Номер провадження: 11-кп/785/178/15
Номер справи місцевого суду: 509/1064/14-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10.02.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинувачених - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на вирок Овідіопольського районного суду Одеської області від 26 листопада 2014 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Курортне Білгород-Дністровського району Одеської області, українець, громадянин України, з вищою освітою, не одружений, офіційно не працюючий, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий;
та

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка м. Болград Одеської області, українка,громадянка України, з вищою освітою, не одружена, працююча на посаді директора магазину Плато-4 ТОВ МТІ, проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима;
визнані винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, та кожному призначено покарання у вигляді 1 року позбавлення волі;

- на підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 та ОСОБА_8 звільнені від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 2 роки,
ВСТАНОВИЛА:
Як вказано у вироку суду першої інстанції, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вчинили кримінальне правопорушення при наступних обставинах.

20.06.2013 року ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_8 , перебуваючи в торгівельному залі ТЦ Метро Кеш енд Кері, розташованому за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Мізікевича, вул. Маршала Жукова, буд. 101-М, реалізуючи злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, намагались таємно викрасти чоловічі шорти вартістю 266 грн. 66 коп. та жіночу сукню вартістю 199 грн. 99 коп., але довести свій злочинний намір до кінця не змогли з незалежних від них причин, оскільки були затримані працівниками охорони ТЦ Метро Кеш енд Кері при виході з торгового центру.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_9 просить вирок Овідіопольського районного суду Одеської області від 26 листопада 2014 року скасувати та ухвалити новий, яким обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 виправдати за відсутністю в діях останніх складу кримінального правопорушення.
Адвокат ОСОБА_9 в своїй апеляційній скарзі вказує, що висновки суду першої інстанції, викладені у вироку, не відповідають встановленим у судовому засіданні фактичним обставинам справи. У ході судового розгляду не доведено винуватість ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого їм правопорушення.

Вимоги своєї апеляційної скарги адвокат ОСОБА_9 мотивує наступними доводами:

- суд при постановленні вироку, мотивуючи доведеність вини ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , посилається на низку доказів, які не містять доказової інформації, яка свідчила б про причетність обвинувачених до вчинення інкримінованого їм правопорушення;

- під час досудового розслідування та судового слідства стороною обвинувачення не було доведено факту вступу ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у злочинну змову з метою викрадення майна з ТЦ "Метро Кеш енд Кері", а суд у оскаржуваному вироку не обґрунтовує даний факт жодними доказами;

- ОСОБА_8 було надано суду довідку про наявність на її картковому рахунку достатньої кількості грошових коштів для здійснення розрахунку за шорти і сукню, у замаху на викрадення яких звинувачують її та ОСОБА_7 , що, на думку адвоката, свідчить відсутність у неї мотиву вчинення даного кримінального правопорушення;

- стороною обвинувачення не спростовані показання обвинувачених про те, що вони забули сплатити за речі, які поклали у дорожну сумку, а показання усіх свідків з цього приводу були дані зацікавленими особами;

- суд у вироку не виклав обставини, за яких спрацювала сигналізація на виході з ТЦ "Метро Кеш енд Кері", оскільки, за версією обвинувачення, ОСОБА_7 відокремив від шортів та залишив у примірочній кімнаті магнітний пристрій, на який реагує сигналізація, а приховані магнітні стікери, на які у судовому засіданні посилався свідок ОСОБА_10 , не були виявлені під час огляду речей та описані у відповідному протоколі на стадії досудового розслідування, а також під час огляду вказаних речей в залі судового засідання.

На думку захисника - адвоката ОСОБА_9 , викладені обставини в сукупності свідчать про недоведеність злочинного умислу ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на вчинення інкримінованого їм кримінального правопорушення.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку обвинувачених ОСОБА_11 і ОСОБА_8 , які підтримали доводи апеляції захисника; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляції, вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляції, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляція адвоката ОСОБА_9 підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Вирок суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 370 КПК України, що є підставою для його скасування.

У відповідності до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним визнається рішення, ухвалене згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог до кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні та достатні мотиви для його ухвалення. При цьому суд на свій власний розсуд, заснований на повному, всебічному та неупередженому вивченні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, зобов`язаний оцінити кожен доказ з точки зору його належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно зі ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині обвинувального вироку зазначаються, окрім іншого,формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, незважаючи на повне та всебічне дослідження доказів у кримінальному провадженні, у вироку окремим доказам дав неправильну та необ`єктивну оцінку, а іншим - не дав оцінку взагалі, в результаті чого суд прийшов до помилкового висновку про доведеність вини ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Доводи апеляції адвоката ОСОБА_9 про невідповідність висновків, викладених у вироку суду першої інстанції, встановленим у судовому засіданні фактичним обставинам справи, колегія суддів визнає обґрунтованими з наступних підстав.
ОСОБА_7 та ОСОБА_8 під час досудового розслідування та у судовому засіданні категорично заперечували свою провину у вчиненні інкримінованого їм правопорушення.
У судових засіданнях суду першої інстанції, а також апеляційного суду ОСОБА_7 та ОСОБА_8 пояснювали, що 20.06.2013 року з метою придбання продуктів харчування та одягу приїхали до ТЦ "Метро Кеш енд Кері". Перебуваючи в торговому центрі, вони разом вибрали та поклали у візок для товарів необхідні харчові продукти, вибрали для ОСОБА_7 шорти, а для ОСОБА_8 сукню, а також купили дорожну валізу, оскільки разом збирались їхати у відпустку. З метою запобігання забрудненню вказаного одягу від продуктів харчування, які почали розморожуватись, вони вирішили покласти одяг в дорожну валізу. При розрахунку на касі за придбаний товар у них виникли проблеми, пов`язані з несправністю терміналу та необхідністю заміни і повернення деяких продуктів. Сплативши грошові кошти за товар, вони попрямували до виходу. Під час їх проходження повз контрольні ворота ТЦ "Метро Кеш енд Кері" спрацювала сигналізація, після чого вони згадали про шорти і сукню, які поклали у дорожну валізу та про які вони забули під час здійснення розрахунку на касі. До них підійшли співробітники служби охорони, яким вони пояснили, що випадково забули сплатити за речі, які з вищевказаною метою поклали у придбану дорожну сумку, і одразу дістали з сумки шорти і сукню та виявили готовність здійснити розрахунок за ці речі. Охоронці заборонили їм провести вказаний розрахунок та запросили їх до свого службового приміщення, де запропонували їм сплатити за вищевказаний товар у десятикратному розмірі, погрожуючи при цьому, що у разі відмови у них виникнуть проблеми з міліцією. ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , продовжуючи стверджувати, що вони випадково забули сплатити за шорти та сукню, відмовились сплачувати за товар у десятикратному розмірі та наполягали на виклику співробітників міліції.

До приїзду співробітників міліції вони, за вимогою працівників служби охорони, вимушені були знаходитись у спеціальному приміщенні. Протягом здійснення працівниками міліції огляду місця події, огляду предметів та їх особистих речей, їм заборонили залишати вказане приміщення. Також ОСОБА_7 та ОСОБА_8 наголосили, що під час огляду примірочної кімнати вони присутніми не були, чим скористались співробітники міліції та охорони, які, з метою створити докази їх замаху на крадіжку, спотворили обстановку в примірочній кімнаті та відобразили у протоколі неправдиві відомості з метою здійснення тиску них та вимагання грошових коштів. Окрім того, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в судовому засіданні вказали, що співробітники міліції та охоронці, у зв`язку з їх відмовою у задоволенні неправомірних вимог останніх, обурились і вирішили штучно створити докази їх винуватості у вчиненні замаху на крадіжку.
Вищенаведеним показанням ОСОБА_7 та ОСОБА_8 судом першої інстанції не було надано належної оцінки.
Суб`єктивна сторона крадіжки характеризується прямим умислом на заволодіння чужим майном. Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони крадіжки є корисливий мотив спонукання до незаконного збагачення за рахунок чужого майна.

Наведені показання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у сукупності з іншими доказами по кримінальному провадженню свідчать про те, що стороною обвинувачення не надано та судом не встановлено доказів наявності у обвинувачених умислу на викрадення вказаного майна, а також мотиву вчинення такого діяння.
Окрім того, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не надано належної оцінки даним у судовому засіданні показанням свідків.
В якості доказів, які підтверджують винуватість ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у скоєнні інкримінованого їм правопорушення, у вироку суду першої інстанції приведені показання свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 працівників ТЦ Метро Кеш енд Кері, котрі, як вбачається з аудіозапису судових засідань від 14.04.2014 року, 01.07.2014 року і 05.08.2013 року, давали у судових засіданнях показання, які суперечать одне одному та матеріалам відеозапису, приєднаного до кримінального провадження.
Так, свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні давала суперечливі показання і пояснювала це тим, що з моменту події пройшов більш як рік. При цьому вона показала, що через камеру відеоспостереження бачила, як ОСОБА_8 , вийшовши з примірочної кімнати, намагалась відокремити від сукні захисні магнітні пристрої, але у неї нічого не вийшло, після чого вона поклала сукню у візок біля сумки, а далі в сумку. Потім до примірочної з шортами в руках зайшов ОСОБА_7 , а вийшов звідти без шортів. Після цього ОСОБА_7 та ОСОБА_8 попрямували до виходу з ТЦ "Метро Кеш енд Кері", де були затримані працівниками служби охорони.

Даючи суперечливі показання, свідок ОСОБА_14 в суді пояснив, що 20.06.2013 року він ознайомився з відеозаписом камери відеоспостереження, на якому, за ствердженням ОСОБА_14 , зафіксовано, як ОСОБА_7 зняв з жіночої сукні та чоловічих шортів магнітні захисні пристрої, після чого передав ОСОБА_8 сукню, яку вона поклала у свою сумку. Шорти ОСОБА_7 одягнув на себе, а зверху одягнув свої брюки.

В свою чергу свідок ОСОБА_13 пояснив, що 20 червня 2014 року він через камеру спостереження бачив, як ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , знаходячись у ТЦ "Метро Кеш енд Кері", по черзі заходили до примірочної кімнати і міряли одяг. ОСОБА_7 , знаходячись у примірочній кімнаті і вчинюючи певні "маніпуляції" з жіночою сукнею, робив різкі рухи, а після цього поклав її у сумку ОСОБА_8 та передав цю сумку останній, яку вона поклала у візок. Потім ОСОБА_7 , знаходячись у примірочній кімнаті, одягнув на себе світлі чоловічі шорти, а зверху на них одягнув свої брюки, після чого вийшов з примірочної кімнати.

Проаналізувавши вищевказані показання свідків, а також відеозапис з камери спостереження, колегія суддів доходить висновку про те, що показання свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_14 і ОСОБА_13 суперечать одне одному та даним, зафіксованим відеозаписом.

Свідок ОСОБА_13 в суді першої інстанції стверджував, що ОСОБА_7 зайшов до примірочної кімнати з двома парами шортів, а вийшов звідти з однією парою шортів, а свідок ОСОБА_12 пояснювала, що ОСОБА_7 зайшов до примірочної кімнати з однією парою шортів, а вийшов звідти з пустими руками.

При цьому ані моменту входу ОСОБА_7 до примірочної кімнати, ані моменту його виходу звідти доданий до матеріалів справи відеозапис не містить.

Наявні на відеозапису дані свідчать про те, що ОСОБА_7 в ТЦ Метро був одягнутий не в брюки, а в джинсові шорти. Жодних даних, які свідчать про те, що ОСОБА_7 чи ОСОБА_8 вчиняли будь-які дії, направлені на відокремлення магнітних пристроїв (алармів) та прихованих магнітних стікерів, вказаним відеозаписом не зафіксовано. Сукню з примірочної кімнати забрала ОСОБА_8 і поклала в сумку, що спростовує показання свідка ОСОБА_13 про те, що ОСОБА_7 поклав сукню в сумку і передав її ОСОБА_8 .

Показання свідка ОСОБА_13 про те, що ОСОБА_7 , знаходячись у примірочній кімнаті, одягнув на себе світлі чоловічі шорти, а зверху на них одягнув свої брюки, після чого вийшов з примірочної кімнати, також спростовуються наявним у матеріалах кримінального провадження протоколом огляду місця події та вилучення речових доказів від 20.06.2013 року, на який посилається суд першої інстанції у вироку та з якого вбачається, що шорти і сукня слідчим були вилучені з візка, в якому знаходились речі та продукти, придбані ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в ТЦ Метро Кеш енд Кері.

Свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 працівники торгового центру в суді першої інстанції пояснили, що всі основні приміщення ТЦ "Метро Кеш енд Кері" оснащені засобами відеоспостереження, в тому числі вхід і вихід з ТЦ, торгові зали, примірочні кімнати, службові приміщення тощо.

Викладене дає змогу зробити висновок, що співробітники служби охорони ТЦ "Метро Кеш енд Кері" і працівники міліції, які проводили первинні слідчі дії, мали можливість залучити до матеріалів кримінального провадження відеоматеріали, які фіксували б усі дії обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , на які посилаються свідки, з моменту їх входу до ТЦ "Метро Кеш Енд Кері" до моменту їх виходу і затримання, однак цього зроблено не було.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що наданий суду першої інстанції відеозапис містить лише неповний фрагмент перебування у примірочній кімнаті ОСОБА_7 , а також фрагмент пересування ОСОБА_7 та ОСОБА_8 приміщенням торгової зали ТЦ "Метро Кеш енд Кері".

Фрагментарнісь та неповнота вказаного відеозапису свідчать про те, що він не є достовірним та допустимим доказом винуватості ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , оскільки у відеозапису залишені лише ті фрагменти, які співпадають з версією сторони обвинувачення та частково підтверджують показання свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 і ОСОБА_12 , а в іншій частині, в якій вони могли підтвердити чи спростувати показання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , фрагменти видалені з відеоматеріалу.

Крім того, в якості доказу, який підтверджує вину ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення, у мотивувальній частині вироку суд наводить дані у судовому засіданні показання свідка ОСОБА_15 , який пояснив, що 20 червня 2013 року о 21.00 годині співробітники служби охорони ТЦ "Метро Кеш енд Кері", виконуючи свої трудові обов`язки, затримали ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які намагались таємно викрасти чорну жіночу сукню та світлі чоловічі шорти.

Як вбачається з аудіозапису судового засідання суду першої інстанції від 14.04.2014 року, під час якого були отримані показання свідка ОСОБА_15 , даний свідок давав показання з чужих слів, оскільки він працює у ТЦ "Метро Кеш енд Кері" з 01 березня 2014 року, і про подію, що мала місце 20 червня 2013 року, йому стало відомо зі слів попереднього начальника служби охорони ТЦ "Метро Кеш енд Кері" - ОСОБА_10 .

Як вбачається з матеріалів справи, свідок ОСОБА_10 також не був очевидцем події, яка мала місце 20.06.2013 року в ТЦ Метро Кеш енд Кері.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні суду першої інстанції від 01.07.2014 року пояснив, що на 20.06.2013 року він обіймав посаду начальника служби охорони у ТЦ "Метро Кеш енд Кері". З приводу обставин події, яка мала місце 20.06.2013 року, ОСОБА_10 пояснив, що він особисто не був присутній під час затримання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , оскільки був відсутній на робочому місці, а прибув до ТЦ "Метро Кеш енд Кері" після приїзду співробітників міліції. Про обставини вчиненого кримінального правопорушення йому стало відомо зі слів співробітників служби охорони ТЦ "Метро Кеш енд Кері"- ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , показання яких, як було вказано вище, є суперечливими.

Відповідно до ч.4 ст.97 КПК України, суд може визнати доказами показання з чужих слів, якщо сторони погоджуються визнати їх доказами.

Аналіз аудіозаписів судових засідань суду першої інстанції від 14.04.2014 року та від 01.07.2014 року, в ході яких свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_10 давали вищевказані показання, свідчить про те, що суд не порушував питання про визнання сторонами кримінального провадження показань ОСОБА_15 і ОСОБА_10 з чужих слів належними та допустимими доказами, а обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 при цьому продовжували заперечувати проти їх винуватості у скоєнні інкримінованого їм кримінального правопорушення.

З врахуванням вищевикладеного колегія суддів доходить висновку, що показання ОСОБА_15 та ОСОБА_10 щодо обставин вчинення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 інкримінованого їм кримінального правопорушення, не можуть бути визнані належними і допустимими доказами вини обвинувачених, тому безпідставно покладені судом першої інстанції в основу обвинувального вироку.
В матеріалах кримінального провадження немає жодних даних про виявлені під час огляду місця події або під час огляду речей приховані магнітні стікери, на які посилався у своїх показаннях свідок ОСОБА_10 , на що обґрунтовано вказує у своїй апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_9 .
Також колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не було досліджено та належним чином оцінено надану ОСОБА_8 довідку про наявність станом на 20.06.2013 року на її картковому рахунку грошових коштів (арк. спр. 70).

Як вбачається з вказаного документу, станом на 20.06.2013 року на картковому рахунку ОСОБА_8 знаходилась достатня кількість грошових коштів, щоб вона і ОСОБА_7 могли розрахуватись за увесь придбаний ними товар, у тому числі за шорти і сукню. Крім того, вказана довідка містить відомості про здійснення безготівкового розрахунку в ТЦ "Метро Кеш енд Кері" на суму 865.01 грн, а також про наявність залишку на картковому рахунку близько однієї тисячі гривень, що у два рази перевищує вартість шортів і сукні, у замаху на викрадення яких звинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Вказаний факт свідчить про відсутність у обвинувачених мотиву на вчинення інкримінованого їм кримінального правопорушення.
Відповідно до ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ст. 17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Колегія суддів вважає, що сторона обвинувачення повинна була надати суду достатню кількість достовірних і допустимих доказів, які беззаперечно свідчили би про наявність у діях обвинувачених складу кримінального правопорушення, однак у даному кримінальному провадженні цього зроблено не було.

У зв`язку з викладеним колегія суддів вважає, що орган досудового розслідування безпідставно висунув обвинувачення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 - ч.2 ст.185 КК України, тобто вчинення замаху на протиправне викрадення чужого майна за попередньою змовою групою осіб.

Вищевказані обставини залишились поза увагою суду першої інстанції, а апеляційний суд не мав можливості витребувати повний відеозапис з місця події та дослідити його у судовому засіданні, оскільки, у відповідності до ч.1 ст.404 КПК України, апеляційний суд переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, та на момент розгляду кримінального провадження апеляційним судом сплив строк зберігання вказаного відеозапису.
Незважаючи на вищевикладене, суд першої інстанції не взяв до уваги та не оцінив належним чином усі встановлені у кримінальному провадженні обставини та наявні докази, в результаті чого дійшов до помилкового висновку про доведеність вини ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15 - ч.2 ст.185 КК України, тобто замаху на вчинення крадіжки за попередньою змовою групою осіб.
У відповідності до ст.417 КПК України, апеляційний суд, встановивши обставини, передбачені ст.284 КПК України, скасовує обвинувальний вирок та закриває кримінальне провадження.

Згідно з п.3 ч.1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати.
Аналізуючи викладені обставини у їх сукупності, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 задовольнити частково, вирок Овідіопольського районного суду Одеської області від 26 листопада 2014 року відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - скасувати, а кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - закрити на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України, тобто у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення їх винуватості та вичерпанням можливості їх отримати.

Керуючись ст.ст. 284, 404, 405, 407, 417, КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_9 на вирок Овідіопольського районного суду Одеської області від 26 листопада 2014 року - задовольнити частково.
Вирок Овідіопольського районного суду Одеської області від 26 листопада 2014 року відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - скасувати.
Кримінальне провадження у відношенні ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 - ч.2 ст.185 КК України закрити на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України, тобто у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення їх винуватості та вичерпанням можливості їх отримати.
Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її оголошення.
Судді апеляційного суду

Одеської області: ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4