23.11.2015 Справа № 756/4899/15-к
Унікальний № 756/4899/15-к
Порядковий № 1-кп/756/399/15
В И Р О К
іменем України

23 листопада 2015 року Оболонський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

представника потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, із середньою освітою, одруженого, непрацюючого, який має на утриманні малолітню дитину, зареєстрованого за адресою : АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою : АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , раніше судимого :

- вироком Оболонського районного суду м. Києва від 14.09.2005 року за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки, із застосуванням ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання із іспитовим строком 2 роки;

- вироком Оболонського районного суду м. Києва від 05.04.2006 року за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, до покарання у виді штрафу у розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

- вироком Оболонського районного суду м. Києва від 16.08.2006 року за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки;

- вироком Оболонського районного суду м. Києва від 14.04.2008 року за вчинення злочинів, передбачених ч. 1 ст. 119, ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців, звільнений 27.06.2013 року по відбуттю строку покарання,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 121 КК України,

В С Т А Н О В И В :
06.12.2013 року, близько 18 години 50 хвилин, ОСОБА_10 , який мав непогашені у встановленому порядку судимості, у тому числі і за злочини проти власності, перебуваючи у салоні автобусу № 99, реалізуючи умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, викрав з кишені ОСОБА_11 належний їй мобільний телефон марки «Нокіа Люміа 720», вартістю 2 600 гривень. Після чого його дії були помічені потерпілою ОСОБА_11 , яка почала вимагати повернення її майна. Усвідомлюючи, що його дії викриті, ОСОБА_10 продовжував утримувати викрадене майно. У цей час пасажир, що перебував у салоні автобуса ОСОБА_7 звернувся до обвинуваченого із вимогою повернути викрадене у ОСОБА_11 майно. ОСОБА_10 з метою приховати вчинений ним злочин та уникнути відповідальності, дістав пневматичний пістолет та здійснив постріл у праве око ОСОБА_7 , чим спричинив останньому відкриту травму правого ока, що відноситься до тяжких тілесних ушкоджень.

Після чого ОСОБА_10 , утримуючи викрадений у ОСОБА_11 мобільний телефон, на зупинці громадського транспорту, що розташована за адресою : м. Київ, вулиця Полярна, 13-А , вийшов із салону автобусу № 99, завдавши потерпілій матеріальну шкоду у розмірі 2 600 гривень, що складається з вартості викраденого мобільного телефону.

Будучи допитаним у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 визнав факт викрадення мобільного телефону та здійснення пострілу. Показав суду про те, що сів в автобус № НОМЕР_2 в районі Мінського масиву. Знаходячись біля задніх дверей він викрав мобільний телефон з кишені дівчини. Після чого почався крик, дівчина просила повернути телефон, він, у свою чергу, повідомив, що у нього немає її майна. У той час до нього підійшов чоловік, як почав застосовувати до нього насильство, «розпускати руки», наніс декілька ударів кулаками та долонями по голові обвинуваченого. Коли автобус зупинився, та двері відкрилися з метою самооборони ОСОБА_10 здійснив постріл у бік цього чоловіка, при цьому він спеціально не цілився в його обличчя. Після того, як обвинувачений вибіг з автобуса, він викинув під колеса викрадений мобільний телефон.

У судовому засіданні ОСОБА_10 повідомив, що усвідомлює наслідки своїх протиправних дій, вважає себе винним у заподіянні шкоди ОСОБА_7 , який, на його переконання, діючи з благородних мотивів застосував до ОСОБА_10 безпідставне насильство.

Цивільний позов заявлений потерпілим ОСОБА_7 . ОСОБА_10 визнав частково, а саме, у частині матеріальної шкоди, при цьому розмір моральної шкоди вважає завищеним.

Допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_8 повідомила, що 06.12.2013 року ввечері вона їхала в автобусі маршруту № 99. Знаходячись біля задніх дверей, відчула, що з її лівої кишені хтось витягує мобільний телефон. Звернувшись до чоловіка, який знаходився ліворуч від неї впритул, вона попросила повернути телефон, проти він сказав, що не брав у неї нічого, та одночасно почав проходити до виходу з автобусу. У той час незнайомий їй чоловік із середини салону автобусу, підійшовши до останнього, взяв його за лікоть, щоб він не зміг залишити місце злочину. Коли автобус зупинився на зупинці, чоловік, який викрав її телефон, повернувся до того, який його тримав, навів його на обличчя пістолет та здійснив постріл в око потерпілого. Після чого вискочив на зупинці та побіг у напрямку магазину «Леруа Мерлен». Коли ОСОБА_8 вийшла з автобуса, вона побачила свій мобільний телефон, який лежав на асфальтовому покритті біля колеса автобуса.

Потерпілий ОСОБА_7 повідомив про те, що ввечері 06.12.2013 року він повертався додому звичайним маршрутом. Їхав в автобусі маршруту № 99, знаходився у середині салону. Коли автобус від`їхав від зупинки «АТБ», він почув із задньої частини салону жіночий крик про допомогу, з якого він зрозумів, що у дівчини викрали мобільний телефон. ОСОБА_7 підійшовши до задніх дверей, з`ясував у дівчини, яка стояла поруч із дверима, хто саме викрав її телефон. Вона вказала на хлопця, що стояв ближче до дверей. Після чого, ОСОБА_7 звернувся до нього з вимогою повернути телефон. Хлопець у грубій формі відповів, що у нього немає телефону. У процесі розмови з приводу викрадення мобільного телефону, між ними зав`язалася словесна перепалка, у ході якої хлопець почав йому погрожувати. Коли автобус зупинився на зупинці громадського транспорту, ОСОБА_7 притримав хлопця за лікоть, щоб той не вийшов, останній повернувся до нього і, дивлячись прямо в очі потерпілому, дістав пістолет та здійснив постріл. Після чого потерпілий відчув біль в оці, з якого пішла кров. Хлопець, який був ще з одним хлопцем, побігли у бік напроти зупинки. При цьому вони викинули мобільний телефон під колеса автобуса. Цей телефон потім знайшла потерпіла ОСОБА_8 та свідок, яка вийшла з нею з автобусу.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_12 повідомила, що вона їхала в автобусі № 99 ввечері 06.12.2013 року. Біля неї стояла дівчина, яка поклала свій мобільний телефон у свою кишеню, на що свідок звернула увагу. Майже одразу через кілька хвилин дівчина почала, звертаючись до хлопця, що знаходився поруч із нею, вимагати повернути викрадений телефон. Свідок також зверталася до нього із вимогою, проте він повідомляв, що не брав нічого. ОСОБА_12 голосно попросила водія автобуса не відчиняти двері на зупинці, повідомляючи, що у салоні відбулася крадіжка. У зв`язку із чим, до дівчини підійшов незнайомий чоловік, який допомагаючи їй, також звернувся до хлопця. Між ними зав`язалася розмова, у ході якої цей чоловік вимагав повернути дівчині її телефон. Свідок стверджує, що вона не бачила застосування будь-якого насильства з боку чоловіка по відношенню до хлопця, який викрав телефон. На зупинці перед тим, як двері автобуса відчинилися, хлопець вистрелив в обличчя цього чоловіка, після чого вибіг на вулицю. Коли вони із дівчиною вийшли, побачили на дорозі під автобусом мобільний телефон.

Свідок ОСОБА_13 показав суду, що зимою 2013 року ввечері він знаходився на зупинці громадського транспорту на вулиці Полярній у м. Києві. До зупинки під`їхав автобус № 99, з задніх дверей якого вискочили два хлопці, за ними дівчина, яка кричала, що у неї викрали телефон, а за нею ще чоловік. Хлопці викинули телефон під колеса автобуса та побігли у невідомому напрямку.

Крім показів потерпілих, свідків, обвинуваченого, вина останнього підтверджується також і дослідженими у судовому засіданні доказами.

12.03.2014 року за участю потерпілої ОСОБА_8 у присутності понятих проведений слідчий експеримент, під час якого остання відтворила обставини, за яких у неї в салоні автобуса № 99 був викрадений її мобільний телефон. Зокрема, вона показала як була розташована у салоні біля задніх дверей. Коли автобус під`їжджав до магазину «ЛеруаМерлен», вона відчула як з її лівою кишені хтось витягує мобільний телефон. ОСОБА_8 звернула увагу на чоловіка, який стояв ліворуч від неї впритул. А тому вона була упевнена у тому, що це саме він викрав її телефон, у зв`язку із чим ОСОБА_8 почала вимагати повернути її майно. Даний чоловік повідомив, що не брав її телефон. У той час жінка, яка сиділа поруч, викликала міліцію по телефону, а з салону автобусу до них підійшов літній чоловік, який вступився за неї. Цей чоловік притримав за руку чоловіка, який викрав у неї телефон, для того, щоб він не зміг залишити салон автобусу із викраденим. Коли двері автобусу відчинилися на зупинці, чоловік, який викрав у неї телефон, повернувшись обличчям до чоловіка, який його тримав, дістав пістолет та вистрелив останньому в око. Після чого вибіг з автобусу та втік. Коли потерпіла вийшла на зупинці, вона побачила під автобусом свій мобільний телефон. Дана слідча дія оформлена протоколом, який разом із фототаблицею був досліджений у судовому засіданні (том 1 а.с. 170 177).

Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту (том 1 а.с. 182 188) потерпілий ОСОБА_7 у присутності понятих відтворив обстановку та події, що мали місце 06.12.2013 року у салоні автобусу № 99. Під час якого повідомив ті ж самі обставини, про які зазначав у судовому засіданні при його допиті.

За участю підозрюваного ОСОБА_10 07.02.2014 року був проведений слідчий експеримент, під час якого підозрюваний розповів про обставини нанесення ним тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7 . Зокрема він повідомив, що 06.12.2013 року він зайшов до автобусу № 99, де знаходився біля задніх дверей. Через деякий час до нього підійшов незнайомий чоловік, який схопив його за одяг та не давав вийти. Звільнившись від нього, ОСОБА_10 вийшов на зупинці, повернувся та здійснив постріл зі свого пістолету у бік цього чоловіка. Після чого місце злочину залишив (том 1 а.с. 199 203).

Як убачається з протоколу пред`явлення особи для впізнання (том 1 а.с. 188а 190) 06.02.2014 року потерпілий ОСОБА_7 у присутності понятих упізнав серед чотирьох осіб ОСОБА_10 як чоловіка, який здійснив у нього постріл в автобусі 06.12.2013 року.

07.02.2013 року потерпіла ОСОБА_8 у присутності понятих упізнала по фотознімку № 2 особу, яка 06.12.2013 року викрала з її кишені мобільний телефон марки «Нокіа Люміа». На даному знімку зображений ОСОБА_10 (том 1 а.с. 193 195).

Відповідно до висновку експерта № 985/е від 09.08.2014 року під час первинного звернення 06.12.2013 року за медичною допомогою та під час проведення 17.04.2014 року судово-медичного огляду у ОСОБА_7 були виявлено відкрита травма правого ока : рана у ділянці верхньої повіки на фоні крововиливу, від якої спрямований рановий канал, що проходить у напрямку ззовні у середину, з переду назад, з ушкодженням коньюктиви, сітківки, який закінчується стороннім тілом у ділянці внутрішньої стінки правої орбіти. Характер та морфологія виявленого тілесного ушкодження, відомі часові дані та обставини події, дозволяють стверджувати про те, що вказане тілесне ушкодження утворилося від однократної ударної дії тупого предмету з обмеженою поверхнею контакту 06.12.2013 року. Спричинення наявного тілесного ушкодження у будь-якому випадку обумовило втрату зору до рівня світловідчуття, що відповідає стійкій втраті загальної працездатності на 35%. За цим критерієм наявне тілесне ушкодження відноситься до тяжкого тілесного ушкодження (том 1 а.с. 209 216).

Дослідивши усі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що показання ОСОБА_10 про те, що він застосував пневматичний пістолет із метою самозахисту від активних дій потерпілого ОСОБА_7 не знайшли свого підтвердження у ході судового розгляду. Усі учасники події, що сталася 06.12.2013 року у салоні автобусу № 99 заперечили застосування будь-якого насильства з боку ОСОБА_7 по відношенню до ОСОБА_10 . Потерпілі ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , свідок ОСОБА_12 зазначили про те, що ОСОБА_7 лише утримував ОСОБА_10 за лікоть для того, щоб не дати можливість вийти з автобусу із викраденим майном. Дана обставина була підтверджена і в ході проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_10 , який також повідомив, що ОСОБА_7 лише притримував його за руку, жодним чином не вказуючи про те, що останній наносив йому будь-які удари.

Таким чином, проаналізувавши досліджені у судовому засіданні докази, суд вважає доведеною вину ОСОБА_10 у повторному відкритому викраденні чужого майна (грабіжі), що кваліфікується за ч. 2 ст. 186 КК України, та умисному тяжкому тілесному ушкодженні, тобто умисному тілесному ушкодженню, що причинило розлад здоров`я, поєднаний зі стійкою втратою працездатності не менш як на одну третину, тобто за ч. 1 ст. 121 КК України.

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що він раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, до затримання не працював, за місцем відбуття покарання характеризується як особа, яка не бажає ставати на шлях виправлення, одружений, має на утриманні малолітню дитину 2014 року народження, на обліках лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

При призначенні покарання суд враховує ступень тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до положень ст. 12 КК України, відносяться до тяжких кримінальних правопорушень, особу винного та обставину, що обтяжує покарання, якою у даному випадку, згідно зі ст. 67 КК України, є рецидив кримінального правопорушення.

Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_10 , відповідно до ст. 66 КК України, судом не встановлено. Та обставина, що обвинувачений визнав вину у вчиненні інкримінованих йому правопорушень, за відсутності належної критичної оцінки ним своєї протиправної поведінки та бажання виправити ситуацію, свідчить про відсутність щирого каяття обвинуваченого у вчиненому.

Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк, який на думку суду, буде достатнім для виправлення обвинуваченого та недопущення вчинення ним протиправних дій у майбутньому.

При призначенні покарання такого виду суд не знаходить підстав для застосування у даному випадку положень ст.ст. 69, 75 КК України, враховуючи особу обвинуваченого і той факт, що дані злочини були вчинені ним через незначний час після його звільнення з місць позбавлення волі, що свідчить про його небажання ставати на шлях виправлення.

Вирішуючи позов потерпілого ОСОБА_7 суд виходить з наступного.

Оскільки у судовому засіданні встановлено, що унаслідок протиправних дій ОСОБА_10 потерпілому завдана матеріальна шкода, з урахуванням положення ст. 1166 ЦК України, дана сума має бути відшкодована потерпілому за рахунок обвинуваченого.

При вирішенні питання щодо обґрунтованості вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, з урахуванням положень п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України, суд виходить з наступного. Діями обвинуваченого потерпілому ОСОБА_7 дійсно була спричинена моральні шкода, яка полягає у душевних та фізичних стражданнях, які потерпілий відчував та продовжує відчувати, у зв`язку нанесеною йому травмою. Крім того, суд враховує наслідки дій ОСОБА_10 , що призвели до втрати працездатності потерпілого та його інвалідності. Також не залишається поза увагою та обставина, що в орбіті ока потерпілого продовжує знаходитися металева куля, яку, як убачається із медичних документів наданих потерпілим, дістати неможливо.
При визначенні суми грошового відшкодування за завдані моральні страждання суд враховуючи ч. 3 ст. 23 ЦК України, бере до уваги характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань потерпілого, які знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку із протиправними діями обвинуваченого, ступень вини обвинуваченого, принципи розумності та справедливості, а також майновий стан винної особи. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_7 у відшкодуванні спричиненої йому моральної шкоди.
Враховуючи обраний судом вид покарання, суд приймаючи до уваги стан здоров`я обвинуваченого, вважає необхідним до набрання вироком законної сили залишити без зміни раніше обраний щодо нього запобіжний захід у вигляді взяття під варту.

При ухваленні вироку суд відповідно до вимог ст. 100, 124 КПК України, вирішує питання про речові докази та стягує з обвинуваченого судові витрати.

Керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд,

З А С У Д И В :
ОСОБА_10 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 121 КК України та призначити йому покарання :

- за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років;

- за ч. 1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України остаточне покарання ОСОБА_10 визначити шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим та призначити у виді позбавлення волі строком на 6 років.

Строк відбуття покарання ОСОБА_10 рахувати з моменту затримання 04.02.2015 року.

Запобіжний захід, обраний ОСОБА_10 у виді тримання під вартою залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов ОСОБА_7 задовольнити.

Стягнути зі ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди суму у розмірі 30 868 гривень, у рахунок відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 200 000 гривень.

Речові докази :

- мобільний телефон «Нокіа Люміа 720» - залишити у власності потерпілої ОСОБА_8 .

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається учасникам процесу.

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Оболонський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Суддя ОСОБА_1