Справа №11а-305/2010 Головуючий у І інстанції: Кукса Д.А.
Категорія ч.2 ст.286 КК України Доповідач: Пайонкевич Т.Т.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2010 року колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Пайонкевича Т.Т.

суддів: Галапаца І.І., Макойди З.М.

з участю прокурора: Остапик О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові кримінальну справу за апеляційною скаргою державного обвинувача Ліховини З.С., який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, на вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 лютого 2010 року,

встановила:

Цим вироком

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, раніше несудимого,

засуджено за:

-ч.2 ст.286 КК України із застосуванням ст.69 КК України до 1 (одного) року позбавлення волі з позбавленням права керувати всіма видами транспортних засобів строком на 1 (один) рік;

Відповідно до ст. 75 КК України від відбування основного та додаткового покарання ОСОБА_1 звільнено з випробуванням строком на 1 (один) рік.

Відповідно до ст. 76 КК України зобов'язано засудженого ОСОБА_1 не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи, повідомляти ці органи про зміну місця проживання та роботи, періодично з'являтись в органи для реєстрації.

Стягнуто з ОСОБА_1 669 (шістсот шістдесят дев'ять) грн. 20 коп. коштів затрачених на проведення експертиз в дохід держави.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_1 підписку про невиїзд до вступу вироку в законну силу залишено без змін.

Початок відбуття покарання визначено рахувати ОСОБА_1 з моменту звернення вироку до виконання.

ОСОБА_1 визнано винним в тому, що він 17.10.2009 року, приблизно о 10 год. керуючи автомобілем ВАЗ 2106 д.р.н. 226-87 ТВ рухаючись ним по дорозі між с. Солонка та Малечковичі Пустомитівського району Львівської області, проявив неуважність до дорожньої обстановки, не впорався з управлінням автомобілем і порушив Правила дорожнього руху України, зокрема: п. 1.5 ч.1, п.12.1, п.12.3, внаслідок чого заїхав у вибоїну, не справився з керуванням свого автомобіля, зїхав у правий кювет, що привело до наїзду на дерево, в результаті чого пасажир автомобіля ОСОБА_2 отримав тяжкі тілесні ушкодження по ознаці небезпеки для життя в момент спричинення.

Державний обвинувач Ліховина З.С., який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, подав апеляцію, в якій просить вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 лютого 2010 року про обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України у зв'язку із невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого, скасувати та скерувати кримінальну справу на новий судовий розгляд. Вказуючи, що суд першої інстанції не взяв до уваги того, що ОСОБА_1 було грубо порушено ПДР України. Також зазначає те, що суд першої інстанції застосувавши положення ст.69 КК України, посилаючись на обставини, що пом'якшують покарання, не зазначив, як саме ці обставини істотно знизили ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Засуджений ОСОБА_1 подав заперечення на апеляційну скаргу державного обвинувача Ліховина З.С., вказуючи що обґрунтування прокурора на скасування вироку суду першої інстанції є безпідставними, та просить залишити його апеляцію без задоволення а вирок районного суду без змін.

Заслухавши доповідача, доводи прокурора на підтримання поданої апеляції, перевіривши матеріали справи та доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Винуватість засудженого ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому злочині при вказаних у вироку обставинах доведена повністю та в апеляції не оспорюється, а його діям дана правильна кримінально-правова оцінка.

Призначаючи ОСОБА_1 покарання, суд належним чином врахував характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину, особу засудженого, пом'якшуючі покарання обставини а саме: вчинення злочину вперше, вчинення неумисного злочину, позитивну характеристику з місця проживання, сприяння слідству та суду у встановленні істини у справі, щире каяття, має на утриманні двох неповнолітніх дітей. А тому міра покарання ОСОБА_1 за ч.2 ст.286 КК України обгрунтовано визначена судом як нижча від найнижчої межі, передбаченої санкцією даної статті.

Разом з тим, за наявності кількох обставин, що пом'якшують покарання, щирого каяття, вчинення злочину вперше суд обгрунтовано прийняв рішення про звільнення ОСОБА_1 від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

За наведених обставин колегія суддів вважає, що покарання засудженому ОСОБА_1 призначено у відповідності до вимог ст.65 КК України, а тому підстав для задоволення апеляції державного обвинувача немає.

Керуючись ст.ст.366, 377, 379 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляцію державного обвинувача Ліховини З.С. залишити без задоволення, а вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 лютого 2010 року відносно ОСОБА_1 без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду України на протязі 6 місяців з моменту набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: