АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/400/15 Справа № 707/2959/14-к Категорія: ст.124 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 червня 2015 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
з участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого

ОСОБА_7 ,

захисника

ОСОБА_8 ,

потерпілого

ОСОБА_9 ,

представника потерпілого - адвоката

ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора прокуратури Черкаського району ОСОБА_11 , захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , потерпілого ОСОБА_9 на вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 02 березня 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 124 КК України до покарання у виді 240 годин громадських робіт.

Прийнято рішення про часткове задоволення цивільного позову потерпілого ОСОБА_9 та стягнення з ОСОБА_7 на його користь 2185,12 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та 5000 грн. моральної шкоди.

Вирішено стягнути з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати в сумі 196, 56 грн.

В порядку ст. 100 КПК України вирішена доля речових доказів,

в с т а н о в и л а :
Згідно вироку ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за те, що він, 21.06.2014 року, близько 03 години 30 хвилин, перебуваючи біля бару «Діброва», що по вул. Шевченка, 65 в селі Руська Поляна Черкаського району Черкаської області, під час раптового словесного конфлікту, який виник на ґрунті особистих неприязних відносин з ОСОБА_9 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, перевищив межі необхідної оборони та наніс останньому тілесні ушкодження при наступних обставинах.

Так він, в указаний час та місці під час словесного конфлікту, нецензурно висловлювався в бік ОСОБА_9 , а потім штовхнув його. Після чого, потерпілий пішов до свого автомобіля, де взяв власний газобалонний пневматичний пістолет А-101 калібру 4,5 мм та, наближаючись до ОСОБА_7 , зробив постріл в гору, а потім, підійшовши до нього, вдарив рукояткою пістолета в лобну частину голови. На що ОСОБА_7 , відбивши руку потерпілого в якій знаходився пістолет, наніс йому декілька ударів кулаками правої та лівої руки в область голови, від чого останній впав, таким чином припинив його неправомірні дії. Після того, як минула загроза його життю та здоров`ю, ОСОБА_7 , перевищуючи межі необхідної оборони, наніс один удар ногою ОСОБА_9 по тулубу, чим спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді: травми грудної клітки з переломом 8-го ребра справа, попаданням повітря в праву плевральну порожнину зі стисненням легені (правобічний пневмоторакс), які згідно висновку експерта № 1685 від 12.08.2014 року відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як такі, що небезпечні для життя в момент заподіяння, та тілесні ушкодження у вигляді травми голови зі струсом головного мозку, крововиливами повік обох очей, крововиливами в білкові оболонки обох очей; забій нирок, які згідно висновку тієї ж експертизи відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

В поданих апеляційних скаргах:

- прокурор, не оспорюючи фактичні обставини справи, які суд визнав доведеними і правильність кваліфікації дій обвинуваченого, порушує питання про скасування вироку через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Просить ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ст. 124 КК України у виді двох років виправних робіт, мотивуючи тим, що судом, при призначенні останньому покарання, не враховано, що він, спричинивши потерпілому переживання та страждання внаслідок отриманих тяжких тілесних ушкоджень та тривалого лікування не вжив заходів до відшкодування заподіяної кримінальним правопорушенням шкоди.

В змінах до апеляційної скарги, внесених в порядку ч. 3 ст. 403 КПК України, прокурор просить скасувати рішення районного суду через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. Апелянт зазначає, що суд, в порушення ч. 1 ст. 337 КПК України, провів судовий розгляд та постановив обвинувальний вирок відносно ОСОБА_7 , якому не висунуто обвинувачення;

- захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 просить скасувати вирок районного суду та призначити ОСОБА_7 покарання за ст. 124 КК України у виді 150 годин громадських робіт, відмовивши потерпілому ОСОБА_9 в задоволенні заявленого ним цивільного позову в повному обсязі у зв`язку з недоведеністю. Зазначає, що судом неправомірно вирішено стягнути з обвинуваченого моральну шкоду в сумі 5000 грн., яка потерпілим не обґрунтована, сума якої не відповідає принципам співрозмірності та розумності. Стверджує, що у судовому рішенні не вірно відображено покази ОСОБА_7 , дані ним в ході судового розгляду, що, в подальшому, вплинуло на призначення йому покарання в межах максимального строку, передбаченого санкцією ст. 124 КК України;

- потерпілий ОСОБА_9 просить вирок місцевого суду скасувати через неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції. Зазначає про необхідність повторного дослідження матеріалів кримінального провадження, в межах повноважень суду апеляційної інстанції, в порядку ч. 3 ст. 404 КПК України.

В запереченнях на апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 потерпілий ОСОБА_9 просить залишити її без задоволення, наполягаючи на задоволенні його апеляційних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, міркування прокурора про задоволення в повному обсязі зміненої апеляційної скарги прокурора в кримінальному провадженні та часткове задоволення апеляційних скарг захисника та потерпілого в частині скасування судового рішення, думку обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 в підтримку апеляційних доводів останнього та часткове задоволення апеляційних скарг інших учасників судового провадження, потерпілого ОСОБА_9 та його представника адвоката ОСОБА_10 в підтримку апеляційних вимог потерпілого, прокурора та залишення без задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого, останнє слово обвинуваченого ОСОБА_7 , вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора в зміненій редакції підлягає до задоволення, а апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_9 до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Згідно ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, тому формулювання обвинувачення в обвинувальному акті є обов`язковим.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен місити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 вказаним вимогам не відповідає, оскільки він не містить належним чином сформульованого обвинувачення, а містить лише виклад фактичних обставин, які встановлені слідчим під час досудового розслідування, вказівку на підозру останнього у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 124 КК України та правову кваліфікацію його дій.

Залишивши поза увагою відсутність висунутого обвинувачення щодо ОСОБА_7 суд першої інстанції ухвалив обвинувальний вирок, чим порушив вимоги положень ст.370 КПК України.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року, зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19 грудня 1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії», п. 79). Крім того, Європейський суд з прав людини нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 52; рішення від 25 липня 2000 року у справі «Матточіа проти Італії», п. 58; рішення від 20 квітня 2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії», п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (рішення від 1 березня 2001 року у справі «Даллос проти Угорщини» п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Розглядаючи справу по суті, районний суд не звернув уваги на істотні порушення норм кримінального процесуального закону, допущені органами досудового розслідування, які порушують гарантовані законом процесуальні права обвинуваченого ОСОБА_7 та перешкоджають суду ухвалити законне, обґрунтоване рішення і постановив обвинувальний вирок, який підлягає безумовному скасуванню і призначенню нового розгляду в суді першої інстанції в іншому його складі зі стадії підготовчого провадження.

Суду першої інстанції слід врахувати вказівки апеляційного суду, викладені в мотивувальній частині ухвали та, відповідно ч.3 п.3 ст. 314 КПК України, зі стадії підготовчого провадження повернути обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 прокурору як такий, що не відповідає вимогам ст. 291 КПК України .

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 291, 405, п. 6 ч. 1 ст. 407, ст.ст. 412, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу прокурора прокуратури Черкаського району ОСОБА_11 в зміненій редакції задовольнити, апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 02 березня 2015 року відносно ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 124 КК України скасувати та призначити новий розгляд в Черкаському районному суді Черкаської області зі стадії підготовчого провадження

Головуючий :

Судді :