Справа № 515/897/15-к
Провадження № 1-кп/515/1245/15

Татарбунарський районний суд Одеської області
В И Р О К

Іменем України

06 серпня 2015 р. Татарбунарський районний суд Одеської області в складі :

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

потерпілих ОСОБА_5

ОСОБА_6

представника потерпілого адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Татарбунари кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , з середньою освітою, одруженого, не працюючого, раніше не судимого

- у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.125, ч.1 ст.15, ч.1 ст.162, ч.1 ст.129 КК України,

В С Т А Н О В И В:

29.04.2015 року приблизно в 22 год. 30 хв. ОСОБА_4 , знаходячись біля вхідних дверей домоволодіння АДРЕСА_3 , належного ОСОБА_5 , в ході сварки, що виникла на грунті особистих неприязних відносин до потерпілого ОСОБА_6 , за допомогою ножа, який знаходився у нього в правій руці, вибив скло на вхідних дверях зазначеного домоволодіння, намагався проникнути до домоволодіння та при цьому наніс декілька ударів ножем, в область кісті лівої руки та в область ліктьового суставу правої руки ОСОБА_6 , чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді: різаної рани правого ліктьового сустава, лівої кисті, що відповідно до висновку експерта №121 від 08.05.2015 року відносяться до легких тілесних ушкоджень, яке спричинило за собою короткочасний розлад здоров`я, погрожуючи при цьому потерпілому ОСОБА_6 вбивством. Останній, при виниклих підставах сприйняв погрозу реально, хвилюючись за своє життя та здоров`я, вважаючи, що погроза не марна і може бути здійснена.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винним себе у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень визнав повністю, не оспорював фактичних доказів по справі, у вчиненому розкаявся і прохав його суворо не карати, пояснивши суду, що 26.04.2015 року він знаходився в м.Татарбунари Одеської області у рідні дружини, спиртні напої в цей день не вживав, оскільки мав керувати автомобілем. Приблизно о 15 годині йому зателефонувала донька, повідомивши, що її колишній чоловік ОСОБА_8 приїхав зі своєю матір`ю до них додому, та влаштували сварку. Коли він повернувся додому та побачив заплакану доньку, він вирішив знову поїхати в м.Татарбунари до колишнього зятя та помститися йому за непристойну поведінку та образу його доньки. Приблизно біля 22.30 години, він зайшов до двору ОСОБА_5 , де проживав його колишній зять ОСОБА_6 , взявши з автомобіля невеликий ніж, та побачив потерпілого за вхідними дверими. Він вимагав відчинити двері, був дуже схвильований та обурений поведінкою останнього, та намагаючись відчинити двері, вдарив правою рукою з ножем по стеклу, вибивши його з дверей. Потім, з метою нанесення тілесних ушкоджень потерпілому, намагався вдарити його ножем на витягнуту руку, пошкодивши йому кисть однієї руки та наніс різану рану правого ліктьового сустава. Він допускає, що під час сварки, міг погрожувати потерпілому вбивством, але вважає винним у даному інциденті саме потерпілого, оскільки спровокував його саме він своєю непристойною поведінкою відносно його доньок. Він шкодує, що своїми діями зашкодив власниці будинку бабусі потерпілого ОСОБА_5 , з якою в нього завжди були добрі стосунки, тому згоден вибачитись перед нею і розкаюється у скоєному. Щодо цивільного позову, то він згоден відшкодувати потерпілому лише матеріальну шкоду, вимоги щодо відшкодування моральної шкоди не визнає, оскільки більшу моральну шкоду наніс йому саме потерпілий.

Потерпілий ОСОБА_6 пояснив суду, що 26.04.2015 року вранці він разом зі своєю мамою поїхали в с.Михайлівка Саратського району до його колишньої дружини помиритись, однак та зустріла їх вороже, почала виганяти з двору та докоряти йому з різних підстав, в результаті чого вони поїхали ні з чим. Після 22 години цього ж дня, він побачив у дворі будинку своєї бабусі ОСОБА_5 , де він мешкає, колишнього тестя ОСОБА_4 , який стояв біля дверей на веранду з ножем у руці, виражався нецензурною лайкою та кричав, що вб`є його. Сприйнявши його погрозу реально, оскільки той був дуже агресивний, він тримав ручку дверей, коли той вибивши скло в дверях, почав розмахувати ножем, пошкодивши йому кисть лівої руки та правий ліктьовий сустав, нанісши різані рани. Після цього він відпустив ручку дверей та пішов до кімнати, де стояла вкрай схвильована бабуся, в якої він нервового стресу піднявся тиск, вона надала йому першу допомогу, перев`язавши рани, а обвинувачений в цей час пішов з двору. Він відразу повідомив про скоєне в правоохоронні органи, викликав швидку допомогу, але та на виклик не приїхала. Тому він звернувся за медичною допомогою до Татарбунарської ЦРЛ, де його госпіталізували і він перебував на лікуванні 2 тижні, витрачаючи кошти на придбання ліків за призначенням лікаря. Просить відшкодувати йому матеріальну та моральну шкоду згідно позовних вимог.

Крім повного визнання вини самим обвинуваченим, пояснень потерпілого ОСОБА_6 та пояснень свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , його вина також підтверджується матеріалами кримінального провадження:

- витягом №1 з кримінального провадження №000206 від 27.04.2015 року, із якого вбачається, що 26.04.2015 року о 22 год. 00 хв. в АДРЕСА_3 були спричинені тілесні ушкодження ОСОБА_6 /на 1 арк./;

- витягом №2 з кримінального провадження №000206 від 15.05.2015 року, згідно якого до чергової частини Татарбунарського РВ ГУМВ України в Одеській області надійшла заява від гр. ОСОБА_6 про те, що 26.04.2015 року невідома особа в АДРЕСА_3 погрожувала йому вбивством. /на 1 арк./;

- витягом №3 з кримінального провадження №000206 від 15.05.2015 року, із якого слідує, що до чергової частини Татарбунарського РВ ГУМВ України в Одеській області надійшла заява від гр. ОСОБА_5 про те, що 26.04.2015 року невідома особа приблизно о 22 год. 30 хв. намагалася проникнути до її домоволодіння. /на 1 арк./;

- рапортом працівника міліції, з якого видно, що 26.04.2015 року о 22 год. 30 хв. надійшло повідомлення по телефону чергової медичної сестри Татарбунарської ЦРЛ ЧумаченкоЛ.В. про те, що за медичною допомогою до прийомного покою Татарбунарської ЦРЛ звернувся ОСОБА_6 , мешканець АДРЕСА_3 з д/з: різана рана правої руки, пояснив, що травму нанесла відома йому особа. /на 1 арк./;

- заявами потерпілих ОСОБА_6 від 26.04.2015 року, від 15.05.2015 року та ОСОБА_5 від 15.05.2015 року щодо скоєння кримінальних правопорушень. /на 3 арк./;

- протоколом огляду місця події від 26.04.2015 року, де об`єктом огляду є будинок, розташований по АДРЕСА_3 /на 12 арк./;

- висновком експерта № 121 від 08.05.2015 року, із якого вбачається, що у громадянина ОСОБА_6 виявлені наступні тілесні ушкодження: садно на правому ліктьовому згині, рубець на внутрішній поверхні верхньої третини правого передпліччя , рубець на ребрі лівої кисті. Данні ушкодження не були небезпечними для життя, та потягли за собою розлад здоров`я тривалістю вище 6 днів але не більше 21 дня, і за цим критерієм, згідно пункту 2.3.3 та 4.6 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень (Наказ № 6 МОЗ України від 17.11.1995 року) належать до категорії легких тілесних ушкоджень, що призвели до короткочасного розладу здоров`я. /на 2 арк./.

При цьому, суд враховує, що вищезазначені свідки, допитані в судовому засіданні, дали пояснення щодо подій, які передували скоєнню обвинуваченим інкримінованих йому діянь та які відбувались вже після скоєння обвинуваченим злочинів.

Оцінюючи зібранні у справі докази в їх сукупності, суд находить їх достовірними, не суперечливими та вважає, що дії обвинуваченого правильно кваліфіковано за сукупністю діянь за ч.2 ст.125 КК України, за ознаками нанесення умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я; за ч.1 ст.15, ч.1 ст.162 КК України, як замах на незаконне проникнення до житла особи, оскільки злочин не був закінчений з причин, які не залежали від волі обвинуваченого та за ч.1 ст.129 КК України, як погроза вбивством, оскільки були реальні підстави побоюватися здійснення цієї погрози.

При обранні покарання обвинуваченому, суд враховує суспільну небезпеку вчинених ним кримінальних правопорушень та особу обвинуваченого у їх сукупності.

Також суд враховує повне визнання вини обвинуваченим в судовому засіданні, його щире каяття у вчиненні кримінальних правопорушень, активне сприяння розкриттю злочинів, позитивну характеристику за місцем проживання.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд не вбачає та вважає, що в судовому засіданні не знайшов підтвердження факт вчинення кримінальних правопорушень, які інкримінуються обвинуваченому, у стані алкогольного сп`яніння. При цьому, суд враховує, що допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , пояснили суду, що вони не є спеціалістами в медицині, але враховуючи агресивність та нервову збудженість обвинуваченого ОСОБА_4 , якого не в час скоєння кримінальних правопорушень, а задовго до того, приблизно о 14 годині 26.04.2015 року вони бачили біля будинку ОСОБА_5 , а свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 розмовляли з ним особисто, припускають, що він був напідпитку. За відсутності належних доказів перебування обвинуваченого на час скоєння кримінальних правопорушнень у стані алкогольного сп`яніння, при його запереченнях наявності такого стану під час вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень, суд не може вважати як обтяжуючу обставину при призначенні покарання обвинуваченому, перебування його в стані алкогольного сп`яніння. При цьому, суд керується ч.3 ст.62 Конституції України, згідно якої, обвинувачення не може грунтуватись на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Враховуючи обставини справи, особу обвинуваченого, суд вважає необхідним призначити йому покарання у вигляді обмеження волі в межах санкцій інкримінованих йому статтей. При визначенні остаточного покарання за сукупністю злочинів, суд керується нормами ст.70 КК України, визначивши остаточне покарання шляхом часткового складання призначених покарань. Однак, враховуючи всі пом`якшуючі обставини, а саме те, що обвинувачений вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем мешкання, на думку суду, доцільним є звільнення останнього від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п.п.2,3 ч.1 ст.76 КПК України.

Вказане покарання, на думку суду, буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових злочинів.

Цивільний позов ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню. При цьому, судом враховується, що обвинувачений визнав вимоги позову в частині стягнення з нього матеріальної шкоди за понесені потерпілим витрати на лікування від отриманих тілесних ушкоджень, що підтверджується наданими суду доказами, долученими до позову. Тому, в цій частині вимоги позову підлягають задоволенню в повному обсязі в сумі 1171,65 гривні відповідно до вимог ч.1 ст.1166 ЦК України. Щодо стягнення моральної шкоди в сумі 10000 гривень, то суд вважає в цій частині вимоги позову завищеними, враховуючи, що потерпілий отримав легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я. Враховуючи ступінь тяжкості перенесених потерпілим фізичних і моральних страждань, що порушили на певний час його нормальні життєві зв`язки та змусили стаціонарно лікуватись в Татарбунарській ЦРЛ, з урахуванням вимог розумності та справедливості, відповідно до ч.3 ст.23, ч.1 ст.1167 ЦК України, суд вважає необхідним стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь потерпілого ОСОБА_6 моральну шкоду в сумі 3000 (три тисячі) гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.127-128, 368-371 КПК України, суд -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.125, ч.1 ст.15, ч.1 ст.162, ч.1 ст.129 КК України та призначити йому покарання:

- за ч.2 ст. 125 КК України 1(один) рік обмеження волі;

- за ч.1 ст.15 ч.1 ст.162 КК України 1(один) рік обмеження волі;

- за ч.1 ст. 129 КК України 1(один) рік обмеження волі.

Відповідно до ст.70 ч.1 КК України визначити остаточне покарання шляхом часткового складання призначених покарань у вигляді 1 (одного) року та 6(шести) місяців обмеження волі.

Згідно ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від призначеного остаточного покарання з випробуванням на 1 (один) рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п.п.2,3 ч.1 ст.76 КК України, зобов`язавши останнього не виїзджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Іспитовий строк ОСОБА_4 обчислювати з 06 серпня 2015 року відповідно до ч.1 ст.165 КВК України.

Контроль за виконанням вироку покласти на кримінально-виконавчу інспекцію Саратського РП Білгород-Дністровського МВ КВІ УДПтСУ в Одеській області.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про стягнення майнової та моральної шкоди, спричиненої кримінальним правопорушенням задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 майнову шкоду у розмірі 1171(одна тисяча сто сімдесят одна) грн. 65 коп. та моральну шкоду у розмірі 3000 (три тисячі) грн., а всього стягнути 4171 (чотири тисячі сто сімдесят одну) грн. 65 коп.

Вирок може бути оскаржено впродовж 30 діб з моменту його оголошення до апеляційного суду Одеської області через Татарбунарський районний суд Одеської області.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Відповідно до ч.6 ст.376 КПК України копію вироку негайно після його проголошення вручити засудженому та прокурору.

Суддя Семенюк