АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/4/15-кГоловуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/789/126/15 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ухвала
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2015 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

ипри секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

потерпілих та їх представника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі кримінальне провадження за апеляційною скаргою старшого прокурора прокуратури Тернопільського району ОСОБА_9 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду від 10 лютого 2015 року,-

В С Т А Н О В И Л А:
Цією ухвалою обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000733 від 19 грудня 2014 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України повернуто прокурору прокуратури Тернопільського району Тернопільської області ОСОБА_10 .

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що в обвинувальному акті формулювання обвинувачення є неконкретним, що свідчить про невідповідність обвинувального акту вимогам КПК України, а також не вбачається яка саме шкода завдана потерпілим ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 (матеріального, майнового, особистого або фізичного характеру), в чому вона виражається, внаслідок яких саме дій і ким була заподіяна, а також коли вона настала.

Таким чином відсутність в обвинувальному акті чіткого формулювання обвинувачення унеможливлює якісно і в повній мірі здійснювати захист від пред`явленого обвинувачення, що безперечно порушує право обвинуваченої на захист.

В апеляційній скарзі старший прокурор прокуратури Тернопільського району просить скасувати ухвалу Тернопільського міськрайонного суду від 10 лютого 2015 року через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та внаслідок істотного порушення кримінального процесуального закону.

Апелянт зазначає, що у формулюванні обвинувачення, передбаченого ст.366 КК України, зазначено час та дату вчинення кримінального правопорушення, а з викладу фактичних обставин вбачається, що ОСОБА_7 , працюючи на посаді бухгалтера ПП «Онікс» та одночасно перебуваючи на посаді головного бухгалтера ТВ «Поділля» діючи умисно внесла завідомо неправдиві відомості в офіційний документ «Реєстрі доручень переданих уповноваженим особам членами (учаниками) ТВ «Поділля», їх частки та структура в пайовому фонді, станом на 30.10.2007 року.»

Окрім того, судом не надано можливість прокурору пояснити щодо осіб, зазначених потерпілими у кримінальному провадженні.

Стверджує, що суд при проведенні підготовчого судового засідання повинен вирішувати ті питання, які зазначені в ст.ст.314, 315 КПК України і не вправі вирішувати питання щодо правильності викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, зазначення розміру, виду шкоди, встановлення обставин кримінального правопорушення та кваліфікації, оскільки для прийняття такого рішення необхідно дослідити докази у кримінальному провадженні, які на даному етапі суду не надавалися.

Заслухавши доповідача суддю апеляційного суду, апелянта прокурора, який в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених у ній і просить скасувати ухвалу Тернопільського міськрайонного суду від 10 лютого 2015 року про повернення обвинувального акта у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000733 від 19 грудня 2014 року стосовно ОСОБА_7 прокурору прокуратури Тернопільського району, обвинувачену ОСОБА_7 , яка вважає апеляцію прокурора безпідставною, а рішення суду законним та обґрунтованим, потерпілих та представника їх інтересів адвоката ОСОБА_8 , які вважають апеляцію прокурора безпідставною, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, з таких підстав.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони відповідають вимогам цього Кодексу.

Згідно з вимогами ст.291 КПК України обвинувальний акт повинен містити, серед іншого:

- п.5 ч.2 ст.291 КПК виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення

Також, формулювання обвинувачення має містити посилання на обставини, які відповідно до положень ст.91 КПК України входять до предмету доказування, зокрема, це подія злочину, передбаченого ч.1 ст.366 КК України.

Однак, обвинувальний акт в частині формулювання обвинувачення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України, не містить посилання ні на місце, ні на час, а також дату та рік вчинення злочинів, а вкті слідчий лише вказує який документ станом на 30.10.2007 року містить неправдиві відомості.

Таким чином, суд першої інстанції вірно оцінив формулювання обвинувачення як неконкретне, що свідчить про невідповідність обвинувального акта вимогам КПК України.

Крім цього, станом на 31.12.2014 року, редакція ст.366 КК України, яка інкримінується ОСОБА_7 , неодноразово змінювалася відповідно до Закону №1508 VI від 11.06.2009 року (зміни втратили чинність на підставі Закону №2808 VI від 21.12.2010 року); Закону №3207 VI від 07.04.2011 року; Законів №222 VIІ від 18.04.2013 року та №1261 VIІ від 13.05.2014 року.

В такому разі, враховуючи вимоги ст.ст. 4,5 КК України у формуванні обвинувачення, визнаного слідчим та прокурором доведеним, повинна бути вказівка на чинну редакцію статті КК, в даному випадку ст. 366 КК України.

Відсутність посилання на редакцію кримінального закону, за яким обвинувачується особа ( ОСОБА_7 ), порушує її право на захист в частині, що стосується права обвинуваченої знати, у вчиненні якого конкретного злочину її підозрюють.

Саме на таку позицію орієнтує орган досудового розслідування Пленум Верховного Суду України у своїй постанові №8 від 24.10.2003 року «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві», зокрема п.10 обвинувальний висновок має відповідати вимогам ст.223 КПК України (в редакції 1960 року з відповідними змінами), що є аналогом ст.291 КПК України (в редакції 2012 року) обвинувальний акт і реєстр матеріалів досудового розслідування.

Невідповідність обвинувального висновку (обвинувального акта) висновку положенням цієї статті може бути підставою для повернення справи прокурору для складання нового обвинувального висновку (ст.249-1 КПК 1960 року), (ст.314 КПК-2012 року) негайне повернення обвинувального акта прокурору для усунення недоліків зазначених в ухвалі суду.

Також, як вбачається з обвинувального акта, по вказаному провадженню визнано потерпілим ОСОБА_11 та ще 15 осіб потерпілими, але зі змісту обвинувального акта, зокрема обвинувачення, визнаного доведеним прокурором, не вбачається, яка саме шкода завдана цим потерпілим (матеріального, майнового, особистого чи іншого характеру), в чому вона полягає, внаслідок яких саме дій, коли і ким була заподіяна.

Разом з тим, об`єктивна сторона ч.1 ст.366 КК України, інкримінована ОСОБА_7 , передбачає лише діяння складання, видача службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесення до офіційних документів неправдивих відомостей, інше підроблення офіційних документів.

Наслідки ж перебувають за межами складу даного кримінального правопорушення, а тому незрозумілим є визнання групи осіб із 16 громадян, органом досудового слідства потерпілими у кримінальному провадженні.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає,що суд першої інстанції обґрунтовано визнав зазначені недоліки в обвинувальному акті суттєвими, оскільки відсутність чіткого та конкретного формулювання обвинувачення із зазначенням всіх складових, передбачених ч.1 ст.291 КК України, порушують право обвинуваченої особи на захист та перешкоджає суду повно, об`єктивно та всебічно розглянути кримінальне провадження, що в подальшому може негативно вплинути на судовий розгляд, з урахуванням того, що відповідно до вимог ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Таким чином, обставини викладені прокурором в апеляційній скарзі не ґрунтуються на Законі і не можуть бути підставою для скасування ухвали суду першої інстанції, яка відповідає вимогам КПК, є обґрунтованою і законною.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИла:
Апеляційну скаргу старшого прокурора прокуратури Тернопільського району про скасування ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 лютого 2015 року про повернення обвинувального акта у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000733 від 19 грудня 2014 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України прокурору прокуратури Тернопільського району Тернопільської області залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

(підпис) (підпис) (підпис)

Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2