Справа № 169/168/15-к
Провадження № 1-кп/169/24/15
ТУРІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 квітня 2015 року смт Турійськ

Турійський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бобли Турійського району Волинської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючого, з професійно-технічною освітою, неодруженого, громадянина України, раніше судимого: вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 27 січня 2015 року за ч. 2 ст. 263 КК України засуджений до покарання у виді громадських робіт на строк 160 годин,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, з угодою про примирення,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_5 обвинувачується у тому, що в першій половині дня 22 січня 2015 року, перебуваючи в житловому будинку, що знаходиться по АДРЕСА_2 та належить ОСОБА_4 , з корисливих мотивів умисно таємно викрав банківську картку, пін-код до якої йому був відомий, і використовуючи яку 22 та 23 січня 2015 року, керуючись єдиним продовжуваним умислом на викрадення чужого майна, шляхом проведення транзакцій через банкомати АТ Ощадбанк, що знаходяться по вул. Незалежності, 132 і на бульварі Лесі Українки, 42 у місті Ковелі Волинської області, та через термінали у торговому закладі супермаркет Слайга, що знаходиться по вул. Петра Могили, 2а у місті Ковелі Волинської області, з корисливих мотивів умисно таємно викрав грошові кошти в сумі 150 грн., 100 грн., 100 грн., 50 грн., 4,43 грн., 9,27 грн., а всього на загальну суму 413,7 грн., чим заподіяв потерпілій ОСОБА_4 майнову шкоду на вказану суму.

Обвинувачений ОСОБА_5 своїми умисними діями, що виразилися у таємному викраденні чужого майна, вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 185 КК України.

З реєстру матеріалів досудового розслідування вбачається, що 28 лютого 2015 року ОСОБА_5 було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.

13 березня 2015 року між потерпілою ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_5 укладено угоду про примирення, за змістом якої обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнає свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, і щиро розкаюється у вчиненому; сторони угоди констатують факт добровільності її укладення і що завдана потерпілій злочином шкода повністю відшкодована; сторони узгодили, що обвинуваченому ОСОБА_5 за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, призначається покарання у виді громадських робіт на строк сто шістдесят годин, до якого на підставі ч. 4 ст. 70 КК України слід частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Ковельського міськрайонного суду від 27 січня 2015 року та призначити остаточне покарання у виді громадських робіт на строк сто вісімдесят годин. В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, встановлені ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України.

У судовому засіданні обвинувачений та потерпіла просили затвердити укладену між ними угоду про примирення, прокурор не заперечував проти затвердження вказаної угоди про примирення.

Заслухавши учасників судового провадження, перевіривши угоду на відповідність вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України, суд дійшов висновку про наявність підстав для затвердження угоди з таких мотивів.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 3 ст. 469 КПК України угода про примирення може бути укладена за ініціативою потерпілого, підозрюваного або обвинуваченого. Угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Частиною 5 ст. 469 КПК України передбачено, що укладення угоди про примирення може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Судом встановлено, що злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , відповідно до ч. 3 ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, правову кваліфікацію органами досудового розслідування здійснено правильно, угоду про примирення укладено після повідомлення ОСОБА_5 про підозру, завдану злочином потерпілій шкоду повністю відшкодовано і будь-яких претензій майнового чи морального характеру остання до обвинуваченого не має, узгоджене сторонами покарання передбачене санкцією ч. 1 ст. 185 КК України і відповідає загальним правилам призначення покарань, передбаченим КК України, та вимогам ч. 4 ст. 70 КК України.

Зміст угоди про примирення відповідає вимогам ст. 471 КПК України та її умови не суперечать іншим вимогам закону, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.

Також судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_5 цілком розуміє та усвідомлює права, визначені п. 1 ч. 5 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, передбачені ч. 1 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим та вид покарання, яке до нього буде застосовано.

Під час судового засідання з`ясовано у потерпілої ОСОБА_4 , що вона цілком розуміє та усвідомлює наслідки затвердження угоди, передбачені ч. 1 ст. 473 КПК України.

Обґрунтованих і достатніх підстав вважати, що укладення угоди між сторонами не було добровільним, тобто є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, а також, що в даному випадку відсутні фактичні підстави для визнання винуватості чи обвинувачений не має можливості виконати взяті на себе за угодою зобов`язання, судом встановлено не було, що не заперечувалося у судовому засіданні сторонами угоди.

Умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України, правова кваліфікація вчиненого обвинуваченим злочину є правильною і підпадає під категорію злочинів, щодо яких передбачена можливість укладення угоди про примирення.

З огляду на вказане, повно і всебічно з`ясувавши обставини кримінального провадження, оцінивши відповідно до вимог ст. 94 КПК України наявні в матеріалах провадження докази, суд дійшов висновку, що мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , та про наявність в даному випадку передбачених законом підстав для затвердження угоди і призначення обвинуваченому узгодженого сторонами покарання.

Керуючись ст.ст. 314, 370, 374, 474, 475 КПК України, суд

У Х В А Л И В:
Затвердити угоду про примирення, укладену 13 березня 2015 року між потерпілою ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_5 .

Визнати винуватим ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.

Призначити ОСОБА_5 узгоджене сторонами покарання у виді громадських робіт на строк 160 (сто шістдесят) годин.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань, призначених даним вироком та вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 27 січня 2015 року, визначити ОСОБА_5 остаточне покарання у виді громадських робіт на строк 180 (сто вісімдесят) годин.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Волинської області через Турійський районний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

Головуючий