У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія
суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного
Суду України у складі:

головуючого, судді

Редьки А.І.

суддів за участю прокурора

Пошви Б.М.
та Лавренюка М.Ю. Пересунька С.В.

розглянувши в судовому засіданні 6 березня
2008 року в м. Києві кримінальну справу за касаційним поданням
прокурора на вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28 грудня
2006 року, яким

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

немаючого
судимості,

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого
ч. 2 ст. 367 КК України, і на підставі ст. 48 КК України та ст. 7 КПК України
його звільнено від кримінальної відповідальності внаслідок зміни обстановки,

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_2,

немаючого
судимості,

ОСОБА_3,

ІНФОРМАЦІЯ_3,

немаючого
судимості,

ОСОБА_4,

ІНФОРМАЦІЯ_4,

немаючу судимості,

визнано винуватими у вчиненні злочину,
передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, кожного, і на підставі ст. 47 КК України
та ст. 10 КПК України кожного з них звільнено від кримінальної відповідальності
у зв'язку з передачею на поруки колективу ТОВ “Рома - сервіс”,

ОСОБА_5,

ІНФОРМАЦІЯ_5,

немаючого
судимості,

визнано винуватим у вчиненні злочину,
передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, і на підставі ст. 47 КК України та ст.
10 КПК України його звільнено від кримінальної відповідальності у зв'язку з
передачею на поруки авіакомпанії “Мотор-Січ”,

ОСОБА_6,

ІНФОРМАЦІЯ_6,

немаючу
судимості,

визнано винуватою у вчиненні злочину,
передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України, і на підставі ст. 48 КК України та ст. 7
КПК України її звільнено від покарання внаслідок зміни обстановки,

і

ОСОБА_7,

ІНФОРМАЦІЯ_7,

немаючого
судимості,

засуджено за ч. 2 ст. 201 КК України із
застосуванням ст. 69 КК України на три роки позбавлення волі з конфіскацією
предметів контрабанди, а на підставі ст. 75 КК України його звільнено від
відбування покарання з випробуванням на один рік іспитового строку та покладено
обов'язки, передбачені п. п. 3, 4 ст. 76 КК України,

установила:

Суд визнав, що
ОСОБА_7 у ніч на 17 липня 2005 року за попередньою змовою з невстановленою
слідством особою контрабандно перемістив із Сирії до м. Запоріжжя духову шафу
для гриля, 10.800 трикотажних і 4 синтетичних халати на загальну суму 210.380
грн. Невстановлена слідством особа, скориставшись у Сирійському аеропорту м.
Алеппо службовою недбалістю командира літака ЯК-42 авіакомпанії “Мотор-Січ”
ОСОБА_5, другого пілота ОСОБА_3 і бортпровідниці ОСОБА_4, завантажила
зазначений товар до їхнього повітряного судна. Дочекавшись цей вантаж у
“Міжнародному аеропорту Запоріжжя” і, скориставшись тим, що працівники митного
посту “Запоріжжя-Аеропорт” інспектори
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 усунулись від перевірки документів на вантаж, ОСОБА_7 вивіз його з охоронюваної території
аеропорту з дозволу прийомоздатчика ОСОБА_6 без пропуску.

Ухвалою
Апеляційного суду Запорізької області від 14 березня 2007 року вирок щодо
ОСОБА_7 скасовано, а справу - закрито за недоведеністю участі у вчиненні
злочину, передбаченого ч. 2 ст. 201 КК України. У решті вирок залишено без
зміни.

Згідно
обвинувального висновку працівники митного посту “Запоріжжя-Аеропорт” ОСОБА_1 і ОСОБА_2, зловживаючи владою, за
попередньою змовою з підприємцем ОСОБА_7 і за пособництва командира літака
ЯК-42 авіакомпанії “Мотор-Січ” ОСОБА_5, другого пілота ОСОБА_3, які при
виконанні чартерного рейсу Запоріжжя - Алеппо (Сирія) - Запоріжжя вчинили
службове підроблення, не вказавши наявність на борту літака всього товару, та
за пособництва бортпровідниці ОСОБА_4, яка прийняла на борт літака вантаж без
будь-яких супровідних документів, у ніч на 17 липня 2005 року перемістили через
митний кордон України товари вартістю 26.777.901 грн., з приховуванням від
митного контролю, а матеріально-відповідальна особа складу митного посту ДП
“Міжнародний аеропорт Запоріжжя” ОСОБА_6, зловживаючи службовим становищем, з
корисливих мотивів на прохання ОСОБА_2 й ОСОБА_7 дозволила ОСОБА_7 вивезти
зазначені товари з охоронюваної території аеропорту без відповідної перевірки і
оформлення необхідних документів.

Дії ОСОБА_1 і
ОСОБА_2 органами досудового слідства були кваліфіковані за ч. 3 ст. 364 і ч. 2
ст. 201 КК України, ОСОБА_5 і ОСОБА_3 - за ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 201 і ч. 1 ст.
366 КК України, ОСОБА_4 - за ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 201 КК України, а ОСОБА_6 -
за ч. 1 ст. 364 КК України.

У касаційному
поданні з доповненням до нього прокурор просить скасувати судові рішення, а
справу - направити на новий судовий розгляд. Вважає, що висновки судів щодо
юридичної оцінки дій ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_7 не
відповідають фактичним обставинам справи. Твердить, що судовий розгляд справи
проведено однобічно й неповно. Вважає, що ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 безпідставно звільнені від кримінальної відповідальності, а ОСОБА_6 -
від покарання. Підкреслює, що їм призначено надмірно м'які покарання. Наголошує,
що рішення апеляційної інстанції є необгрунтованим.

Заслухавши
доповідь судді Верховного Суду України, прокурора, який підтримав доводи
касаційного подання і просив скасувати судові рішення, а справу - направити на
новий судовий розгляд, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи
касаційного подання, колегія суддів вважає, що подання прокурора підлягає
задоволенню.

Дійшовши
висновку, що ОСОБА_7 мав попередню домовленість на вчинення контрабанди тільки
з невстановленою слідством особою, а не з членами екіпажу літака Як-40 ОСОБА_5,
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 і не з працівниками Запорізької митниці ОСОБА_1 і ОСОБА_2,
що не облікований товар на суму 210.380 грн. був доставлений з Сирійського
аеропорту м. Алеппо до Запорізького міжнародного аеропорту і переданий в
розпорядження ОСОБА_7, який вивіз його за межі охоронюваної території з дозволу
працівника складу цього аеропорту ОСОБА_6 без офіційного пропуску, місцевий
суд визнав, що ОСОБА_7 учинив
контрабанду, ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1 і ОСОБА_2 - службову
недбалість, а ОСОБА_6 - службове зловживання.

Вважаючи, що
висновки суду не спростовують твердження ОСОБА_7 про необгрунтованість його
засудження за контрабанду, а фактичні обставини справи виключають визнання
винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 201 КК України,
апеляційна інстанція скасувала вирок у цій частині і справу - закрила за
недоведеністю його участі в учиненні злочину.

На думку колегії
суддів, таких висновків, судові інстанції дійшли помилково. Не давши належної оцінки
всій сукупності доказів у справі, вони не застосували кримінальний закон, який
міг бути застосований.

На досудовому
слідстві і в судовому засіданні ОСОБА_6 стверджувала, що вона одержала 30 грн.
від ОСОБА_7 за те, що впустила автомобіль на територію аеропорту і випустила
його з вантажем, який прибув із Сирії, без документів. Вона зробила це по
команді працівника митного посту ОСОБА_1, який мав попередню домовленість із
ОСОБА_7 ще до того, як чартерний рейс прибув до Запорізького аеропорту (а. с.
113 -117 т. 4, а. с. 268 т. 6). Пояснюючи обставини вантажу, який прибув тієї
ночі даним авіарейсом із Сирії, ОСОБА_6 наголошувала, що цей вантаж прибув для
ОСОБА_7, і був завезений їй на склад без документів (а. с. 100 - 104 т. 4).
Підкреслювала, що саме ОСОБА_7 телефонував працівнику митного посту ОСОБА_1, і
той давав їй вказівку випустити зазначений автомобіль зі складу аеропорту (а.
с. 32 т. 4).

Із пояснень
бортпровідниці ОСОБА_4 видно, що вантажі їхнім літаком доставлялись із Сирії.
Вони були розміщені не тільки в обох вантажних відділеннях літака, а й у
пасажирському салоні, де за вказівкою пілота спеціально зняли біля чотирьох
задніх пасажирських сидінь (185 - 190 т. 4).

Бортінженер
ОСОБА_8 на допиті показував, що прийомом вантажу на літак у Сирійському аеропорту
займалась бортпровідниця ОСОБА_4 (а. с. 120 - 124 т. 1). Ці дані підтверджувала
бортпровідниця ОСОБА_9 (а. с. 125 - 130 т.1).

За словами
ОСОБА_2, до розвантаження зазначеного літака було залучено 3-4 вантажники.
Замовником цього рейсу був ОСОБА_7 (а. с. 23 - 26 т. 2).

Сам командир
літака ОСОБА_5 не заперечував, що він був знайомий з ОСОБА_7, зустрічався з ним
і не один раз (а. с. 131 - 134 т. 4).

Свідок ОСОБА_9
пояснював, що він на прохання ОСОБА_7 вивозив із складу аеропорту вантаж.
Твердив, що на територію аеропорту заїзджав пустим авто, а виїхав із вантажем
(64 - 67, 68 - 69 т. 1).

У судових
рішеннях не дістали належної оцінки і показання інших свідків. Зокрема
працівників аеропорту, які розвантажували вантажі з літака, розвантажували ці
вантажі на складі і вивозили їх із території аеропорту.

Особливо
привертають увагу показання свідка ОСОБА_10, який твердив, що літак, що прибув
уночі, розвантажували в присутності співробітника митниці ОСОБА_2. Вантаж
виносили не тільки з обох вантажних відділень літака, а й з пасажирського
салону. Він пояснював, що сам бачив, як на складі ОСОБА_6 завантажувався
автомобіль тим вантажем, який вночі вивантажувався з літака (а. с. 78 - 83 т.
1).

Із пояснень
свідка ОСОБА_11 убачається, що після того, як працівниками правоохоронних
органів було затримано автомобіль із вантажем, йому зателефонував замовник
ОСОБА_12 і просив його говорити на допитах про те, що цей автомобіль на шляху в
аеропорт завантажувався на “ОСОБА_13” (131 - 132 т. 1). Ці доводи свідок ОСОБА_11 підтверджував на очній ставці з
ОСОБА_7 і зазначив, що він відмовився прийняти умови останнього (а. с. 69- 63
т. 4).

З цього випливає,
що суд першої інстанції без належної оцінки зазначених обставин у сукупності з
усіма іншими фактичними обставинами справи, зробив поспішний висновок про
необхідність зміни обвинувачення у справі і кола суб'єктів відповідальності за
вчинені діяння. Тому висновки судів про те, що фактичні обставини справи
виключали кваліфікацію дій засуджених відповідно до обвинувального висновку органів
досудового слідства і доведеність обвинувачення ОСОБА_7 (як це зробив
апеляційний суд), на думку колегії суддів, є сумнівними.

У такому разі рішення суду першої інстанції
щодо зміни обвинувачення і юридичної оцінки дій засуджених, а так само ухвала
апеляційної інстанції щодо закриття кримінальної справи стосовно ОСОБА_7 є
необгрунтованими і підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий
судовий розгляд. Під час якого суд має належно перевірити всі обставини справи,
усунути зазначені недоліки і прийняти таке рішення, яке б точно відповідало
вимогам закону. При цьому слід ураховувати, що призначені засудженим покарання,
не можна визнати справедливими через їх м'якість.

На
підставі наведеного та керуючись ст. ст. 394 - 398 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

касаційне подання
прокурора задовольнити.

Вирок
Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28 грудня 2006 року й ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 14 березня 2007 року щодо
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 скасувати, а
кримінальну справу - направити на новий судовий розгляд.

Судді:

Пошва Б.М. Редька
А.І. Лавренюк М.Ю.