Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах
Верховного Суду України у складі:
головуючого Селівона
суддів Пошви Б.М.,
розглянула в судовому засіданні 5 квітня 2007 року в м. Києві кримінальну
справу за касаційною скаргою захисника ОСОБА_2 на вирок Євпаторійського міського суду Автономної
Республіки Крим від 26 червня 2006 року та ухвалу колегії суддів судової палати
у кримінальних справах Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 1
серпня 2006 року щодо ОСОБА_1
Цим вироком ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, уродженця
м. Євпаторії Автономної Республіки Крим, згідно зі ст. 89 КК України такого, що
не має судимості,
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 189 КК України, і
призначено йому за цим законом покарання 6 років позбавлення волі з конфіскацією
всього майна, яке є його власністю.
Прийнято рішення щодо заявлених
потерпілими цивільних позовів.
Ухвалою колегії суддів судової
палати у кримінальних справах Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від
1 серпня 2006 року вирок щодо ОСОБА_1 залишено без зміни.
Згідно з вироком ОСОБА_1 визнано
винним у вчиненні злочинів за таких обставин.
Наприкінці серпня 1996 року
ОСОБА_1, перебуваючи біля ресторану “Дюльбер” по вул. Фрунзе в м. Євпаторії
Автономної Республіки Крим, підійшов до ОСОБА_3 та, використовуючи виниклу між
їх дівчатами сварку, неодноразово наніс
йому удари руками по голові і тулубу, заподіявши шкоду його здоров'ю, після
чого, діючи з корисливих спонукань, з метою заволодіння майном сім'ї ОСОБА_3,
використовуючи виниклий конфлікт, вивсловив ОСОБА_3 та його батьку ОСОБА_4
вимогу про передачу йому грошей в сумі 3000 доларів США, супроводжуючи її
погрозою заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_3 та членам його сім'ї.
Протягом вересня 1996 року ОСОБА_1, інша особа та невстановлені слідством особи
за попередньою змовою між собою з метою заволодіння майном сім'ї ОСОБА_3
неодноразово повторювали у рішучій формі ОСОБА_4 вимогу про передачу ОСОБА_1
або цим особам грошей в сумі 3000 доларів США, супроводжуючи ці вимоги до
ОСОБА_4 застосуванням фізичного насильства, небезпечного для його життя та
здоров'я, та погрозами вбивства або заподіяння тяжких тілесних ушкоджень
ОСОБА_3, не реагуючи на заперечення ОСОБА_4 про необґрунтованість цих вимог.
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 сприйняли погрози фізичної розправи з боку ОСОБА_1, іншої
особи та невстановлених слідством осіб як реальні, внаслідок чого, побоюючись
за своє життя і здоров'я членів своєї сім'ї, ОСОБА_4 у жовтні 1996 року був
вимушений передати в м. Євпаторії ОСОБА_1 двома частинами гроші загальною сумою
1000 доларів США, що за курсом НБУ станом на 1 жовтня 1996 року становило 1760
грн., а станом на 19 червня 2006 року -
25 вересня 1996 року ОСОБА_1, інша
особа та невстановлені слідством особи, діючи за попередньою змовою між собою,
отримавши інформацію про вчинення 24 вересня 1996 року крадіжки грошей в сумі
4900 доларів США за місцем проживання ОСОБА_5, вирішили використати цей факт з
метою заволодіння майном ОСОБА_6, для чого біля 18 год. 30 хв. 25 вересня 1996
проживав. ОСОБА_1 та інша особа, діючи узгоджено, підійшли до ОСОБА_6, який
вийшов із будинку, і висловили вимогу про передачу їм 2000 доларів США,
супроводжуючи її погрозою прострелити ОСОБА_6 ногу та насильно вивезти його за
місто для подальшої розправи. Схопивши ОСОБА_6, ОСОБА_1 та інша особа насильно
утримували його на вулиці і, не реагуючи на його заперечення про
необґрунтованість і незаконність зазначених вимог, з метою здійснення
висловлених ними погроз, вчинили побиття ОСОБА_6, заподіявши йому легкі тілесні
ушкодження, в тому числі й такі, які спричинили короткочасний розлад здоров'я,
після чого ОСОБА_6 був вимушений виїхати з м. Євпаторії та переховуватись.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_2 просить судові рішення щодо ОСОБА_1 скасувати і справу закрити, звільнивши його з-під варти.
Мотивує тим, що досудове та судове слідство проведено неповно і однобічно з
істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону. Зокрема, зазначає,
що в матеріалах справи містяться нескасовані постанови про закриття
кримінальної справи щодо ОСОБА_1, вирок
ухвалено незаконним складом суду, порушено право ОСОБА_1 на захист. Даючи свій аналіз доказам, які є у справі,
вказує на неправильну кваліфікацію дій ОСОБА_1 за ч. 3
ст. 189 КК України, оскільки згідно показань ОСОБА_4 особисто ОСОБА_1 грошей
від нього не вимагав, докази заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому та
передачі ним 1000 доларів США ОСОБА_1 в
матеріалах справи відсутні, висновок суду про визнання цієї суми грошей великою
шкодою необґрунтований, а потерпілий ОСОБА_6 під час
досудового слідства заявляв, що ОСОБА_1 злочину
щодо нього не вчиняв, але суд залишив це поза увагою. Вважає, що апеляційний
суд, розглядаючи справу за його апеляцією, не перевірив викладені у ній доводи
і безпідставно залишив її без задоволення, не навівши докладних мотивів такого
рішення в ухвалі.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи
та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що в її
задоволенні необхідно відмовити.

Твердження у касаційній скарзі захисника ОСОБА_2 про неповноту і однобічність досудового та судового
слідства у справі щодо ОСОБА_1 згідно з ч. 1 ст. 398 КПК
України касаційним судом не перевіряються , тому колегія суддів виходить з обставин,
установлених судом першої інстанції.

Доводи про неправильну кваліфікацію дій ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 189 КК України спростовуються дослідженими
судом у встановленому законом порядку і викладеними у вироку доказами, яким суд
дав належну оцінку.

Так, потерпілий ОСОБА_3 під час
судового слідства показав, що ОСОБА_1 побив
його в присутності свідків і сказав йому, що вони «попали на три штуки», що
було сприйнято ним реально і наступного дня повідомлено батьку ОСОБА_4, який намагався домовитися з ОСОБА_7, але марно. ОСОБА_1 разом з
іншими вчинили побиття батька і продовжували вимагати передачі їм 3000 доларів
США, супроводжуючи це погрозами на адресу його сім′ї, внаслідок чого ОСОБА_4 у жовтні 1996 року передав ОСОБА_1 1000 доларів США.

Аналогічні показання дав потерпілий ОСОБА_4

Факт заподіяння ОСОБА_4
тілесних ушкоджень внаслідок його побиття ОСОБА_1 та іншими підтверджується також показаннями під час досудового та судового слідства
свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10

Згідно з показаннями під час досудового слідства свідка ОСОБА_11, після побиття ОСОБА_3 ОСОБА_1 наказав передати йому, що «він попав на трьошку».

Зазначеними та іншими доказами у справі доведено винність
ОСОБА_1 у вимаганні, вчиненому повторно, за попередньою змовою
групою осіб, з погрозою вбивства та заподіяння тяжких тілесних ушкоджень,
поєднаному з насильством, небезпечним для життя та здоров′я особи, що
завдало майнової шкоди у великих розмірах.

Доводи захисника ОСОБА_2 про
неправильну кваліфікацію дій ОСОБА_1 за
ознакою заподіяння майнової шкоди у великих розмірах були предметом перевірки
судом першої інстанції і обґрунтовано визнані безпідставними з наведенням
докладних мотивів такого висновку у вироку суду.

Що стосується показань потерпілого ОСОБА_6 під час досудового слідства, які він змінив під час
розгляду справи в суді, то суд дав їм належну оцінку, встановивши, що причиною
написання ним заяви про відсутність ОСОБА_1 серед
осіб, які вчинили його побиття і вимагали від нього гроші, були численні
погрози на його адресу, через які він був вимушений виїхати з м. Євпаторії.

Посилання захисника ОСОБА_2 на наявні в матеріалах справи нескасовані постанови про
закриття кримінальної справи щодо ОСОБА_1 за
епізодами щодо потерпілих ОСОБА_3 і ОСОБА_4 та ОСОБА_6 і
закриття з цих підстав даної кримінальної справи є безпідставними.

Так, постановою прокурора відділу прокуратури Автономної
Республіки Крим від 1 серпня 2005 року скасовано постанову в.о. слідчого
Євпаторійського МВВС від 25 грудня 2002 року про закриття кримінальної справи
за фактом вимагання щодо ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Зі змісту обох постанов убачається, що вони стосуються
одного й того ж злочинного епізоду (т. 2 а. с. 127 - 131).

Стосовно постанови слідчого СВ Євпаторійського МВВС від 2
жовтня 1997 року, то згідно з нею закрито кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 206 КК
України, у зв′язку із виїздом потерпілого ОСОБА_6 за межі Криму і відсутністю відомостей про місце його
перебування, що унеможливлює подальше слідство. Отже, наявність в матеріалах
справи цієї нескасованої постанови не перешкоджає порушенню кримінальної справи
щодо ОСОБА_1 і ОСОБА_12 за ч. 2
ст. 144 КК України за іншими обставинами (т. 3 а. с. 192, т. 4 а. с. 16, т. 5
а. с. 13).

Доводи захисника ОСОБА_2 про
ухвалення вироку щодо ОСОБА_1 незаконним складом суду,
тому що суддя Кротова Л.В. вирішувала питання про обрання міри запобіжного
заходу щодо ОСОБА_12, який вчинив злочин разом з ОСОБА_1, є непереконливими, оскільки на момент розгляду в суді
кримінальної справи щодо ОСОБА_1
матеріали справи щодо ОСОБА_12 було виділено в окреме
провадження і, вирішуючи питання про обрання йому міри запобіжного заходу, суд
досліджував обставини, що стосуються його особи та тяжкості інкримінованого
йому злочину, а не оцінював докази у справі.

Щодо порушення, на думку захисника ОСОБА_2, права ОСОБА_1 на
захист під час досудового слідства, то з матеріалів справи убачається, що до
скасування прокурором відділу прокуратури Автономної Республіки Крим 18
листопада 2005 року постанови старшого слідчого з ОВС СУ ГУ МВС України в
Автономній Республіці Крим від 2 вересня 2005 року про допуск захисника до
участі в кримінальній справі захист ОСОБА_1
здійснював адвокат ОСОБА_13 (т. 4 а. с. 102), після
чого ОСОБА_1 відмовився від участі захисника протягом досудового
слідства у справі щодо нього ( т. 4 а. с. 139, 140), а обставин, які б
позбавляли ОСОБА_1 можливості самостійно здійснювати право на захист, у
справі не встановлено. Тому доводи касаційної скарги захисника ОСОБА_2 в цій частині є необгрунтованими.

Істотних порушень вимог
кримінально-процесуального закону, які могли б бути підставою для зміни або
скасування постановлених у даній справі судових рішень, не виявлено.

Апеляційний суд, розглядаючи справу за апеляцією
захисника ОСОБА_2, перевірив викладені у ній доводи, які за змістом
аналогічні доводам касаційної скарги, в тому числі й щодо неповноти і
однобічності досудового та судового слідства, і обґрунтовано залишив її без
задоволення, навівши в ухвалі докладні мотиви такого рішення, з яким погоджується
і колегія суддів.

Таким чином, підстав для
призначення кримінальної справи до касаційного розгляду з повідомленням осіб,
зазначених у ст. 384 КПК України, немає.

Враховуючи наведене, керуючись ст.
394 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

у задоволенні касаційної скарги захисника ОСОБА_2 у кримінальній
справі щодо ОСОБА_1 відмовити.

Судді:

Селівон
О.Ф. Пошва Б.М. Кривенда О.В.

З
оригіналом згідно:

Суддя
Верховного Суду України О.Ф.
Селівон