Справа № 11а-120/2010 Головуючий у 1 інстанції: Піцикевич І.Й.
Категорія: ст.296 КК України Доповідач: Ревер В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2010 року Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого Ревера В.В.

суддів Валько Н.М., Леона О.І.

при секретарі Гриців О.І.

з участю прокурора Телепка В.В.

адвоката ОСОБА_1

потерпілої ОСОБА_2

та представників потерпілої ОСОБА_3,

ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальну справу за апеляціями заступника Дрогобицького міжрайонного прокурора Буня А.Я., адвоката ОСОБА_1 та законного представника неповнолітньої потерпілої ОСОБА_3 на вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 1 грудня 2009 року.

встановила:

Цим вироком:

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та жителя селища Меденичі вул. Івана Франка, 6 Дрогобицького району Львівської області, не судимого відповідно до ст. 89 КК України,

засуджено за ч.1 ст.296 КК України до чотирьох років обмеження волі.

Початок терміну відбування покарання слід рахувати з часу приведення вироку до виконання.

Міру запобіжного заходу підписка про невиїзд, до набуття вироком законної сили, залишено без зміни.

Цивільні позови задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 20000 (двадцять тисяч) гривень і ОСОБА_3 5000 (пять тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Вироком суду ОСОБА_6 визнаний винними і засуджений за те, що наприкінці лютого 2008 року, 28 або 29 числа, між 11 годиною 30 хвилин та 12 годиною, знаходячись в громадському місці, у приміщенні актового залу Меденицького ПТУ-72, розташованого в селищі Меденичі вулиця Дрогобицька, 32 Дрогобицького району, де також знаходились інші учні даного училища, які готувались до репетиції художньої самодіяльності, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, покликав на сцену ученицю першого курсу даного училища неповнолітню ОСОБА_2, де з застосуванням фізичного насильства затягнув її за занавіс сцени і з особливою зухвалістю та цинізмом оголив нижню частину тіла ОСОБА_2, спустивши її штани та нижню білизну до колін, і став знімати оголену ОСОБА_2 камерою мобільного телефону, незважаючи на її спротив та прохання відпустити, після чого відкрив занавіс та виставив оголену ОСОБА_2 на огляд інших учнів, які знаходились в залі.

Коли ОСОБА_2 втекла з сцени у підсобне приміщення актового залу, ОСОБА_6 продовжуючи свої хуліганські дії, зайшов за нею у це приміщення де знову, всупереч її волі, з особливою зухвалістю та цинізмом оголив її нижню частину тіла, спустивши штани та нижню білизну до колін та став знімати її оголену частину тіла камерою мобільного телефону. Коли ОСОБА_2 вдалось вирватись від ОСОБА_6 та одягнутися, у присутності інших учнів училища, ОСОБА_6 став імітувати з ОСОБА_2 оральний статевий акт, тримаючи її за голову та притискаючи її до себе, а сам робив непристойні рухи своїм тілом.

Ці дії ОСОБА_6 призвели до розладу психічної діяльності ОСОБА_2 у вигляді розладів адаптації та пролонгованої депресивної реакції на фоні органічного ураження головного мозку.

На вирок суду заступник прокурора Дрогобицької міжрайонної прокуратури ОСОБА_7, адвокат ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_6 та законний представник неповнолітньої потерпілої ОСОБА_3 подали апеляції.

Заступник прокурора Дрогобицької міжрайонної прокуратури ОСОБА_7Я в апеляції просить вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 01 грудня 2009 року відносно ОСОБА_6 за ч.1 ст.296 КК України - скасувати. Постановити новий вирок суду, яким ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.296 КК України, та призначити йому покарання у виді пяти років обмеження волі.

Покликається на те, що при призначенні покарання засудженому ОСОБА_6, суд не у повній мірі врахував, що такий вчинено відносно неповнолітньої і це призвело до розладу психічної діяльності потерпілої та особу засудженого, який вже притягувався до кримінальної відповідальності за ч.2 ст.186 КК України.

Адвокат ОСОБА_1 просить скасувати вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 01.12.09 р., ОСОБА_6 виправдати та відмовити у задоволенні цивільного позову.

В мотивах зазначає, що вирок суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, а тому не може залишитись в силі і підлягає скасуванню, з підстав однобічності та неповноти досудового та судового слідства, невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи, неправильного застосування кримінального закону.

Судом не дано належної оцінки показанням свідків, підсудного та потерпілої, що потягнуло за собою постановлення незаконного вироку. Жоден з свідків не давали показань, що вони особисто бачили як засуджений роздягав потерпілу та знімав її на камеру мобільного телефону. При цьому не досліджено джерело виникнення вказаної відео зйомки та безпідставно відмовлено в клопотанні про скерування справи на додаткове розслідування.

Висновки суду про винність ОСОБА_6 ґрунтуються виключно на припущеннях та неперевірених показаннях потерпілої. Жодних дій, які б супроводжувалися особливою зухвалістю та винятковим цинізмом, не було вчинено, а тому відсутня обєктивна сторона злочину, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України.

В апеляції законний представник неповнолітньої потерпілої ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просить вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 01.12.2009 року відносно засудженого ОСОБА_6 скасувати, та повернути справу на новий судовий розгляд в суд першої інстанції.

Місцевим судом в повному обємі досліджено та встановлено фактичні обставини злочину, дано оцінку зібраним доказам вини засудженого, правильно кваліфіковано дії засудженого ОСОБА_6 за вказаною статтею кримінального закону.

Однак, судом першої інстанції, при призначенні покарання, не було враховано, що ОСОБА_6 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, злочин вчинено під час іспитового терміну. Суд не застосував кримінального закону, який підлягав застосуванню, що являється однією з підстав для скасування вироку. Покарання засудженому повинно призначатися за правилами ст. 71 КК України чого не було зроблено.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого ОСОБА_6 та виступ адвоката ОСОБА_1 на підтримання поданої ним апеляції, виступи потерпілої ОСОБА_2 та її представників ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 в обґрунтування апеляції представника потерпілої та підтримання апеляції прокурора, думку прокурора Телепка В.В. про безпідставність апеляції адвоката та задоволення його апеляції, провівши судове слідство у визначених межах, вивчивши матеріали справи та обговоривши наведені доводи, колегія суддів вважає, що апеляції до задоволення не підлягають.

Висновок суду про доведеність винності ОСОБА_6 у вчиненні зазначених у вироку злочинних дій, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними та перевіреними в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим.

Як безспірно встановлено в справі, саме ОСОБА_6, в приміщенні актового залу Меденицького ПТУ-72, вчинив хуліганські дії, тобто грубо порушив громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалися особливою зухвалістю та цинізмом. Застосувавши фізичне насильство, в присутності учнів училища, зняв з неповнолітньої потерпілої ОСОБА_2 одяг та нижню білизну, фотографував на камеру мобільного телефону та виставив її на огляд присутнім. Продовжуючи хуліганські дії, в підсобному приміщенні актового залу, вчинив аналогічні дії та імітував статевий акт з потерпілою.

Як на досудовому слідстві так і в суді, ОСОБА_6 заперечив вину та пояснив, що злочину не вчиняв, а потерпіла оговорила його.

У сукупності з іншими зібраними у справі доказами, суд належно оцінив такі показання ОСОБА_6, ґрунтуючись на повному і всебічному розгляді всіх обставин справи, і правильно визнав такими, що не відповідають дійсності та взяв за основу вироку показання потерпілої та свідків, які підтверджуються іншими доказами.

Так потерпіла ОСОБА_2, показання якої всебічно перевірялися в судовому засіданні ствердила, що саме ОСОБА_6 вчинив щодо неї хуліганські дії. В актовому залі училища, застосувавши силу, зняв штани та нижню білизну, фотографував оголену та виставив перед учнями. В підсобному приміщенні продовжив хуліганські дії, знову зняв з неї одяг, фотографував, емітував статевий акт.

Показання потерпілої підтвердив свідок ОСОБА_8 пояснивши, що чув як ОСОБА_6, покликавши ОСОБА_2 на сцену актового залу, наказав роздягнутись, після чого відкрив занавіс, виставивши її на огляд учнів. В подальшому, в підсобному приміщенні, ОСОБА_6 імітував статевий акт з потерпілою, яка в цей час плакала.

Свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ствердили, що бачили оголену ОСОБА_2, яка стояла на сцені актового залу. Поряд з нею був ОСОБА_6 Також свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 пояснювали, що в їх присутності ОСОБА_6, в підсобному приміщенні актового залу, емітував статевий акт з потерпілою і все це знімалося на камеру мобільного телефону.

При перевірці справи не виявлено даних, які давали б підстави вважати, що потерпіла та свідки могли обмовити ОСОБА_6

Тому доводи в апеляції захисника про неправильну оцінку судом доказів, зокрема показань потерпілої ОСОБА_2 є необґрунтованими.

Вина ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого злочину доведена і іншими перевіреними в судовому засіданні докази.

На підставі аналізу всіх зібраних у справі доказів, яким дана належна оцінка відповідно до вимог ст. 67 КПК України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винності ОСОБА_6 і правильно кваліфікував його дії за ч.1 ст. 296 КК України.

Колегія суддів при розгляді справи не виявила допущених істотних порушень кримінально-процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які тягнули б за собою скасування вироку, про що порушуються питання в апеляції адвоката ОСОБА_1.

Як видно із матеріалів досудового слідства і протоколу судового засідання, органи слідства і суд дослідили у справі всі ті обставини, які могли мати значення для прийняття рішення у справі, а тому доводи апеляції адвоката про однобічність та неповноту досудового та судового слідства, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи є необґрунтованими.

Покарання засудженому призначене з дотриманням вимог ст. 65 КК України, яке відповідає характеру тяжкості вчиненого злочину і даним про особу ОСОБА_6 Обране судом покарання в межах санкції ч.1 ст. 296 КК України, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Доводи апеляцій прокурора та представника потерпілої ОСОБА_3 про необхідність призначення засудженому більш суворого покарання є непереконливими, а тому такі не підлягають до задоволення.

Положення ж статті 71 КК України не можуть бути застосовані при постановленні вироку по даній справі, оскільки ОСОБА_6 постановою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 7 листопада 2008 року звільнений від покарання з випробуванням, обраного вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29 жовтня 2007 року, після закінчення іспитового строку.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 362, 366 КПК України, колегія суддів , -

у х в а л и л а :

Вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 1 грудня 2009 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а апеляції заступника Дрогобицького міжрайонного прокурора Буня А.Я., адвоката ОСОБА_1 та законного представника неповнолітньої потерпілої ОСОБА_3 без задоволення.

Судді:

ОСОБА_13 ОСОБА_14 ОСОБА_15