У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 квітня 2015 року місто Чернігів

Апеляційний суд Чернігівської області в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши, у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0002271 від 29.05.2014 року, за апеляційною скаргою прокурора прокуратури міста Чернігова на вирок Деснянського районного суду міста Чернігова від 30 січня 2015 року, про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Чернігова, українця, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_1 , неодруженого, раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 125 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И В:

Вироком Деснянського районного суду міста Чернігова від 30 січня 2015 року ОСОБА_6 виправдано за частиною 2 статті 125 КК України за недоведеністю в діянні обвинуваченого наявності складу кримінального правопорушення.

Як встановлено судом першої інстанції, досудовим розслідуванням, ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що 28 травня 2014 року, близько 23 години, перебуваючи на березі річки Стрижень, що знаходиться в місті Чернігів по вулиці Горького, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, наніс декілька ударів руками та ногами ОСОБА_9 в область голови, чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забитої рани лобної ділянки голови, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 483 від 03.06.2014 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Дії ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфіковані за частиною 2 статті 125 КК України як умисне заподіяння легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Ухвалюючи виправдувальний вирок місцевий суд зазначив, що зібрані в справі докази у їх сукупності і взаємозв`язку не доводять вину обвинуваченого у вчиненні інкримінованого злочину.

Судом встановлено, що наявність умислу у ОСОБА_6 на заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень, підтверджується показаннями самого потерпілого та свідка ОСОБА_10 , які на думку суду викликають сумнів в їх правдивості.

Аналізуючи зібрані і досліджені в суді докази, місцевий суд прийшов до висновку, що докази сторони обвинувачення не переважають над доказами сторони захисту і тому, виходячи з принципу змагальності, обвинувачення не можна вважати доведеним поза розумним сумнівом.

В поданій апеляційній скарзі прокурор порушила питання про скасування вироку суду першої інстанції та ухвалення нового вироку, яким ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 125 КК України та призначити покарання у виді 200 (двохсот) годин громадських робіт.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор вказала, що судом першої інстанції в основу вироку покладені висновки, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Заслухавши доповідача, прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу з викладених в ній підстав, захисника та обвинуваченого, котрі вважали вирок місцевого суду законним та обґрунтованим, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання підлягає частковому задоволенню.

Місцевим судом встановлено, що згідно рапорту оперативного чергового ЧМВ УМВС України в Чернігівській області, 28 травня 2014 року о 23 годині 06 хвилини до чергової частини надійшло повідомлення від потерпілого ОСОБА_9 про заподіяння йому тілесних ушкоджень, які відповідно до його заяви були спричинені ОСОБА_6 .

Згідно висновку експерта № 483 у ОСОБА_9 мались тілесні ушкодження, які в комплексі відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я та по давності утворення можуть відповідати даті 28 травня 2014 року і не виключена можливість їх отримання при обставинах, вказаних потерпілим.

В суді першої інстанції потерпілий ОСОБА_9 підтвердив, що 28 травня 2014 року у вечірній час внаслідок раптово виниклих неприязних стосунків ОСОБА_6 заподіяв йому тілесні ушкодження.

Під час проведення слідчого експерименту 07 листопада 2014 року, свідок ОСОБА_10 , добровільно показала і розказала, як обвинувачений ОСОБА_6 наносив тілесні ушкодження ОСОБА_9 28 травня 2014 року.

Дані показання свідок ОСОБА_10 підтвердила в місцевому суді під час судового розгляду кримінального провадження.

За змістом статті 409 КПК України, однією з підстав для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, які у відповідності до статті 412 КПК України, є такими порушеннями вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Як вбачається зі змісту вироку, висновки суду першої інстанції протирічять наведеним у ньому доказам, що є істотним порушенням вимог КПК України і тягне за собою скасування вироку.

28 квітня 2015 року від потерпілого ОСОБА_9 до апеляційного суду Чернігівської області надійшла заява про відмову від обвинувачення, в якій він просив закрити кримінальне провадження

№ 0002271 про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 125 КК України.

Прокурор, захисник та обвинувачений не заперечували проти задоволення заяви потерпілого.

Відповідно до вимог статті 477 КПК України, кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення є провадження, яке може бути розпочате слідчим, прокурором лише на підставі заяви потерпілого щодо кримінальних правопорушень, зокрема передбачених статтею 125 КК України.

За змістом частини 1 статті 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок і закрити кримінальне провадження.

Згідно вимогам пункту 7 частини 1 статті 284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо потерпілий відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

З огляду на наведене, вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню, а кримінальне провадження слід закрити.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 409, 532 Кримінального-процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу прокурора прокуратури міста Чернігова на вирок Деснянського районного суду міста Чернігова від 30 січня 2015 року, задовольнити частково.

Вирок Деснянського районного суду міста Чернігова від 30 січня 2015 року відносно ОСОБА_6 , скасувати.

Закрити кримінальне провадження № 0002271 від 29.05.2014 року про обвинувачення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 125 КК України,

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4