Справа № 154/1744/14-к Провадження №11-кп/773/230/15 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч. 1 ст. 115,ч. 2 ст. 263 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 червня 2015 року м. Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження №11-кп/773/230/15 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Семстрой, Челябінської області Російської Федерації, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, на ухвалу Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 09 квітня 2015 року

про застосування щодо нього примусових заходів медичного характеру,
за участі прокурора ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

представника потерпілої ОСОБА_10 ,

захисника ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ :

Захисник ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 , в своїй апеляційній скарзі посилається на незаконність ухвали суду через порушення вимог матеріального та процесуального закону, у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених в судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначає, що досудовим слідством не з`ясовано всі обставини кримінального провадження, не перевірено отриманих слідчим доказів, а тому діяння ОСОБА_7 невірно кваліфіковані за ч.1ст.115КК України. Вказує на відсутність умислу ОСОБА_7 на позбавлення життя потерпілого ОСОБА_11 , і вбачає в діях ОСОБА_7 ознаки діяння, передбаченого ч. 1 ст. 118 КК України. Апелянт також зазначає, що судом неправильно визначено психіатричний заклад із суворим наглядом для госпіталізації і лікування ОСОБА_7 , не врахувавши похилий вік та хворобу останнього і його суспільну небезпечність. Просить ухвалу змінити, постановити нову ухвалу, якою змінити правову кваліфікацію дій ОСОБА_7 на ч.1ст.118 КК України та пом`якшити вид примусових заходів медичного характеру.

В запереченні на апеляційну скаргу представник потерпілих ОСОБА_10 вказує на безпідставність поданої скарги, вважає ухвалу суду законною і обґрунтованою. Просить ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації ОСОБА_7 до психіатричної лікарні із суворим наглядом до його виходу із хворобливого стану залишити без зміни.

Ухвалою Володимир Волинського міського суду від 09 квітня 2015 року до ОСОБА_7 застосовано примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного лікарні із суворим наглядом до його виходу з хворобливого стану. Речові докази залишено на зберіганні у Володимир Волинському МВ УМВС України у Волинській області.

Цивільні позови потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_12 залишено без розгляду.

Відповідно матеріалам кримінального провадження, до суду надійшло клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації ОСОБА_7 на примусове лікування до психіатричного закладу із суворим наглядом до виходу його із хворобливого стану, який підозрюється у вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.1ст.115, ч.2ст.263 КК України.

Як видно з ухвали суду, ОСОБА_7 пред`явлено підозру в тому , що він в м. Володимир-Волинську поблизу будинку № 9 на вул. Данила Галицького, близько 14 год. 25 хв., на грунті особистих неприязних відносин, під час конфлікту з ОСОБА_11 , усвідомлюючи характер своїх протиправних дій, умисно наніс останньому два удари предметом з колюче-ріжучими властивостями схожим на стилет, в руку та грудну клітку, заподіявши потерпілому проникаюче колото різане поранення кисті лівої руки та грудної клітки з наскрізним пошкодженням серця в наслідок чого настала смерть останнього.

Крім цього, в квартирі АДРЕСА_2 зберігав дерев`яну тростину із вмонтованим металевим лезом, котра, згідно висновку експерта, є замаскованою холодною зброєю тростиною-стилетом колючої дії, яку придбав при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах ще в 1986 році. В період з 2013 року по 15 лютого 2014 року неодноразово носив її при собі без передбаченого законом дозволу.

Заслухавши доповідача, який доповів суть ухвали і доводи апеляції, захисника ОСОБА_6 , що діє в інтересах ОСОБА_7 , який підтримав апеляцію та просив змінити кваліфікацію діяння і вид примусового заходу медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги з передачею ОСОБА_13 під нагляд рідним, пояснення потерпілої ОСОБА_9 і її представника ОСОБА_10 , які вважають апеляцію безпідставною, а ухвалу суду законною, думку прокурора про залишення ухвали без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляція до задоволення не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 511 КПК України, досудове розслідування у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру закінчується закриттям кримінального провадження або складанням клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру.

Як видно з матеріалів кримінального провадження, досудовим розслідуванням ОСОБА_7 , підозрюється у вчиненні суспільно небезпечних діянь, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 263 КК України. Ці кримінальні правопорушення, в яких підозрюється ОСОБА_7 , останній скоїв у стані осудності, але під час проведення досудового розслідування захворів на психічну хворобу і відповідно до висновку судово- психіатричної експертизи потребує примусового лікування до його виходу з хворобливого стану.

У відповідності до вимог закону, слідчий звернувся до суду із клопотання, затвердженого прокурором, про застосування до ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру у вигляді примусового лікування в психіатричному стаціонарі з суворим наглядом до його виходу з хворобливого стану.

Статею 513 КПК України визначено обставини, які повинен з`ясувати суд, застосовуючи примусові заходи медичного характеру, це зокрема, чи мало місце суспільно небезпечне діяння, чи вчинено це суспільно небезпечне діяння особою, чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.
Визнавши доведеним, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Під час розгляду клопотання, судом дотримані ці вимоги закону. Зокрема, суд перевірив наявні докази в кримінальному провадженні дав їм належну оцінку та встановив про вчинення ОСОБА_7 суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.1ст.115, ч.2ст. 263 КК України, в якому він підозрюється.

Так, потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_12 показали, що 15.02.2014 року в результаті колото різаного поранення грудної клітки спричиненого ОСОБА_7 настала смерть ОСОБА_11 .

Об`єктивність цих показань підтверджується і показаннями свідка ОСОБА_14 , який підтвердив, що ОСОБА_7 було здійснено удар лезом тростини у ліву ділянку грудної клітки потерпілого.

Свідок ОСОБА_15 , ствердила про конфлікт між потерпілим та ОСОБА_7 15.02.2014 року біля 14 год.25 хв. поблизу житлового будинку №9 по вул. Данила Галицького в м. Володимир Волинському.

Про наявність конфлікту між двома чоловіками похилого віку підтвердили у суді свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , ОСОБА_16 також показав, що один із цих чоловіків мав у руках тростину, а ОСОБА_18 ствердив, що коли після конфлікту ОСОБА_11 впав на землю то в нього було виявлено рану грудної клітки.

Свідок ОСОБА_19 показав, що між ОСОБА_7 і ОСОБА_11 був давній конфлікт.

Будь - яких даних про те, що показання даних свідків чи потерпілих є неправдивими та надуманими, як вказує в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 , ні судом першої інстанції, ні апеляційним судом не встановлено.

Крім того, ці показання підтверджуються іншими доказами. Як видно з протоколу огляду місця події, саме в тому місці, де був конфлікт між ОСОБА_7 і ОСОБА_11 та звідки останнього забрала швидка допомога за бордюром тротуарної доріжки по вулиці Данила Галицького, 9 зліва від світлофору виявлено плями бурого кольору схожі на кров ( т.1 а.с. 20-24). Відповідно огляду трупа ОСОБА_11 , на кофті та футболці потерпілого, в яких останній був одягнутий, в лівій частині виявлено механічне пошкодження. Поранення виявлені на кисті лівої руки та в лівій ділянці грудної клітки ( т.1 а.с. 25-34).

Згідно висновку судово медичної експертизи, смерть ОСОБА_11 наступила від проникаючого колото різаного поранення грудної клітки зліва, з пошкодженням плеври та наскрізного ушкодження серця. Ці пошкодження утворилися від дії плоского колюче- ріжучого предмета типу клинка ножа з обопільно гострим клинком ( т.1 а.с. 99-101).

За місцем проживання ОСОБА_7 вилучено куртку останнього з плямами речовини червоно бурого кольору та тростину з прихованим у ній клинком, на яких також є плями червоно бурої речовини схожої на кров, що підтверджується протоколом огляду від 16.02.2014 року ( т.1 а.с. 42-54).

Про те, що на куртці ОСОБА_7 та тростині з клинком, а також тампонах зі змивами з місця конфлікту між потерпілим і ОСОБА_7 виявлено сліди крові, яка може походити від потерпілого ОСОБА_11 підтверджується висновком судово імунологічної експертизи ( т.1 а.с.ю 104-110).

Відповідно до висновку судово криміналістичної експертизи, дерев`яна тростина, вилучена у ОСОБА_7 , що складається з двох частин відноситься до замаскованої холодної зброї тростина стилет колючої дії, виготовлена саморобним способом, шляхом переробки дерев`яної тростини ( т.1 а.с. 139-143).

На підставі вищенаведених доказів, суд обґрунтовано дійшов висновку, що в діях ОСОБА_7 містяться ознаки суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 115, ч.2 ст. 263 КК України, в яких він підозрюється, а тому посилання захисника на те, що судом не з`ясовані всі обставини, які підлягають з`ясуванню, згідно ст. 513 КПК України, є безпідставними.

Доводи захисника про те, що ОСОБА_7 вчинив суспільно небезпечне діяння, передбачене ст.118 КК України, а саме умисне вбивство при перевищенні меж необхідної оборони є безпідставними, оскільки з вищенаведених доказів вбачається, що з боку ОСОБА_11 не було вчинено дій, які б свідчили про наявність суспільно небезпечного посягання на ОСОБА_7 , від яких він повинен був захищатися, завдаючи удари тростиною стилетом, тим більше, як зазначає захисник, що потерпілий перебував у стані алкогольного сп`яніння, ледь тримаючись на ногах. Про відсутність будь-яких предметів у руках ОСОБА_11 під час конфлікту з ОСОБА_7 встановлено і судом першої інстанції.

Про умисел ОСОБА_7 на заподіяння смерті ОСОБА_11 свідчить предмет, яким заподіяно ОСОБА_7 удари потерпілому - тростина стилет, заподіяння удару цим предметом у життєво важливий орган грудну клітину, а також сила нанесеного удару у результаті чого пошкоджено плевру та заподіяно наскрізне ушкодження серця.

Безпідставними є також і твердження захисника, що судом невірно обрано ОСОБА_7 вид примусових заходів медичного характеру і його необхідно пом`якшити.

Згідно ст. 94 КК України, відповідний вид примусових заходів медичного характеру, застосовується залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб

Зважаючи на те, що судом у відповідності до вимог цієї статті закону враховано обставини вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та те, що це діяння, згідно ст. 12 КК України, відноситься до особливо тяжких, наслідків, які наступили смерть потерпілого, характер і тяжкість захворювання ОСОБА_7 , в якого, відповідно до висновку стаціонарної судово психіатричної експертизи № 44 від 11.02.2015 року ( т.2 а.с. 63-68) є ознаки психоорганічного синдрому з вираженим інтелектуально мнестичним, емоційно вольовим зниженням та помірною тотальною афазією, що на даний час позбавляє його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними, даний розлад відноситься до психічного захворювання, яке почалося 23.02.2014 року, ОСОБА_7 потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді примусового лікування в психіатричному стаціонарі з суворим наглядом до його виходу з хворобливого стану та враховуючи ступінь небезпечності психічного хворого для себе або інших осіб і таким, що потребує лікування у примусовому порядку, з огляду на ці обставини суд підставно дійшов висновку про необхідність застосувати до ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом до його виходу з хворобливого стану.

Даний висновок підтвердила і лікар психіатр в суді першої інстанції ОСОБА_20 . Тому, будь - яких підстав вважати висновок експертизи незаконним чи необґрунтованим, суд не вбачає.

Враховуючи вищенаведене, апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 до задоволення не підлягає, а законних підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, чи її зміни із перекваліфікацією суспільно небезпечного діяння, чи передачі ОСОБА_7 під нагляд рідним з наданням амбулаторної психіатричної допомоги, про що вказує апелянт, суд апеляційної інстанції не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 513 КПК України, суд апеляційної інстанції

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Володимир- Волинського міського суду Волинської області від 09 квітня 2015 року про застосування до ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричної лікарні із суворим наглядом до його виходу з хворобливого стану без зміни.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4