Справа № 314/1708/15-к Провадження № 1-в/314/437/2015
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16.06.2015 року м.Вільнянськ
Вільнянський районний суд Запорізької області у складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю: прокурора ОСОБА_3
представника колонії ОСОБА_4
засудженого ОСОБА_5
розглянувши у дистанційному судовому засіданні матеріали за клопотанням засудженого який відбуває покарання у Кам`янській виправній колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№ 101) ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: місто Запоріжжя, громадянина України, освіта середня, до засудження не працював, мешкав за адресою: АДРЕСА_1 ,
Раніше судимого:
1) 13.01.2006 року вироком Шевченківського районного суду м.Запоріжжя за ч. 2 ст.309, ст.75 КК України до 2 років позбавлення волі з іспитовим терміном на 2 роки;
2) 22.05.2007 року вироком Шевченківського районного суду м.Запоріжжя за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі. Звільнений 02.04.2010 року по закінченню строку відбування покарання.
По даній справі засуджений: 13.05.2013 року вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 307, ст.69 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна.
Початок строку : 03.07.2013 року, кінець строку : 03.01.2016 року,
про умовно дострокове звільнення,
До Вільнянського районного суду Запорізької області від засудженого, який відбуває покарання у Кам`янській виправній колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№ 101) ОСОБА_5 надійшло клопотання про його умовно - дострокове звільнення від відбування покарання, згідно з вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13.05.2013 року, відповідно до якогойоговизнано винним у скоєнні злочину, передбаченогоч. 2 ст. 307, ст. 69 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна.
В судовому засіданні засуджений ОСОБА_5 вказане клопотання підтримав, просив суд задовольнити його в повному обсязі та звільнити його умовно - достроково від відбування покарання, на строк який залишився.
В судовому засіданні представник адміністрації установи виконання покарань заперечував проти задоволення клопотання засудженого ОСОБА_5 , оскільки останній на шлях виправлення не став.
Прокурор у судовому засіданні заперечив проти задоволення заяви засудженого, вважаючи, що підстав для її задоволення немає.
Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши надані йому матеріали, вважає, що у задоволенні заяви має бути відмовлено з наступних підстав.
Так, в судовому засіданні встановлено, що засуджений ОСОБА_5 з 25.07.2013 року відбуває покарання в Кам`янській виправній колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№ 101), відбув більше 2/3 частин строку покарання, має 1 заохочення 14.06.2014 року за сумлінну поведінку та ставлення до праці.
Згідно матеріалів вбачається, що засуджений у 2013 та 2014 роках працевлаштований не був, у 2015 році до праці залучався, але процент виконання норм виробітки не перевищує 20%, перебуває в КВК №101 з 25.07.2013 р., є практично здоровим та працездатним; проте тільки на протязі останніх 5 місяців він проявив себе з позитивної сторони з відбутих ним 1-го року 10 місяців позбавлення волі.
ОСОБА_5 відбуває покарання за скоєння ним злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, як незаконний збут та незаконне зберігання з метою збуту особливо небезпечного наркотичного засобу, здійснене повторно.
У відповідності зі ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від покарання можливо при обов`язковій та одночасній наявності в їх сукупності підстав та умов. При цьому головним та вирішальним є не факт відбування певної частини покарання, а виправлення засудженого.
Згідно з ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та відношенню до праці за весь період знаходження у виправних установах.
Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому суд має ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці.
Суд не може не врахувати, що примірна поведінка - це не тільки пасивна форма поводження засудженого, що полягає в утриманні від порушення режиму відбування покарання, а й активна форма поведінки, котра за своєю суттю є намагання своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення.
Поведінка засудженого за весь час відбування ним покарання у своїй сукупності не дає підстав вважати, що засуджений ОСОБА_5 , довів своє виправлення та перевиховання, оскільки у відповідно до ч.3 ст.107, ст.118 КВК України, та відповідно до Правил внутрішнього розпорядку установи виконання покарань, засуджений зобов`язаний бути ввічливим з робітниками установи виконання покарань, примірмо вести себе в установах виконання покарань та сумлінно працювати в місцях та на роботах, котрі визначаються адміністрацією на всьому періоді відбування покарання у вигляді позбавлення волі.
Поведінка ОСОБА_5 , за весь час відбування ним покарання не була стабільно позитивною та активною, про що свідчить те, що він не заслуговував на заохочення. На цьому фоні сумнівним та передчасним виглядають твердження клопотання про те, що ОСОБА_5 , сумлінною поведінкою (як виходить з матеріалів справі на протязі останніх пяти місяців відбування покарання) довів своє виправлення та перевиховання і заслуговує на умовно-дострокове звільнення, а його відношення до праці в останній час пояснюється не намаганням спокутувати свою вину у скоєному, а лише наполегливим намаганням будь-яким засобом вийти з місць позбавлення волі, будучи щиросердно впевненим, що його участь у будь-якій праці безперечно повинна потягнути за собою його умовно-дострокове звільнення.
При вивчених обставинах в теперішній час суд не знаходить достатніх підстав для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_5 , в зв`язку з чим у задоволені клопотання про його умовно-дострокове звільнення від покарання у вигляді позбавлення волі необхідно відмовити, оскільки він до теперішнього часу не проявив себе як такий, що довів своє виправлення та перевиховання, а встановлені в судовому засіданні дані у своїй сукупності не можуть свідчити, на погляд суду, про його виправлення та перевиховання. На підставі викладеного та керуючись ст. 81 КК України, ч. 1 ст. 537,ст. ст. 539, 395 КПК України, суд -
п о с т а н о в и в :
У задоволенні клопотання засудженого, який відбуває покарання в Софіївській виправній колонії УДПтСУ в Запорізькій облаті (№ 55) ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області через Вільнянський районний суд Запорізької області протягом 7 діб з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1

16.06.2015