Справа № 336/4835/15-
пр. 1кп/336/463/2015
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

про підготовче судове засідання

5 серпня 2015 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя в складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , з участю прокурора прокуратури Шевченківського району м. Запоріжжя ОСОБА_3 , обвинуваченої ОСОБА_4 , розглянувши в підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження за ч. 1 ст. 388, КК України, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0001142 від 27.03.2013 р., відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Запоріжжя, громадянки України, не працюючої, з вищою освітою, розлученої, зареєстрованої та проживаючої АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 388 КК України,

В С Т А Н О В И В:

13.07.2015 р. в провадження судді ОСОБА_1 отримано обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № № 0001142 від 27.03.2013 р., відносно ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 388 КК України.

В підготовчому судовому засіданні встановлено, що кримінальне провадження підсудне Шевченківському районному суду,

Прокурор заявив про відсутність процесуальних перешкод для призначення справи до судового розгляду, необхідність здійснення судового виклику до суду для допиту обвинуваченої, просить суд призначити справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні, викликати учасників кримінального провадження, свідків.

Обвинувачена в підготовчому судовому засіданні виявила бажання захищати себе самостійно, участь захисника відповідно до вимог ст. 52 КПК України не є обов`язковою, підготовче судове засідання проведено без участі захисника.

Обвинувачена вважає, що обвинувальний акт не відобразив фактичних обставин справи, які вона пояснювала слідчому та які підтверджуються матеріалами справи, зокрема, що предметом злочину є спільне майно, яке рівною мірою і їй належить, що арешт з цього майна знятий був не в 2015 р., як зазначено в обвинувальному акті, а в 2005 році, копію обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування їй вручав не прокурор, а слідчий, вважає, що справа повинна бути «дорозслідувана».

Потерпілий в судовому засіданні не був присутній, надав суду письмове клопотання про повернення справи прокурору та проведення підготовчого засідання без його участі.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, перевіривши обвинувальний акт, реєстр матеріалів досудового розслідування, суд дійшов висновку про неможливість призначення судового розгляду через наявність наступних процесуальних перешкод:

Обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, відповідно до п. 5 ч. 2 якої обвинувальний акт має містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).

З аналізу обвинувачення, викладеного в обвинувальному акті, вбачається відсутність викладення всіх обставин кримінального правопорушення, з огляду на вимоги ст. 91 КК України про обов`язковість їх доказування, втім, ці обставини скоєння правопорушення мають істотне значення для правової кваліфікації дій обвинуваченого.

Формулювання обвинувачення за своїм змістом є суперечливим, неконкретним, внаслідок чого вбачається порушення права обвинуваченої на захист, яке не є формальним і не може бути забезпечено лише участю захисника, оскільки особа, яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення має чітко усвідомлювати, у вчиненні якого злочину вона обвинувачується, неконкретне обвинувачення виключає справедливий судовий розгляд.

Так, відповідно до правової кваліфікації, яка надана діям обвинуваченої під час досудового розслідування, за ч. 1 ст. 388 КК України кримінальна відповідальність настає за незаконні дії з арештованим майном, заставним майном, або майном, яке описане, виходячи з чого слід розуміти, що правовий статус переліченого в цій статті майна може бути різним, і статус арештованого майна відрізняється від статусу майна, яке описане.

З викладення ж в обвинувальному акті фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, в різних частинах обвинувального акту зазначається різний статус майна описане, арештоване, «заставлене», що свідчить про не визначення обвинуваченням правового статусу предмету злочину на час інкримінованих обвинуваченій дій.

Більш того, викладене в обвинувальному акті формулювання винних дій обвинуваченої не відповідає формулюванню об`єктивної сторони кримінального правопорушення, в якому її звинувачено (ч. 1 ст. 388 КК України), є суперечливим та неконкретним, без зазначення способу вчинення злочину.

Так, незаконні дії з зазначеним в статті 388 КК України майном можуть полягати і в розтраті, і в відчуженні, і в приховуванні, і в підміні, і в пошкодженні, і в знищенні, або в інших незаконних діях, які, за змістом статті обвинувачення, не можуть полягати ані в його зберіганні, ані в його утриманні, оскільки саме для здійснення зберігання та утримання це майно і передається особі. І, саме тому, не може вважатися незаконним.

Крім того, кожна з зазначених в статті обвинувачення дій вчиняється в конкретний спосіб, наприклад: якщо це розтрата то що конкретно особа зробила з майном, якщо приховування, то які конкретно дії вчинені обвинуваченою, які свідчать про приховування майна, і т.д.

Суперечливість обвинувачення полягає в тому, за його змістом, викладеним в обвинувальному акті, за наявності у обвинуваченої умислу на приховування майна, яке описане, обвинувачена «порушувала умови зберігання описаного майна», продовжує «безпідставно його утримувати», що за формулюванням не відповідає тій правовій кваліфікації, яка міститься в об`єктивній стороні складу злочину, що передбачений ч. 1 ст. 388, яка обрана як остаточна кваліфікація дій обвинуваченої.

Остаточна ж правова кваліфікація є неконкретною, оскільки виклад об`єктивної сторони злочину обмежений фразою «незаконні дії щодо майна, яке описано», без конкретизації, які саме дії з тих, що утворюють склад злочину (розтрата, відчуження, приховування, підміна, пошкодження, знищення або інші конкретно зазначені незаконні дії ) вчинені саме обвинуваченою.

Відсутність визначення конкретних обставин скоєння злочину, тобто відсутність обов`язкових елементів складу інкримінованого кримінального правопорушення, обумовлює неможливість ефективного захисту від обвинувачення (порушення права на захист ст. 20 КПК України) та забезпечення швидкого та повного судового розгляду кримінального провадження.

Єдиним носієм обвинувачення є обвинувальний акт, а його недоліки, які полягають у викладених суперечностях, невідповідностях та неповноті, перешкоджають призначенню справи до розгляду, оскільки це суперечить загальним засадам кримінального провадження ( ст. 7 КПК України), які відповідно до вимог ч. 6 ст. 9 КПК України мають бути застосовані судом у випадках, коли положеннями КПК України не регулюються або неоднозначно регулюються питання кримінального провадження.

Отже, з огляду на те, що ст. ст. 7-9,20 КПК України вимагають дотримання органом досудового розслідування загальних засад кримінального провадження, зокрема, щодо верховенства права, законності, забезпечення права на захист, а судом встановлено що ці вимоги в обвинувальному акті не дотримані, що є процесуальною перешкодою для призначення справи до судового розгляду, та, за своїми наслідками, тягне застосування судом вимог п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, відповідно до якого в підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Крім того, обов`язковим додатком до обвинувального акту є реєстр матеріалів досудового розслідування, як процесуальний документ фіксування кримінального провадження, який повинен відповідати вимогам ст. 109 КПК України і містити довідкові відомості про шлях утворення доказової бази обвинувачення, засоби одержання доказової інформації та забезпечення кримінального провадження, достатньо повний реєстр дає можливість суду в судовому засіданні ретельно і повною мірою дослідити, перевірити зібрані під час досудового розслідування докази з огляду на їх допустимість, та постановити обґрунтоване рішення.

З реєстру досудового розслідування вбачається що під час досудового розслідування єдиним процесуальним рішенням з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань з 27.03.2013 р. і до закінчення досудового розслідування щодо призначення групи прокурорів в кримінальному провадженні в складі прокурорів прокуратури Шевченківського району м. Запоріжжя ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 була постанова заступника прокурора Шевченківського району м. Запоріжжя ОСОБА_8 від 07.02.2015 р. (на цей час частина з зазначених прокурорів не займали вже ці посади).

Процесуального рішення про включення прокурора ОСОБА_9 в групу прокурорів в цьому кримінальному провадженні під час досудового розслідування не приймалось, суду під час підготовчого судового засідання були надані постанови заступника прокурора Шевченківського району, винесені 23.07.2015 р. і 4.08.2015 р. після завершення досудового розслідування, про зміну прокурорів в цьому кримінальному провадженні, куди саме з цієї дати і включено прокурора ОСОБА_9 .

Оскільки відповідно до відомостей, що містяться в реєстрі матеріалів досудового розслідування, такі процесуальні дії, як повідомлення потерпілому, підозрюваному, її захиснику про завершення досудового розслідування, про відкриття сторонам матеріалів кримінального провадження, вчинялися 30.06.2015 р. прокурором ОСОБА_9 , з ним же погоджувалися повідомлення про підозру 12.05.2015 р. та обвинувальний акт 30.06.2015 р., ним вручалися копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування сторонам кримінального провадження 1.07.2015 р., а рішення про включення його в групу прокурорів в цьому кримінальному провадженні на час вчинюваних ним процесуальних дій не приймалося, тому суд приходить до висновку про незаконність вчинених ним в даному кримінальному провадженні процесуальних дій і прийнятих процесуальних рішень, внаслідок чого вони вважаються не вчиненими, а їх не вчинення під час досудового розслідування, а саме - відсутність повідомлення ОСОБА_4 про підозру, неповідомлення потерпілому, захиснику, підозрюваній про завершення досудового розслідування, про відкриття сторонам матеріалів кримінального провадження, є також підставою для повернення обвинувального акту прокурору.

Керуючись ст. ст. 314-316, 392 КПК України, суд
У Х В А Л И В:

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні за ч. 1 ст. 388 КК України, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0001142 від 27.03.2013 р., відносно ОСОБА_4 , повернути прокурору.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги апеляційному суду Запорізької області через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя:

05.08.15