Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/509/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 185 (81, 86-1, 140) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16.06.2015 м.Кіровоград

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурор ОСОБА_6 ,

захисників-адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченої ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді матеріали кримінального провадження № 0000575 стосовно ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_9 на вирок Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 12.03.2015 року яким,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Підлісне Дережняцького району Хмельницької області, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , українку, громадянку України, з середньою освітою, заміжню, не працюючу, раніше судиму:
1) 02 жовтня 2012 року Новоукраїнським районним судом Кіровоградської області за ч. 1 ст. 121 КК України до 5 років позбавлення волі, згідно ст. 75 КК України звільнена від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки;

визнана винною та засуджена за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 71 КК України, шляхом часткового складання невідбутої частини покарання, згідно вироку Новоукраїнського районного суду від 02 жовтня 2012 року за ч.1 ст. 121 КК України, остаточно призначено покарання у вигляді 5 років 1 місяця позбавлення волі.

ВСТАНОВЛЕНО:

Вироком суду ОСОБА_9 визнана винною за таємне викрадення чужого майна (крадіжка). Кримінальне правопорушення вчинено за таких обставин.

09 серпня 2014 року, близько 10 години 30 хвилин, обвинувачена ОСОБА_9 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння з дозволу господарки в приміщенні літньої кухні, домоволодіння ОСОБА_10 , розташованого за адресою АДРЕСА_2 , маючи намір на таємне викрадення чужого майна та реалізуючи його, впевнившись в таємності своїх злочинних дій, з кухонного столу таємно викрала мобільний телефон «Nokia 206», вартістю згідно висновку експерта № 267, від 20.08.2014 року становить 905 гривень, з вмонтованими картками SIM МТС вартістю 10 гривень та SIM Київстар вартістю 10 гривень, який належать потерпілій ОСОБА_11
В подальшому обвинувачена ОСОБА_9 покинула територію домоволодіння та з місця скоєння правопорушення зникла, викраденим розпорядилась на власний розсуд як своїм особистим, чим спричинила потерпілій ОСОБА_11 матеріальні збитки на загальну суму 925 гривень.
В своїй апеляції на вказаний вирок суду захисник-адвокат ОСОБА_8 просить оскаржуване рішення змінити в частині призначеного покарання, та призначити покарання у вигляді штрафу. Вважає, що вирок незаконним з причини суворості та невідповідності тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої. Захист вважає, що при винесені вироку суд не в повному обсязі врахував всі дійсні обставини справи та не застосував принцип індивідуалізації призначення покарання.

Вказує, що суд прийшов до помилкового висновку щодо спрямованості умислу в діях ОСОБА_9 , який був спрямований на таємне викрадення чужого майна. Крім цього на позицію захисту, суд не правильно визначив мотив інкримінованого злочину, на що вказує бажання обвинуваченої повернути потерпілій телефон в присутності представника влади до моменту звернення потерпілої в правоохоронні органи.

Крім того, вказує, що в основу обвинувального вироку суду покладено висновок судово-товарознавчої експертизи, яка проведена під час досудового розслідування суб`єктом оціночної діяльності приватним підприємцем ОСОБА_12 . А отже ОСОБА_12 не є судовим експертом, а лише вправі здійснювати оціночні дослідження, які за своєю правовою природою не можуть виступати як висновок судової експертизи.

Зазначає, що ОСОБА_9 має постійне місце проживання, позитивно характеризується, являється хворою людиною, перебуває на «Д» обліку в лікаря нарколога з 2012 року з діагнозом алкогольна залежність, окрім цього ОСОБА_9 має сім`ю та утримує домашнє господарство в сільській місцевості разом з чоловіком. Процесуальна поведінка ОСОБА_9 як на стадії досудового розслідування так і в судовому засіданні, в частині активного сприяння розкриттю та розслідування злочину, наявність обставин, які пом`якшують її відповідальність перед законом, повне і беззаперечне відшкодування всіх завданих збитків, на позицію захисту дає можливість з урахуванням принципу індивідуалізації покарання та індивідуалізації судового вердикту призначити ОСОБА_9 покарання по ч.1 ст. 185 у вигляді штрафу.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника-адвоката, ОСОБА_8 та обвинувачену ОСОБА_9 , які підтримали апеляцій скаргу в повному обсязі, дослідивши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника-адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_9 задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Як встановлено перевіркою матеріалів кримінального провадження, досудове слідство і судовий розгляд у ньому проведені з дотриманням вимог кримінально процесуального законодавства, спрямованого на всебічне, повне і об`єктивне дослідження всіх обставин справи.

Висновок суду про доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення ґрунтується на достовірних та узгоджуваних між собою доказах, які зібрані у передбаченому кримінально-процесуальним законом порядку, належно оцінені судом та наведені у вироку, на підставі ч.3 ст. 349 КПК України та ніким з учасників судового провадження не оскаржуються.
Дії ОСОБА_9 правильно кваліфіковані судом І інстанції за ч. 1 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).
Апеляційні доводи захисника-адвоката ОСОБА_8 , з приводу не врахування судом ряду пом`якшуючих покарання обставин, колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки місцевим судом вірно визнано та враховано при призначенні покарання всі обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченій ОСОБА_9 .
Колегія суддів, не бере до уваги твердження адвоката щодо того, що експерт ОСОБА_12 не являється судовим експертом, а тому висновки висновки експерта ставляться під сумнів з причин відсутності належної компетенції до проведення судових експертиз, оскільки Оцінка майна, майнових прав - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності. Експертом ОСОБА_12 було визначено вартість телефону,відповідно до вимог чинного законодавства, і я яка судом була також визнана. До того дослідження доказів проводилось у відповідності до ч.3 ст. 349 КПК України, що униможливлює подальше їх оскарження в суді апеляційної інстанції.
Слід зазначити, що ОСОБА_9 з 2012 року перебуває на «Д» обліку у лікаря нарколога, як особа, з алкогольною залежністю, раніше судима та вчинила нове кримінальне правопорушення під час іспитового строку, що свідчить про небажання останньої стати на шлях виправлення та її схильність до вчинення кримінальних правопорушень.
Призначаючи обвинуваченій ОСОБА_9 покарання, місцевий суд в повній мірі дотримався загальних засад призначення покарання, які передбачені ст. 65 КК України та належним чином врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу винної, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Так, кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченою ОСОБА_9 , відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості. Характеризуючи особу останньої, суд врахував, що за місцем проживання характеризується посередньо, не працює, заміжня, відносно дітей позбавлена батьківських прав, раніше судима, скоїла правопорушення в період іспитового строку, перебуває на «Д» обліку у лікаря-нарколога з 2012 року алкогольна залежність, здорова і придатна до фізичної праці,
Обставинами, що пом`якшують покарання судом визнано щире каяття, активне сприяння у розкритті правопорушення, усунення заподіяної шкоди.
Обставиною, що обтяжує покарання суд визнав вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
З урахуванням вище вказаного, судом першої інстанції призначене покарання, яке в повній мірі буде сприяти виправленню та попередженню вчинення ОСОБА_9 нових злочинів.
Признаючи остаточне покарання суд І інстанції вірно врахував, що ОСОБА_9 вчинила нове кримінальне правопорушення в період іспитового строку, та застосував положення ст. 71 КК України, призначивши остаточне покарання за сукупністю вироків.
Колегія суддів зазначає, що апеляційні вимоги не знайшли свого підтвердження при розгляді скарги в суді. Суд І інстанції постановляючи вирок керувався вимогами в тому числі ст. 349 КПК України та Постановою Пленуму ВСУ № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання»
Є необґрунтованими доводи захисника-адвоката ОСОБА_8 щодо призначення покарання Канівець за ч.1 ст. 185 КК України покарання у вигляді штрафу, помилково вважаючи, що вироки судів повинні виконуватись самостійно, але дана теза відносить до осіб, щодо якої було застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається (п. 23 Постанови Пленуму ВСУ № 7), але оскільки ОСОБА_9 вчинила злочин в період іспитового строку, а згідно із п.10 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 23.10.2003 року « у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими статтями 71, 72 КК, тобто якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Виходячи з цих положень закону, а також зі змісту ч. 3 ст. 78 КК, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.
Згідно ч.3 ст. 71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим як від покарання, призначеного за новий злочин, так і від невідбутої частини покарання за попереднім вироком, а отже і покарання у вигляді штрафу відно ОСОБА_9 не може бути призначено.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до переконливого висновку, що достатнім для виправлення обвинуваченого буде покарання виключно у виді позбавлення волі, а тому підстав для пом`якшення призначеного ОСОБА_9 покарання колегія суддів не вбачає
Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_8 інтересах обвинуваченої ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 12.03.2013 року стосовно ОСОБА_9 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді (підписи)
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2