА_9 з ознаками насильницької смерті, а у веранді уламки фарфорового підсвічника зі слідами крові.
Висновками судово-імунологічних експертиз установлено, що на вилучених під час огляду місця події фрагментах фарфору, наволочці, виявлено кров людини, яка може походити від потерпілої ОСОБА_9 .
Показання обвинуваченого ОСОБА_8 щодо характеру та локалізації завданих ним потерпілій ударів об`єктивно підтверджені висновком судово-медичної експертизи № 218 від 17 жовтня 2015 року. Відповідно до нього у ОСОБА_9 виявлені такі тілесні ушкодження: закрита внутрішньочерепна травма з крововиливами під оболонки та в речовину головного мозку, травматичний набряк головного мозку, рана та синець в лівій лобній ділянці, чотири рани на поверхні лоба справа та крововилив у правий скроневий м`яз. Ці тілесні ушкодження виникли від щонайменше двох ударних травмуючих дій тупих твердих предметів з обмеженими травмуючими поверхнями, незадовго до настання смерті, є тяжким тілесним ушкодженням, яке небезпечне для життя в момент його спричинення, що призвело до смерті.
Також у потерпілої виявлені інші тілесні ушкодження у вигляді синця на передній поверхні шиї, синця на задній поверхні правого передпліччя, шість синців на задній поверхні лівого передпліччя, які виникли незадовго до настання смерті, мають ознаки легкого тілесного ушкодження та могли виникнути при самозахисті.
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 230 від 17 листопада 2015 року, утворення тілесного ушкодження у вигляді закритої внутрішньочерепної травми з декількома ранами на поверхні голови внаслідок падіння з висоти власного зросту виключено.
Заподіяння потерпілій ударів фарфоровим підсвічником стверджено також висновком судово-криміналістичної експертизи № 130-мк від 17 листопада 2015 року.

При вирішенні питання щодо наявності у обвинуваченого ОСОБА_8 умислу на вбивство потерпілої місцевий суд урахував спосіб його вчинення, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку обвинуваченого і потерпілої, що передувала події, їх стосунки.

За таких обставин доводи апеляційних скарг про відсутність у ОСОБА_8 умислу на убивство потерпілої та перекваліфікацію його дій на ч.2 ст.121 КК України є безпідставними та на увагу не заслуговують.

Ретельно проаналізувавши докази, суд дав їм належну оцінку в їх сукупності й дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 в умисному вбивстві і правильно кваліфікував його дії за ч.1 ст.115 КК України.

Згідно акту судово-психіатричної експертизи № 648 від 28 жовтня 2015 року, ОСОБА_8 на момент вчинення інкримінованого йому злочину хронічно протікаючими душевними захворюваннями, недоумством не страждав, не страждає такими і на теперішній час, а тому міг та може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, в період вчинення злочину в стані тимчасового розладу душевної діяльності, іншого психічного розладу чи стані фізіологічного афекту, фрустрації, психологічного стресу також не знаходився. Застосування до нього примусових заходів медичного характеру не потребує.

Покарання обвинуваченому призначено відповідно до вимог ст.65 КК України з урахуванням тяжкості вчиненого ним злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому, судом визнано щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Вчинення злочину щодо особи похилого віку є обставиною, що обтяжує покарання.

Ураховуючи викладене, а також те, що ОСОБА_8 уперше притягується до кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризувався позитивно, на обліку у психіатра та нарколога не перебуває, є пенсіонером, інвалідом 1-ї групи, учасником Великої Вітчизняної війни, особою похилого віку (84 роки), суд дійшов переконливого висновку про можливість призначення йому покарання на підставі ст.69 КК України нижче від нижчої межі, встановленої санкцією ч.1 ст.115 КК України, у виді позбавлення волі.

Саме таке покарання є необхідним і достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових злочинів.

Тому колегія суддів не вбачає підстав для звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання згідно зі ст.75 КК України, на чому наголошували апелянти.

Керуючись ст.ст.407, 418, 419, 424, 426 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :
Вирок Шепетівського міськрайонного суду від 16 грудня 2015 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника ОСОБА_7 без задоволення.

Зарахувати у строк відбування покарання ОСОБА_8 час тримання під вартою з 02 вересня 2015 року по 16 лютого 2016 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому її копії.
Судді:/підписи/

Згідно з оригіналом:

Суддя апеляційного суду ОСОБА_2