Справа № 539/1422/15-к
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 квітня 2015 року Лубенський міськрайонний суд

Полтавської області

у складі: головуючого судді - ОСОБА_1

при секретері ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в залі суду в м.Лубни угоду про примирення між потерпілим та підозрюваним в кримінальному провадженні №0000414 від 03.04.2015 року по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Лубни Полтавської області, громадянина України, не працюючого, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого у відповідності до ст.89 КК України,

у скоєнні злочину передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України, -

В С Т А Н О В И В :
22.03.2015 року близько 15 год. 00 хв. ОСОБА_4 з метою крадіжки металевих труб на автомобілі марки ГАЗ номерний знак НОМЕР_1 прибув до приватної, огородженої бетонним парканом території, належної ОСОБА_5 та розташованої по АДРЕСА_2 .

Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 , скориставшись тим, що за ним ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, за допомогою заздалегідь взятого з собою газозварювального апарату, демонтував чотири металеві труби діаметром 160 мм, довжиною 2 м, загальною вагою 215 кг, загальною вартістю 688 грн., виходячи з ціни 3 грн. 20 коп. за 1 кг. Вказані труби ОСОБА_4 завантажив до автомобіля ГАЗ номерний знак НОМЕР_1 та намагався залишити місце злочину, однак був затриманий працівниками державної служби охорони. Таким чином, ОСОБА_4 виконав всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, однак не зміг закінчити злочин з причин, що не залежали від його волі.

Дії ОСОБА_4 правильно кваліфіковані за ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України, як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), оскільки він намагався викрасти чуже майно, виконавши усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але не закінчив злочин з причин, які не залежали від його волі.

09.04.2015 року між потерпілим ОСОБА_5 та підозрюваним ОСОБА_4 укладено угоду про примирення, у відповідності до вимог ст.471 КПК України.

Згідно даної угоди потерпілий ОСОБА_5 та підозрюваний ОСОБА_4 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій підозрюваного за ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, підозрюваний беззастережно визнав свою вину в скоєнні інкримінованого йому діяння. Угодою встановлено, що потерпілий жодних претензій матеріального характеру до ОСОБА_4 не має. Також в угоді констатовано факт примирення між потерпілим та підозрюваним, узгоджено, що при затвердженні угоди ОСОБА_4 буде призначено покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян (850 грн.). Під час визначення покарання було враховано позитивну характеристику ОСОБА_4 за місцем проживання та те, що він раніше не судимий.

В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені статтею 473 КПК України, та наслідки її невиконання.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про примирення, суд виходить з наступного.

Згідно п.1 ч.3 ст.314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Відповідно ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.

Судом в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується за ч.2 ст.15 КК України у вчиненні закінченого замаху на злочин, передбачений ч.1 ст.185 КК України, який згідно ст.12 КК України, є злочином середньої тяжкості.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє положення ч. 5 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди, наслідки її невиконання, а потерпілий ОСОБА_5 цілком розуміє наслідки затвердження угоди, передбачені ст.473 КПК України. Укладання угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Умови угоди не суперечать вимогам КПК та КК України, інтересам суспільства, не порушують права, свободи та інтереси сторін або інших осіб, сторони дійсно примирились, що підтверджено ними в судовому засіданні, та погодили вид і розмір покарання.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для затвердження угоди про примирення між потерпілим ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_4 , з призначенням узгодженої сторонами міри покарання.

Питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст.100, 314, 374, 468, 469, 471, 473-476 КПК України, суд, -
З А С У Д И В:
Затвердити угоду, укладену 09.04.2015 року між потерпілим ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України та призначити узгоджене сторонами цієї угоди покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

Речові докази по справі:

- автомобіль марки ГАЗ номерний знак НОМЕР_1 , переданий на зберігання ОСОБА_6 , повернути власнику ОСОБА_7 за належністю;

- газовий балон червоного кольору, кисневий балон синього кольору, шланги з різаком конфіскувати;

- чотири металеві труби діаметром 160 мм, довжиною 2 м, загальною вагою 215 кг, передані на відповідальне зберігання власнику ОСОБА_5 , залишити власнику.

Вирок може бути оскаржений, з підстав, передбачених статтею 394 КПК України до Апеляційного суду Полтавської області через Лубенський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, потерпілому та прокурору.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду ОСОБА_1