У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р
А Ї Н И

Колегія суддів Судової палати у кримінальних
справах

Верховного Суду України

у складі:

головуючого

Паневіна В.О.,

суддів

Глоса Л.Ф. і Таран Т.С.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві 18 грудня 2007 року кримінальну
справу за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1 на вирок Коростенського
міськрайонного суду Житомирської області від 27 лютого 2007 року та ухвалу
Апеляційного суду Житомирської області від 15 травня 2007 року щодо нього,

встановила:

вироком суду

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженця м.
Чернігова, жителя с. Киїнка Чернігівського району Чернігівської області, раніше неодноразово судимого, останній раз
11.04.2005 року за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 185, ч. 2
ст. 190, ч. 3 ст. 15 і ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 і ч. 2 ст. 186, ст. 70, ст.
71 КК України на 7 років 1 місяць
позбавлення волі,

засуджено за ст. 391 КК України на 1 рік 6 місяців
позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання
за цим вироком частково приєднано невідбуте покарання за попереднім вироком і
визначено ОСОБА_1 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років
і 2 місяці.

Ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 15
травня 2007 року вирок щодо ОСОБА_1 залишено без зміни.

Згідно з вироком суду ОСОБА_1
засуджено за те, що він з 14 липня 2005 року, відбуваючи покарання у
Коростенській виправній колонії № 71,
систематично порушував режим утримання, за що постановою начальника
виправної установи від 28 лютого 2006 року його було піддано стягненню у виді
переведення до приміщення камерного типу строком на 1 місяць. Проте ОСОБА_1
продовжував порушувати режим утримання і 30 жовтня 2006 року вчинив злісну
непокору законним вимогам адміністрації виправної установи, відмовившись від
відбування накладеного на нього 17 жовтня 2006 року стягнення у виді
позачергового чергування по прибиранню приміщень і території місця позбавлення
волі.

За змістом касаційної скарги засудженого порушується
питання про скасування постановлених у справі судових рішень. Свою вимогу
ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що суд однобічно та неповно дослідив обставини справи,
в його діях відсутній склад злочину, передбачений ст. 391 КК України, оскільки
після робочого дня він мав право відмовлятися від прибирання приміщення. Крім
того, зазначає, що його не було повідомлено про апеляційний розгляд справи.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України,
перевіривши матеріали справи та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія
суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_1 у вчинені злочину,
за який його засуджено, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджений
доказами, дослідженими судом.

Як убачається з протоколу судового засідання, засуджений
ОСОБА_1 повністю визнав себе винним в пред'явленому йому обвинуваченні та не
оспорював установлені органами досудового слідства фактичні обставини скоєного
ним злочину, у зв'язку з чим суд першої інстанції за згодою учасників процесу
не досліджував докази, що містяться у справі. Засудженому було роз'яснено зміст
ст. 299 КПК України.

Тому доводи касаційної скарги про неповноту й
однобічність судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам
справи є безпідставними.

Не заслуговують на увагу також доводи засудженого про
порушення права брати участь у розгляді
апеляційним судом справи за його апеляцією на вирок суду першої інстанції.

Як видно з матеріалів справи, місцевий
суд виконав вимоги
ч. 3 ст. 354 КПК України, направивши 12.04.2007 року засудженому (через
начальника виправної установи) повідомлення про призначення справи до
апеляційного розгляду на 15.05.2007 року (а.с.140).

У своїй апеляції ОСОБА_1 не висловлював бажання взяти участь у розгляді справи апеляційним
судом. Немає такого клопотання і в матеріалах справи, а тому суд апеляційної
інстанції розглянув справу без участі засудженого, не порушивши при цьому
закону.

Дії засудженого за ст. 391 КК
України кваліфіковано правильно.

Покарання
засудженому призначено відповідно до вимог ст. 65 КК України з урахуванням
ступеню тяжкості вчинених злочинів, даних про його особу, і воно є
справедливим, необхідним та достатнім для виправлення засудженого та
попередження нових злочинів.

Перевіркою
матеріалів кримінальної справи не встановлено процесуальних порушень при
збиранні, дослідженні й оцінці доказів, які б ставили під сумнів
обґрунтованість висновку суду.

Не вбачаючи, передбачених ст. 398 КПК України, підстав
для перегляду судових рішень щодо ОСОБА_1 у касаційному порядку з повідомленням
осіб, зазначених у ст. 384 КПК України, та керуючись ст.394 КПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а:

відмовити у задоволенні касаційної скарги засудженому
ОСОБА_1.

Судді:

Паневін В.О. Таран Т.С. Глос Л.Ф.