Ухвала

іменем україни

16 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_4

суддів: ОСОБА_5., ОСОБА_6.,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_1 на вирок Корабельного районного суду м. Миколаєва від 19 лютого 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Миколаївської області від 20 квітня 2015 року щодо

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженця Миколаївської області, жителя

АДРЕСА_1,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 309 КК України,

в с т а н о в и л а:

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_1, не погоджуючись з судовими рішеннями, ухваленими щодо ОСОБА_2, зазначає про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, просить змінити вирок місцевого суду та ухвалу апеляційного суду, звільнити засудженого ОСОБА_2 від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України. Свої вимоги захисник мотивує тим, що суд не врахував того, що засуджений виховує малолітню дитину та фактично утримує родину та мати, яка проживає за місцем його реєстрації. Крім того, вважає, що судом не враховано належним чином те, що відбуваючи попереднє покарання, засуджений не ухилявся від відповідальності та за своїми характеризуючими матеріалами є обов'язковою людиною.

Вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 19 лютого 2015 року ОСОБА_2 визнано винним та засуджено за ч. 3 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Вирішено питання про судові витрати та речові докази.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_3, вирок щодо якого не оскаржується.

Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Миколаївської області від 20 квітня 2015 року вирок суду першої інстанції залишено без зміни.

Згідно з вироком суду 09 жовтня 2014 року ОСОБА_3 за попередньою змовою з ОСОБА_2 та невстановленою особою без мети збуту незаконно зберігали та перевозили в салоні автомобілю особливо небезпечний наркотичний засіб - опій ацетильований в невстановленому об'ємі. Під час слідування по місту Миколаєву невідомі особи почали обстрілювати даний автомобіль, в цей час невстановлена особа, що разом з обвинуваченими знаходилась в автомобілі, з метою знищення речових доказів, розлила по салону автомобіля наркотичний засіб та зникла з автомобіля в невідомому напрямку. Після цього, вказаний автомобіль був зупинений працівниками міліції, і під час його огляду було вилучено заднє сидіння, просякнуте особливо небезпечним наркотичним засобом, маса якого у перерахунку на суху речовину становить 11,964 г., що відноситься до особливо великих розмірів.

Крім того, в цей же день обвинувачений ОСОБА_2 незаконно зберігав та перевозив без мети збуту особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс, загальною масою у висушеному стані 5,702 г., який також був виявлений та вилучений під час огляду автомобіля.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши дотримання захисником порядку, строків касаційного оскарження та відповідність касаційної скарги вимогам закону, вивчивши надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 309 КК України в касаційному порядку не оспорюються.

Щодо доводів захисника про порушення щодо ОСОБА_2 загальних засад призначення покарання, то такі, на думку колегії суддів, є безпідставними.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а при його призначенні суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом'якшують та обтяжують покарання.

Як убачається із долученої до касаційної скарги копії вироку, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_2 урахував обставини, які пом'якшують покарання, такі як щире каяття та сприяння розкриттю злочину, а також обставини, що обтяжують покарання - вчинення злочину у стані, викликаному вживанням наркотичних засобів. Разом із тим, суд взяв до уваги дані про його особу, який має постійне місце проживання, родину, характеризується позитивно, виховує малолітню дитину, перебуває на обліку у лікаря нарколога з діагнозом зловживання канабіноїдами.

Таким чином, призначаючи засудженому покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції ч. 3 ст. 309 КК України, суд вимог статей 65 - 67 КК не порушив, оскільки вказане покарання відповідає конкретним обставинам справи, характеру й тяжкості вчиненого, є справедливим, а також необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Апеляційний суд, переглянувши справу в апеляційному порядку, обґрунтовано залишив вирок місцевого суду без зміни, зазначивши в ухвалі підстави прийняття такого рішення. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Враховуючи викладене, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України підстав для задоволення касаційної скарги немає та вважає, що у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника слід відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Відмовити захиснику ОСОБА_1 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на вирок Корабельного районного суду м. Миколаєва від 19 лютого 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Миколаївської області від 20 квітня 2015 року щодо ОСОБА_2.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6