Ухвала іменем україни 23 березня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

судді доповідача ОСОБА_4,

суддів: ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1 на вирок Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 30 жовтня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 24 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

Зазначеним вироком засуджено

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Баку, республіки Азербайджан, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, раніше не судимого,

за ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 204 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 17 000 грн. з конфіскацією незаконно виготовленої продукції та обладнання для її виготовлення;

за ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 204 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 68 000 грн. з конфіскацією незаконно виготовленої продукції та обладнання для її виготовлення.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом повного складання призначених покарань остаточно ОСОБА_1 визначено покарання у виді штрафу в розмірі 85 000 грн. з конфіскацією незаконно виготовленої продукції та обладнання для її виготовлення.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_2 за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 204, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 204 КК України, та ОСОБА_3 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 204 КК України.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 24 грудня 2014 року апеляційні скарги засуджених ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 залишено без задоволення,.

Апеляційна скарга прокурора задоволена частково.

Вирок Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 30 жовтня 2014 року відносно ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 змінено щодо стягнення витрат на проведення експертиз. В решті вирок залишено без змін.

За вироком суду ОСОБА_1, не будучи зареєстрований, як суб'єкт підприємницької діяльності за попередньою змовою з ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які також не були зареєстровані, як суб'єкти підприємницької діяльності, діючи умисно, з корисливих мотивів в порушення ст.ст. 2, 6, 9, 10, 12, 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами» від 19.12.1995 №481/95-ВР, ч. 2. ст. 2 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» від 01.06.2000, ст. 1 Закону України «Про ставки акцизного збору на спирт етиловий та алкогольні напої» № 178/96 ВР від 07.05.1996, в період з лютого 2014 року по 01 серпня 2014 року у м. Маріуполі здійснював незаконне зберігання з метою збуту, транспортування з метою збуту та збут незаконно виготовлених алкогольних напоїв за попередньою змовою групою осіб.

Крім того ОСОБА_1 у період з лютого 2014 року по 01 серпня 2014 року у м. Маріуполі займався діяльністю, пов'язаною із незаконним виготовленням алкогольних напоїв шляхом використання обладнання, яке забезпечує масове виробництво таких товарів та подальшого збуту незаконно виготовлених ним та ОСОБА_2 алкогольних напоїв.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_1, не оспорюючи правильності кваліфікації його дій та доведеності вини, просить судові рішення скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. На думку засудженого призначене судом покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі. Вважає, що до нього можуть бути застосовані вимоги ст. 69 КК України і призначено більш м'яке покарання, ніж передбачено законом. При цьому зазначає, що судами першої та апеляційної інстанцій не було враховано його матеріального стану,а також, що він є інвалідом третьої групи, та у зв'язку з цим потребує постійних медичних доглядів та придбання ліків.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши дотримання засудженим порядку, строків касаційного оскарження та відповідність касаційної скарги вимогам закону, доводи касаційної скарги та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 204, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 204 КК України, в касаційному порядку засудженим не оспорюються.

Щодо доводів касаційної скарги засудженого про суворість призначеного йому покарання, то вони є необґрунтованими.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд при призначенні покарання повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом'якшують покарання, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Обґрунтовуючи висновок щодо виду й міри покарання та призначаючи ОСОБА_1 покарання у виді штрафу з конфіскацією незаконно виготовленої продукції та обладнання для її виготовлення, та у межах санкцій ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 204, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 204 КК України, районний суд, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, врахував характер і ступінь суспільної небезпеки вчинених злочинів та його особу, який раніше не судимий, не працює, за місцем проживання характеризується посередньо, є інвалідом 3 групи, у вчиненому розкаявся, що суд визнав обставиною, яка пом'якшує покарання.

На думку колегії суддів, призначене ОСОБА_1 районним судом покарання, яке залишено без змін судом апеляційної інстанції, є обґрунтованим і необхідним для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, відповідає вимогам статей 50, 65, 66, 67 КК України.

Розгляд справи у суді апеляційної інстанції проводився у передбаченому законом порядку. Зміст ухвали цього суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України, є належним чином вмотивованою та обґрунтованою, з чим погоджується і колегія суддів.

Враховуючи наведене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування постановлених щодо ОСОБА_1 судових рішень і задоволення скарги, та вважає, що у відкриття провадження за його касаційною скаргою слід відмовити на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1 на вирок Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 30 жовтня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 24 грудня 2014 року щодо нього.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6