ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
5-3039кМ14 У х в а л а
23 жовтня 2014 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду
цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого - судді ОСОБА_14,
суддів - ОСОБА_15, ОСОБА_16,
з участю прокурора - ОСОБА_17,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за касаційною скаргою з доповненнями захисника засудженої ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_2 на вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17 грудня 2013 року та ухвалу колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Запорізької області від 24 березня 2014 року, -
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17 грудня 2013 року -

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянку України, раніше не судиму,

засуджено за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки та на підставі п. п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України покладено обов'язки не виїжджати за межі України без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти цю інспекцію про зміну місця проживання; періодично з'являтися до кримінально-виконавчої інспекції для реєстрації.

За цією ж статтею засуджено також ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, щодо яких судові рішення не оскаржуються.

Цим же вироком ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 виправдано за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185; ч. 3 ст. 185 КК України, у зв'язку з недоведеністю їх винуватості.

Вирішено питання про речові докази.

За вироком суду ОСОБА_1 визнано винною у тому, що вона, будучи працівником підприємства ПАТ «Мотор Січ», приблизно з початку серпня по 6 жовтня 2011 року за попередньою змовою з ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вчинила крадіжку деталей авіаційного призначення з території підприємства, розташованого по проспекту Моторобудівників, 15 у місті Запоріжжі, за наступних обставин.

Приблизно на початку серпня 2011 року ОСОБА_4 за попередньою змовою з ОСОБА_3, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 підшукав канал збуту деталей та отримав замовлення на придбання понад 100 серійних робочих турбінних лопаток 2-ого ступеня, про що повідомив ОСОБА_3

ОСОБА_3, відповідно до відведеної йому ролі, довів таке замовлення до ОСОБА_1 та ОСОБА_5

ОСОБА_5, працюючи слюсарем-складальником у цеху № 45 ПАТ «Мотор Січ», у період, приблизно, з початку серпня по 6 жовтня 2011 року за попередньою змовою з іншими співучасниками таємно викрав із цеху 114 серійних (нових) робочих турбінних лопаток 2-ого ступеня, виданих йому під сувору звітність, замінивши їх на ремонтні (такі, що були у використанні) турбінні лопатки, належний облік яких на підприємстві не вівся.

Викрадені лопатки ОСОБА_5 передав контрольному майстру цеху ОСОБА_1, яка винесла їх за межі підприємства ПАТ «Мотор Січ» і передала ОСОБА_3, а той у свою чергу - ОСОБА_4

ОСОБА_4, відповідно до відведеної йому ролі, 6 жовтня 2011 року збув викрадені деталі ОСОБА_6, якому не було відомо про його злочинні наміри, після чого обидва були затриманні працівниками міліції.

Таким чином, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_7 та ОСОБА_5, за попередньою змовою групою осіб, таємно викрали майно ПАТ «Мотор Січ» ‒ 114 деталей № -02 (серійна робоча лопатка другого ступеня диску ротора турбіни компресора) загальною вартістю 223 622 гривні 75 копійок, що становить великий розмір, завдавши ПАТ «Мотор Січ» матеріальної шкоди на вказану суму.

Крім цього, органами досудового слідства засуджені обвинувачувалися у вчиненні інших злочинів за наступних обставин.

Приблизно на початку березня 2011 року ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, який діяв повторно, в аналогічний спосіб за попередньою змовою групою осіб таємно викрали 26 деталей № -02 (серійна робоча лопатка першого ступеня диску ротора турбіни) загальною вартістю 44154 гривні 86 копійок, а приблизно на початку травня 2011 року - повторно таємно викрали 35 деталей № -02 (серійна робоча лопатка другого ступеня диску ротора турбіни) загальною вартістю 68592 гривні 38 копійок, чим завдали ПАТ «Мотор Січ» значної матеріальної шкоди.

В період приблизно з початку лютого по початок березня 2011 року ОСОБА_4 за попередньою змовою з невстановленими слідством особами таємно викрав майно ПАТ «Мотор Січ» ‒ деталь № -10 (клапан перепуску повітря) та деталь № (кожух клапану перепуску повітря зібраний) загальною вартістю 14585 гривень 01 копійку.

Винуватість ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 у вчиненні цих злочинів суд визнав недоведеною.

Ухвалою колегії суддів Апеляційного суду Запорізької області від 24 березня 2014 року вирок Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 17 грудня 2013 року щодо ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 залишено без зміни.

У касаційній скарзі з доповненнями захисник засудженої ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_2, посилаючись на істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і направити кримінальну справу на новий апеляційний розгляд. При цьому посилається на недоведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні злочину за наведених у вироку обставин та неконкретність обвинувачення, визнаного судом доведеним. Звертає увагу, що ОСОБА_1, ОСОБА_3 і ОСОБА_5 на початку досудового розслідування, фактично будучи підозрюваними, допитувалися у статусі свідків, у нічний час, з грубим порушенням права на захист. Вказує, що вилучення авіаційних деталей, визнаних речовими доказами у справі, проведене в незаконний спосіб, належним чином не задокументоване, а до огляду речових доказів цілісність упакування порушувалася, що викликає сумніви в їх ідентичності. Захисник зазначає, що вилучені турбінні лопатки не були ідентифіковані за маршрутними картами, їх рух на підприємстві не встановлено, а тому не підтверджено належність деталей ПАТ «Мотор Січ» та їх викрадення. Апеляційний суд, на думку захисника, всупереч вимогам ст. 377 КПК України (1960 року) належним чином не перевірив аналогічних доводів, що були наведені в апеляціях сторони захисту на вирок, не дав на них переконливих відповідей і помилку місцевого суду не виправив.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, яка просила залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без зміни, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга з доповненнями не підлягає задоволенню, проте судові рішення, в частині застосування п.2 ч.1 ст.76 КК України, необхідно змінити.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 395 КПК України (1960 року) касаційний суд перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення за наявними в справі і додатково поданими матеріалами в тій частині, в якій воно було оскаржене. Суд касаційної інстанції вправі вийти за межі касаційних вимог, якщо цим не погіршується становище засудженого чи виправданого.

Висновки суду в частині виправдання ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185; ч. 3 ст. 185 КК України, в касаційній скарзі не оспорюються і судом касаційної інстанції не перевіряються.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, він постановлений із дотриманням вимог ст. ст. 323-324, 334 КПК України (1960 року), є законним і обґрунтованим. Крім іншого, в ньому належним чином викладено формулювання обвинувачення, пред'явленого ОСОБА_1 і визнаного судом доведеним, висновки суду про винуватість засудженої у вчинені злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, вмотивовано на підставі об'єктивно з'ясованих обставин, що підтверджені доказами, дослідженими в судовому засіданні, яким суд дав належну оцінку.

Перевіряючи в ході судового слідства твердження сторони захисту про недоведеність обвинувачення, суд першої інстанції зробив детальний аналіз зібраних у справі доказів в їх сукупності, на підставі чого обґрунтовано спростував відповідні доводи і дійшов правильних висновків про участь ОСОБА_1, за попередньою змовою з ОСОБА_5, ОСОБА_3 і ОСОБА_4, у таємному викраденні майна ПАТ «Мотор Січ».

В обґрунтування прийнятого рішення суд послався на досліджені в судовому засідання показання ОСОБА_5, ОСОБА_1 і ОСОБА_3, дані під час досудового слідства, в тому числі на очних ставках між собою, а також на показання ОСОБА_5 в ході судового розгляду. З наведених свідчень вбачалося, що ОСОБА_4, який займався реалізацією авіаційних деталей, і колишній працівник ПАТ «Мотор Січ» ОСОБА_3 домовилися про крадіжки таких деталей через працівників підприємства ОСОБА_1 і ОСОБА_5 з метою подальшого збуту. Приблизно у серпні 2011 року ОСОБА_4 отримав від покупця замовлення на турбінні лопатки другого ступеня у кількості понад 100 штук, яке передав ОСОБА_3, а той у свою чергу - ОСОБА_1 Приблизно у вересні 2011 року ОСОБА_5 за вказівкою ОСОБА_1, користуючись відсутністю на ПАТ «Мотор Січ» обліку ремонтних (таких, що були у використанні) турбінних лопаток, викрав 114 нових лопаток другого ступеня, замінивши їх у процесі своєї роботи на ремонтні, та передав викрадені деталі ОСОБА_1, яка винесла їх з території підприємства та передала ОСОБА_3, а той - ОСОБА_4 для подальшої реалізації (т. 4, а. с. 16-18, 121-125, 132-136, 190-191, 200-202, т. 5, а. с. 7-9, 16-24, 37-40, т. 6, а. с. 179-180, т. 10, а. с. 140).

Такі свідчення узгоджуюьбся з показаннями засудженого ОСОБА_4 та свідка ОСОБА_6 про те, що в кінці вересня 2011 року ОСОБА_4 одержав від ОСОБА_3 понад 100 турбінних лопаток другого ступеня та 6 жовтня цього ж року збув їх ОСОБА_6 (т. 4, а. с. 74-85, 97-99, т. 10, а. с. 107-110).

Крім цього, факти видачі зазначених деталей на підприємстві ОСОБА_5 та їх подальшого викрадення об'єктивно підтверджені даними: вилучених у ході виїмки карт обліку видачі деталей; протоколу огляду місця події від 6 жовтня 2011 року, в ході якого у ОСОБА_6 було вилучено 114 турбінних лопаток безпосередньо після збуту йому їх ОСОБА_4; заяви директора з економічної безпеки ПАТ «Мотор Січ» ОСОБА_8 та офіційних листів підприємства, згідно з якими вилучені у ОСОБА_6 лопатки були виготовлені на ПАТ «Мотор Січ» з квітня по вересень 2011 року та належали підприємству; копій карт підбору лопаток турбіни, згідно з якими ці лопатки в технологічному процесі не використовувалися; копії акту документальної перевірки та вибіркової інвентаризації у цехах 29 і 45 по лопаткам двигунів ТВЗ-117 та ВК-2500 від 8 грудня 2011 року, згідно з яким у групі № 5 цеху № 45 було встановлено розходження фактичної наявності лопаток з даними бухгалтерського обліку (т. 1, а. с. 54, т. 2, а. с. 47-50, т. 3, а. с. 119-139, т. 7, а. с. 200-201, т. 9, а. с. 189).

Можливість крадіжки лопаток зазначеним у вироку способом підтверджено показаннями свідка ОСОБА_9 в судовому засіданні та свідка ОСОБА_10 під час досудового слідства про те, що на підприємстві в облікових картках фіксувалася видача працівникам лише нових (серійних) деталей, а облік ремонтних деталей (тих, що були у використанні) не вівся (т. 3, а. с. 114-117, т. 10, а. с. 114-115).

Твердження захисника про недоведеність попередньої злочинної змови між ОСОБА_1 та іншими засудженими не ґрунтуються на матеріалах справи і вимогах закону. Як правильно встановлено судом на підставі власних показань ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_11 в сукупності з іншими зібраними у справі доказами, засуджені заздалегідь домовилися між собою про спільне вчинення злочину, розподіливши ролі, а їх подальша діяльність характеризувалася спланованістю, взаємною узгодженістю і скоординованістю. При цьому кожний із них виконав частину обсягу дій, за допомогою яких було реалізовано спільний умисел на таємне викрадення майна ПАТ «Мотор Січ», тобто вчинив крадіжку за попередньою змовою групою осіб.

Допити під час досудового розслідування фактично підозрюваних у вчиненні злочинів ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 у процесуальному статусі свідків, на що посилається захисник у скарзі, не тягнуть за собою незаконності судових рішень, оскільки, як вбачається з вироку, суд не брав до уваги ці показання і визнав їх недопустимими доказами як такі, що одержані внаслідок порушення права на захист.

Висновки суду обґрунтовані свідченнями засуджених, даними під час досудового слідства виключно у статусі підозрюваних та обвинувачених - після роз'яснення їм процесуальних прав, передбачених ст. ст. 43 і 43-1 КПК України (1960 року), в тому числі права відмовитися давати показання і відповідати на запитання, мати захисника і побачення з ним до першого допиту. При цьому ОСОБА_4 давав показання за участю запрошеного ним захисника - адвоката ОСОБА_12, а ОСОБА_3, ОСОБА_1 і ОСОБА_5 на вказаних стадіях процесу від послуг адвоката добровільно відмовилися з причин, не пов'язаних з матеріальним становищем, про що власноруч зазначили у відповідних протоколах. Оскільки участь захисника у справах даної категорії відповідно до ст. 45 КПК України (1960 року) не є обов'язковою, такі відмови були прийняті слідчим з дотриманням вимог ст. 46 КПК України (1960 року) (т. 4, а. с. 21-24, 36-37,74-85, 96-99, 117-118, 121-125, 128-133, 184-187, 190-191, 194-199, т. 5, а. с. 7-9, 16-24).

Враховуючи викладене, суд правильно поклав такі показання в основу вироку як допустимі докази.

Доводи касаційної скарги щодо порушення встановленого законом порядку огляду, вилучення та зберігання лопаток, визнаних речовими доказами у справі, що породжує сумніви в їх ідентичності, є безпідставними.

Як вбачається з матеріалів справи, викрадені з ПАТ «Мотор Січ» турбінні лопатки були вилучені в ході огляду місця події - ділянки місцевості неподалік місця збуту їх ОСОБА_4 ОСОБА_6 Такий огляд проведено відповідно до вимог ст. ст. 190, 191, 195 КПК України (1960 року) - уповноваженою посадовою особою, за участю понятих і спеціаліста, яким були роз'яснені їх права та обов'язки, передбачені ст. ст. 127, 128-1 КПК України (1960 року). Обставин, які би свідчили про особисту заінтересованість понятих або спеціаліста у справі або, відповідно до вимог вказаних статей, перешкоджали їх участі у процесуальних діях, з матеріалів справи не вбачається і судом не встановлено.

Вилучені в результаті огляду речі, в тому числі турбінні лопатки, були упаковані й опечатані належним чином, що засвідчено підписами слідчого і понятих (т. 2, а. с. 47-48).

В подальшому ці лопатки оглядалися слідчим у встановленому законом порядку та були визнані речовими доказами у справі. Індивідуальні номери деталей, за допомогою яких ідентифіковано кожну з них, зафіксовані у протоколах огляду і додаткового огляду (т. 2, а. с. 51-70, 72, т. 7, а. с. 36-73). На момент оглядів цілісність упакування порушена не була, що виключало можливість доступу до речових доказів сторонніх осіб та їх підміни (т. 7, а. с. 36-37).

Ці ж самі деталі були оглянуті в судовому засіданні, у результаті чого встановлено повну відповідність їх фактичної кількості й ідентифікаційних ознак зазначеним у відповідних протоколах (т. 10, а. с. 133-134).

Враховуючи викладене, суд дійшов правильних висновків про те, що виявлені, вилучені та визнані речовими доказами у справі були саме ті турбінні лопатки, які виступали предметом злочину.

Наведених висновків суду не спростовує та обставина, що викрадені деталі не були ідентифіковані за маршрутними картами підприємства, а посилання захисника на це як на істотне порушення вимог кримінально-процесуального закону, є безпідставними.

Відповідно до листа ПАТ «Мотор Січ» від 21 листопада 2012 року №ДЕБ-35308 у маршрутних картах на робочі турбінні лопатки відображаються дані про найменування і кількість деталей, які проходять по операціям. Індивідуальний номер кожної лопатки у таких картах не зазначається, у зв'язку з чим ідентифікувати за ними деталі неможливо. Індивідуальні номери лопаток вказуються у картах підбору лише після їх встановлення у диск ротора турбіни. Лопатки, визнані у даній справі речовими доказами, на диски не встановлювалися у зв'язку з їх викраденням, а тому дані про них у картах підбору не можуть бути відображені (т. 7, а. с. 200-201, 219).

Наведені дані узгоджувалися з показаннями свідка ОСОБА_9 про те, що в облікових документах зазначаються лише найменування і кількість деталей, а індивідуальний номер кожної з них до початку використання деталі в технологічному процесі не фіксується (т. 10, а. с. 114-115).

Доводи касаційної скарги про неконкретність обвинувачення, пред'явленого ОСОБА_1 і визнаного судом доведеним, не ґрунтуються на матеріалах справи і вимогах кримінально-процесуального закону.

У фабулі обвинувачення пред'явленого ОСОБА_1 зазначено час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину, на скільки вони були відомі органу досудового слідства, що відповідає вимогам ст. 132 КПК України (1960 року). Встановлення у справі приблизного часу крадіжки не свідчить про неконкретність обвинувачення, яка б призвела до порушення права засуджених на захист, та не може бути підставою для скасування вироку.

Колегія суддів апеляційного суду, перевіряючи справу за апеляцією, в тому числі, захисника ОСОБА_2 в інтересах засудженої ОСОБА_1 на вирок місцевого суду, ретельно перевірила викладені в ній доводи, аналогічні наведеним у касаційній скарзі.

За результатами апеляційного розгляду суд апеляційної інстанції дійшов висновку про законність і обґрунтованість вироку в частині встановлення фактичних обставин вчинення ОСОБА_1 злочину, кваліфікації її дій та призначення покарання, виклавши своє рішення в ухвалі, яка відповідає вимогам ст. 377 КПК України (1960 року).

Колегія суддів суду касаційної інстанції в ході перевірки доводів касаційної скарги захисника засудженої ОСОБА_1 вважає обґрунтованими висновки суду про її винуватість у вчиненні крадіжки за попередньою змовою групою осіб у великих розмірах та правильною кваліфікацію дій засудженої за ч. 4 ст. 185 КК України.

Вирішення судом питання про призначення ОСОБА_1 покарання та звільнення цієї засудженої від його відбування не оспорюється.

Разом з тим, у порядку ст. 395 КПК України (1960 року), колегія суддів вважає неправильним застосування судом положення п.2 ч.1 ст. 76 КК України при звільненні засуджених від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може покласти на засудженого обов'язок не виїжджати за межі України тільки на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції.

Однак суд, зобов'язав засуджених ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_13 не виїжджати за межі України без дозволу кримінально-виконавчої інспекції взагалі, чим безпідставно обмежив передбачене ст. 33 Конституції України право засуджених на свободу пересування.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 395 КПК України (1960 року), якщо задоволення скарги дає підстави для прийняття рішення на користь інших засуджених, від яких не надійшли касаційні скарги, касаційний суд зобов'язаний прийняти таке рішення.

Враховуючи викладене, резолютивна частина вироку підлягає зміні, а рішення судів про застосування п.2 ч.1 ст.76 КК України щодо всіх засуджених за цим вироком підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 394-396, 398 КПК України (1960 року), п. 11, 15 розділу XI КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу захисника засудженої ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_2 залишити без задоволення.

В порядку ст. 395 КПК України (1960 року) вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17 грудня 2013 року та ухвалу колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Запорізької області від 24 березня 2014 року щодо ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 змінити.

Виключити з резолютивної частини вироку та ухвали рішення про зобов'язання ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, на підставі п.2 ч.1 ст. 76 КК України, не виїжджати за межі України без дозволу кримінально-виконавчої інспекції.

В решті судові рішення залишити без зміни.

С у д д і:

ОСОБА_19 ОСОБА_15 ОСОБА_18