АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Провадження №11-кп/791/125/2015 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.1ст.185 КК України Доповідач: ОСОБА_2

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю прокурора - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

його захисника адвоката ОСОБА_7 ,

при секретарі - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Херсоні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0005427, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Суворовського районного суду м.Херсона від 17 листопада 2014 року щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м.Херсоні, українець, громадянин України, освіта середня, не одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає по АДРЕСА_2 , в силу ст.89 КК України судимості немає, обвинуваченого за ч. 1 ст.185 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на два роки. На підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08.04.2014 року ОСОБА_6 звільнений від призначеного покарання. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду в сумі 16000 (шістнадцять) тисяч грн. В іншій частині позову відмовлено.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Вироком суду ОСОБА_6 визнаний винним та засуджений за те, що він в листопаді 2013 року в денний час, знаходячись за адресою: АДРЕСА_3 , переслідуючи умисел на протиправне заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів таємно шляхом вільного доступу з приміщення гаражу, розташованого на подвір`ї будинку, викрав майно, яке належало ОСОБА_9 , а саме: бензиновий генератор «Хонда» вартістю 16000 грн. та бензопилу «Штиль» вартістю 7000 грн., чим завдав останньому майнову шкоду на загальну суму 23000 грн.

В апеляційній скарзі захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, винесеним з порушенням норм матеріального та кримінально-процесуального права, невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам справи, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, оскільки вважає, що в порушення вимог ст.ст. 94, 370 КПК України суд першої інстанції надав перевагу одним доказам та відкинув інші, а саме, врахував покази потерпілого, та не взяв до уваги покази обвинуваченого. На думку захисника під час судового розгляду в суді першої інстанції покази потерпілого не знайшли свого підтвердження, не встановлено корисливого умислу на вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_6 . Вважає, що відповідно до вимог ч.1 ст.368 КПК України судом не встановлена вина ОСОБА_6 , в його діях відсутній склад кримінального правопорушення та вирок суду ґрунтується не на доказах, отриманих під час судового розгляду справи, а на припущеннях.

Крім того, вважає, що суд не врахував особу винного та призначив занадто суворе покарання ОСОБА_6 у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки при наявності альтернативи, тоді як мав можливість призначити більш м`яке покарання, передбачене санкцією ч.1 ст.185 КК України.

Також, позовна заява ОСОБА_9 не відповідає вимогам ч.2 ст.119 ЦПК України, оскільки в позовній заяві відсутні ім`я відповідача, його місце проживання, ціна позову, зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, відсутні посилання на норми цивільного та кримінального процесуального законодавства. Крім того, судом задоволено позовні вимоги в розмірі вартості генератора на час його придання, а не відповідно його реальній вартості на час розгляду справи.

Просив оскаржуваний вирок скасувати, кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 закрити на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України.

Іншими учасниками судового розгляду вирок суду не оскаржується.
Заслухавши суддю - доповідача, захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_6 , які підтримали апеляційні вимоги захисника, просили їх задовольнити, вирок скасувати, провадження по справі закрити з підстав, наведених в апеляційній скарзі, прокурора, який просив апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, в дебатах сторони залишились на своїх позиціях, в останньому слові ОСОБА_6 підтримав апеляційні вимоги захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з слідуючих підстав.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, в судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 заперечував свою вину у скоєні інкримінованого злочину, проте не заперечував, що взяв та продав належне потерпілому майно, а саме, генератор та бензопилу, які знаходилися у приміщенні гаражу, розташованого на території домоволодіння, де він тимчасово проживав з дозволу потерпілого. Проте, стверджував, що діяв за пропозицією ОСОБА_9 , який запропонував йому продати зазначені речі, а виручені гроші взяти собі у якості позички, оскільки він просив у потерпілого гроші в борг. На що він погодився, та продав зазначені речі, однак гроші потерпілому не віддав, у зв`язку з чим, вважає, той звернувся з заявою в міліцію. Цивільний позов про відшкодування вартості генератора та бензопили не визнав, заявив, що спір з приводу цього має вирішуватися в порядку цивільного судочинства.

Незважаючи на невизнання вини, висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 у скоєні інкримінованого злочину ґрунтується на викладених у вироку доказах.

Так, потерпілий ОСОБА_9 спростував покази обвинуваченого про те, що той продав генератор та бензопилу за його вказівкою чи згодою. Показав, що ОСОБА_10 без дозволу та в його відсутності, оскільки він перебував в той час в Россії, викрав з гаража, розташованого на подвір`ї належного йому будинку, де тимчасово та з його дозволу проживав ОСОБА_6 , зазначені речі. Крадіжку виявив після повернення з Росії в листопаді 2013 року, та запропонував ОСОБА_6 повернути викрадене, на що той погодився. Проте, обіцянки не виконав, з приводу чого звернувся з заявою до правоохоронних органів.

Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні підтвердив, що в кінці 2013 року купив у ОСОБА_12 бензопилу «Штиль», при цьому ОСОБА_10 надав йому документи, які в подальшому були вилучені в присутності понятих, що підтверджується протоколом огляду місця події від 01.04.2014 року (а.п.73), визнані речовими доказами та передані на зберігання потерпілому (а.п.74).

Вина обвинуваченого підтверджується і показами свідка ОСОБА_13 , який пояснив суду що в кінці 2013 року ОСОБА_10 продав йому бензиновий генератор «Хонда».

Обвинувачений ОСОБА_6 підтвердив факт продажу бензинового генератора «Хонда» та бензопили, та розпорядження на власний розсуд вирученими від продажу коштами.

Належність бензинового генератора «Хонда» потерпілому ОСОБА_9 підтверджена наданими останнім гарантійним талоном та товарним чеком від 24.12.2011 року (а.п.71).

Доводи обвинуваченого щодо продажу генератора за вказівкою потерпілого були предметом ретельної перевірки судом першої інстанції та не знайшли свого підтвердження. Даних, які б ставили під сумнів правдивість показань потерпілого судом не встановлено, істотних суперечностей ці показання не містять, тому суд доцільно визнав їх достовірними і поклав в основу вироку.

За таких обставин суд обґрунтовано не прийняв до уваги покази обвинуваченого ОСОБА_6 , відповідно яким він не вчиняв інкримінованого йому злочину, оскільки вони спростовуються наведеними у вироку доказами та прийшов до правильного висновку про винуватість його винуватість, правильно кваліфікувавши його дії за ч.1 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) та розцінив покази обвинуваченого в цій частині як обраний спосіб захисту.

Тому, апеляційні доводи захисника про те, що судом не встановлена вина ОСОБА_6 , в його діях відсутній склад кримінального правопорушення, не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються наведеним вище.

Суд обґрунтовано не прийняв в якості доказу показання свідка ОСОБА_13 в тій частині, що ОСОБА_6 продав йому бензиновий генератор з дозволу потерпілого, оскільки зазначений свідок підтвердив в судовому засіданні, що про ці обставини йому стало відомо зі слід ОСОБА_6 , та в ході судового розгляду було встановлено, що ОСОБА_9 такого дозволу не давав.

Покази потерпілого ОСОБА_9 суд першої інстанції визнав достовірними та поклав їх в основу обвинувального вироку, оскільки судом не встановлено даних, які б свідчили про їх неправдивість чи наявність істотних суперечностей .

За таких обставин апеляційні вимоги захисника про скасування вироку в зв`язку з порушеннями норм матеріального та кримінально-процесуального права, невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам справи, істотними порушенням вимог кримінального процесуального закону, оскільки суд надав перевагу показам потерпілого, та не взяв до уваги покази обвинуваченого, а вирок суду ґрунтується не на доказах, а на припущеннях, не є слушними.

Доводи захисника про те, що судом не встановлено корисливого умислу в діях ОСОБА_6 спростовуються висновком суду першої інстанції, викладеному у вироку, про таємне викрадення належного потерпілому майна обвинуваченим саме з корисливих мотивів.

Доводи апелянта щодо невідповідності позовної заяви потерпілого вимогам ч.2 ст.119 ЦПК України, безпідставне задоволення позовних вимог потерпілого в розмірі вартості генератора на час його придбання, не є підставою для скасування вироку в цій частині, оскільки, на думку колегії суддів, суд першої інстанції прийняв правильне рішення про стягнення з ОСОБА_6 на користь потерпілого вартості документально підтверджених витрат на придбання генератора, факт крадіжки якого обвинуваченим знайшов своє підтвердження в ході судового розгляду , та місцезнаходження якого органом кримінального розслідування не було встановлено, а недоліки позовної заяви, на думку колегії, не є істотними, тобто такими, які могли перешкодити вирішенню цивільного позову.

Що стосується апеляційних доводів захисника про суворість призначеного покарання, то колегія суддів вважає їх непереконливими.

Суд першої інстанції при призначенні покарання врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є злочином середньої тяжкості, особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання, посередню характеристику, офіційно не працевлаштований, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, судимості не має, відсутність обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання, та прийшов до висновку про можливість призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавленні волі на строк, який, на думку суду, буде достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, в межах санкції ч.1 ст.185 КК України, від якого звільнив обвинуваченого за його клопотанням (а.п.83) на підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08.04.2014 року, оскільки він вчинив злочин до набрання чинності зазначеним законом та має на утриманні доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стосовно якої не позбавлений батьківських прав, та якій на день набрання чинності зазначеним законом не виповнилося 18-ти років.

Таке рішення суду колегія суддів вважає обґрунтованим та правильним .

Істотних порушень норм матеріального та кримінально-процесуального права, які перешкодили б суду винести законне та обґрунтоване рішення, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин підстав для скасування вироку та закриття кримінального провадження, як того просить апелянт, в апеляційній скарзі фактично не зазначено та колегією суддів не встановлено.

Вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 є законним та обґрунтованим, тому апеляційні вимоги захисника слід залишити без задоволення .

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Суворовського районного суду м.Херсона від 17 листопада 2014 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня оголошення ухвали.

Судді: (три підписи)

Згідно з оригіналом. Суддя ОСОБА_2