Справа № 1-1/2008 р.
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05
серпня 2008 року м.
Новомиргород

Новомиргородський
районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді ЩЕНЮЧЕНКА С.В.,

при секретареві ХИМЕНКО І.І.,

за участю: прокурора ЖУКОВА А.О., потерпілого ОСОБА_2.,
його представника - адвоката ОСОБА_3., захисника підсудного - адвоката
ОСОБА_4., розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальну справу по
обвинуваченню

ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с. Кухарі, Іванківського району Київської області,
громадянина України, українця, з повною вищою освітою, жонатого, раніше
несудимого, військовозобов'язаного, який утриманців не має і працює директором
ТОВ “Ротіс-Монтаж”, що проживає по АДРЕСА_1,

у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И В :

суд визнав
доведеним, що 13 червня 2006 р. близько 13 години ОСОБА_1. на порушення
вимог пп. 2.3, 10.1, 11.2, 11.3 ПДР України, керуючи автомобілем “Опель-Omega”
державний номерний знак НОМЕР_1, не був уважним, не стежив за дорожньою
обстановкою, відволікся від управління, під час вибору в установлених межах
безпечної швидкості руху не урахував дорожню обстановку, а також особливості
вантажу і стану транспортного засобу, перед зміною напрямку руху не переконався,
що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху,
виїхав на смугу зустрічного руху на вул. Леніна у м. Новомиргороді,
Кіровоградської області, де здійснив наїзд на потерпілого ОСОБА_2., що стояв на
краю проїзної частини вулиці, внаслідок чого зазначеному потерпілому були
завдані тілесні ушкодження у вигляді сукупної тупої травми тіла: закритої
черепно-мозкової травми у формі забою головного мозку 1 ст., забійних ран
голови, припухлостей м'яких тканин голови, закритої тупої травми грудної
клітини з множинними переломами ребер зліва, забою лівої легені, саден грудної
клітини, закритого уламкового перелому нижньої третини правої малогомілкової
кістки, саден кінцівок, що відносяться до категорії середньої тяжкості.

Висновки суду про
винуватість підсудного у вчиненні інкримінованого злочину ґрунтуються на
доказах, безпосередньо досліджених судом при розгляді даної справи: показаннях
підсудного, потерпілого, свідків, висновках експерта, протоколах слідчих дій та
інших документах.

Підсудний
ОСОБА_1. у судовому засіданні власну винуватість у скоєнні вище зазначеного
злочину визнав частково і пояснив, що інший автомобіль, який від'їхав від
магазину, частково закрив йому оглядовість. Тому під час об'їзду машин, які
стояли на узбіччі у попутному напрямку, він випадково зачепив колесо велосипеда
і потерпілий, що перебував на відстані близько 1,5 м від узбіччя на проїзній
частині вулиці у зустрічному напрямку, упав на капот і одержав вище згадані
тілесні ушкодження.

Вважає, що
потерпілий ОСОБА_2. з власної необережності сприяв заподіянню шкоди здоров'ю.

У ході
досудового слідства підсудний також визнавав себе винним частково,
що підтверджується протоколами його допиту в якості підозрюваного 10.08.2006
р. та обвинуваченого 28.08.2006 р. (а. с. 53, 58).

Під час
відтворення обстановки та обставин події 06.12.2006
р. він також наполягав на власній версії події і
детально розповів про обставини вчинення наїзду в присутності
понятих (а. с. 128-130).

Суд
критично відноситься до показань ОСОБА_1. під час
досудового та судового слідства, оскільки вони спростовуються зібраними у справі
доказами:

Потерпілий
ОСОБА_2. пояснив, що перебував за межами проїзної частини
дороги, коли підсудний здійснив на нього наїзд.

Такі ж показання
дав свідокОСОБА_5.

СвідкиОСОБА_5.,
ОСОБА_6., ОСОБА_7., ОСОБА_8., ОСОБА_9, ОСОБА_10. стверджують, що інших
транспортних засобів, за виключенням автомобіля підсудного, у той час на дорозі
не було.

Окрім цього,
свідкиОСОБА_5. та ОСОБА_6. чули пояснення підсудного на місці пригоди, що він
заснув за кермом автомобіля.

Свідок
ОСОБА_11. підтвердила у суді, що потерпілий одержав тілесні ушкодження, а його
майно було пошкоджене внаслідок ДТП.

Окрім цього,
причетність підсудного до вчинення злочину підтверджується:

протоколом
огляду місця події від 13.06.2006 р., згідно якому сліди наїзду
були виявлені на відстані 1,35 м від краю проїзної частини на зустрічній для
підсудного смузі руху (а. с. 4-8);

протоколом
відтворення обстановки і обставин події свідком ЗАВІРЮХОЮ О.М. (а. с. 28-29);

висновками
судово-медичного експерта за № 93 від 18.08.2006 р. та № 93/1 від 19.10.2006 р. про наявність
на тілі потерпілого середньої тяжкості тілесних
ушкоджень (а. с. 38-40, 47-48).

висновками
комісійної судово-медичної експертизи за № 14 від 07.05.2008 р. про заподіяння
потерпілому під час ДТП тілесних ушкоджень середньої тяжкості (а. с. 212-217);

висновками
судової автотехнічної експертизи від:

22.06.2006 р. за
№ 1085/18 про відсутність несправностей системи керування вище вказаного
автомобіля підсудного;

10.07.2006 р. за
№ 1192/18 щодо необхідності водія здійснювати рух в межах “своєї” смуги руху
(а. с. 19-20, 33-34);

18.09.2006 р. за
№ 1600/18 та від 12.12.2006 р. за № 2159/18 стосовно відсутності
невідповідностей дій велосипедиста ОСОБА_2. і водія автомобіля ГАЗель вимогам
ПДР України (а. с. 66-67, 134-135).

Ураховуючи
наведене, суд не погоджується з доводами підсудного начебто дії
водія іншого транспортного засобу і власна необережність потерпілого сприяли
заподіянню ушкодження здоров'ю ОСОБА_2.

Таким чином,
суд вважає, що ОСОБА_1. намагається уникнути кримінальної відповідальності за
скоєне або ж пом'якшити покарання у випадку визнання його винуватим у вчиненні
інкримінованого злочину.

В той же час показання
потерпілого, свідків у ході досудового та судового слідства
послідовні, логічні і узгоджуються як між собою, так і з
іншими доказами у справі.
Тому суд вважає їх правдивими.

Сукупність
вказаних доказів, їх оцінка переконують суд, що ОСОБА_1. керуючи автомобілем,
порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому ВАСЄЧКУ В.О.
середньої тяжкості тілесні ушкодження. Тому його дії потрібно кваліфікувати за
ч. 1 ст. 286 КК України.

Потерпілий та
цивільний позивач ОСОБА_2. пред'явив позов про стягнення з підсудного на його
користь: 11.153,01 грн. втраченого заробітку з подальшим здійсненням щомісячних
платежів відповідно до встановленої мінімальної заробітної плати; 81,67 грн.
витрат для оплати стороннього догляду; 1.500 грн. за придбані ліки та
медикаменти; 1.176 грн. витрат на оплату транспорту; 480 грн. за пошкодження
велосипеда; 100 грн. внаслідок втрати особистих речей; 25 тис. грн. моральної
шкоди.

У судовому
засіданні він та його представник підтримали позов у повному обсязі.

Підсудний
ОСОБА_1. позов про відшкодування матеріальних збитків у сумі 1.500 грн. за
придбані ліки та медикаменти, 100 грн. внаслідок втрати особистих речей визнав
повністю, а моральної шкоди - частково у сумі 2 тис. грн.

Наслідки такої
процесуальної дії, передбачені ст. ст. 130, 174 ЦПК України, тобто ухвалення
рішення про задоволення позову щодо відшкодування матеріальних збитків у вище
згаданому розмірі, йому роз'яснені.

Заслухавши
згадані пояснення та безпосередньо дослідивши докази в справі: показання
свідків, ознайомившись з письмовими доказами та іншими матеріалами справи, суд
вважає за необхідне задовольнити позов частково з таких підстав.

За правилами ч.
4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для
того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

У даному випадку
суд вважає, що визнання підсудним ОСОБА_1. позову стосовно
відшкодування матеріальних збитків у сумі 1.600 грн. не суперечить закону і не
порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

До того ж згідно
вимогам ЦК України:

ч. 1 ст. 1166
- майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями
чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдану майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

ч. 2 ст. 1187 -
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом, іншим
об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену
небезпеку.

ч. 1 ст. 1195 -
фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток
(дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної
працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю
посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків,
протезування, стороннього догляду тощо.

ч. 2 ст. 1195 -
у разі каліцтва або іншого ушкодження здоров'я фізичної особи, яка в момент
завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з
розміру мінімальної заробітної плати.

ч. 1 ст. 1192 -
з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати
особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж
роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані
збитки у повному обсязі.

Оскільки
потерпілий наполягає на відшкодування вартості пошкодженого велосипеда, то суд
погоджується з його вимогою щодо стягнення з підсудного 480 грн.

В той же час,
постановлюючи рішення про стягнення
на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що
не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність,
суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна
після відшкодування збитків
особі, відповідальній за шкоду (п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України
за № 6 від 27.03.1992 р. (з подальшими змінами і доповненнями) “Про практику
розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди”).

Тому суд
одночасно зобов'язує потерпілого передати велосипеда підсудному відразу після
відшкодування ним збитків.

Суд не вбачає
передбачених законом підстав для відшкодування цивільному позивачеві 11.153,01
грн. втраченого заробітку з подальшим здійсненням щомісячних платежів
відповідно до встановленої мінімальної заробітної плати, а також 81,67 грн.
витрат для оплати стороннього догляду, оскільки за наявними у справі висновками
судово-медичної експертизи, а також результатами огляду МСЕК потреба у
сторонньому догляді, а також розмір втрати загальної чи професійної
працездатності не визначалися у зв'язку з перебуванням його на пенсії.

Окрім цього,
встановлена безтерміново 3-а група інвалідності також не надає права на
відшкодування витрат для оплати стороннього догляду.

В той же час суд
вважає обґрунтованими вимоги потерпілого відшкодувати йому 1.176 грн. витрат на
оплату транспорту.

За правилами ч.
1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка
її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою
цієї статті.

Під моральною
шкодою суд розуміє втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних
страждань, або інших негативних явищ, заподіяних особі незаконними діями або
бездіяльністю інших осіб.

Тому розмір
відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру
діяння відповідача, моральних страждань позивача, а також інших (вище
перелічених) негативних наслідків.

Ураховуючи
наведене, суд вважає за доцільне стягнути 5 тис. грн., бо спричинена шкода
обумовлена порушенням звичного способу життя, а також моральними і фізичними
стражданнями цивільного позивача внаслідок заподіяння йому середньої тяжкості
тілесних ушкоджень та інвалідності.

У решті позову
потрібно відмовити за його недоведеністю.

При призначенні
міри покарання підсудному за вчинене, суд враховує скоєння ним злочину
невеликої тяжкості, а також особу ОСОБА_1., який раніше не засуджувався, за
місцем постійного проживання зарекомендував себе позитивно (а. с. 74-77).

Окрім цього, суд
визнає обставиною, яка пом'якшує покарання підсудного, добровільне
відшкодування частини завданого збитку (п. 2 ч. 1 ст. 66 КК України).

Ураховуючи
тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, суд дійшов висновку
про можливість виправлення підсудного ОСОБА_1. без відбування покарання.

Тому потрібно
прийняти рішення про його звільнення від відбування покарання з випробуванням
відповідно до вимог ст. 75 КК України та
покласти на нього обов'язок: повідомляти органи кримінально-виконавчої системи
про зміну місця проживання та роботи, періодично з'являтися для реєстрації в
органи кримінально-виконавчої системи (пп. 3-4 ч. 1 ст. 76 КК України).

На підставі ст.
ст. 32-34, 1166-1167, 1192, 1195 ЦК України, ст. ст. 81, 321-324, 349 КПК
України, суд

З А С У Д И В :

ОСОБА_1 визнати
винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та
призначити йому покарання у виді
обмеження волі строком на 2 (два) роки з позбавленням права керувати
транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

За правилами ст.
75 КК України звільнити засудженого від відбування основного покарання з випробуванням
з іспитовим терміном 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

Відповідно до
пп. 3-4 ч. 1 ст. 76 КК України зобов'язати засудженого повідомляти органи
кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання та роботи; періодично
з'являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи.

До набранням
вироком законної сили міру запобіжного заходу - підписку про невиїзд з
постійного місця проживання - залишити без змін.

Позов
потерпілого і цивільного позивача ОСОБА_2. до ОСОБА_1. про відшкодування
майнової і моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути на
користь потерпілого ОСОБА_2. із засудженого ОСОБА_1. 1.500 грн. за придбані
ліки та медикаменти, 100 грн. внаслідок втрати особистих речей, 480 грн.
вартості велосипеда, 1.176 грн. витрат на оплату
транспорту, 5 тис. грн. моральної шкоди, а всього стягнути 8.256
(вісім тисяч двісті п'ятдесят шість) гривень.

У решті позову
відмовити.

Зобов'язати
потерпілого ОСОБА_2. передати пошкодженого велосипеда “Аист”
засудженомуОСОБА_1. відразу після відшкодування ним його вартості.

Речові докази,
після набрання вироком законної сили: автомобіль “Опель-Omega”, що
перебуває на зберіганні у ОСОБА_1., - залишити зазначеному володільцеві.

Апеляція на
вирок може бути подана до апеляційного суду Кіровоградської області через
Новомиргородський районний суд протягом п'ятнадцяти діб з моменту його
проголошення.

Головуючий:

суддя С.ЩЕНЮЧЕНКО