АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа №619/3925/13-к
Провадження № 11кп/790/910/15 Головуючий у суді 1 інстанції
Категорія: ч.3 ст.185 КК України ОСОБА_1
У Х В А Л А
Іменем України
14 травня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого, судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

здійснивши у місті Харкові, у приміщенні суду, у відкритому судовому засіданні апеляційний розгляд у кримінальних провадженнях №0002180, №0001274, №0001719, №0002442, №0000126 за апеляційною скаргою заступника прокурора Харківської області ОСОБА_8 на вирок Дергачівського районного суду Харківської області від 20 лютого 2015 року стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Харкова, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, неодруженого, без конкретного роду занять, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , визнаного таким, що має судимість за вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 27 вересня 2013 року - був засуджений за ч.3 ст.185 КК України до 4 років позбавлення волі та на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки, який обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України, -

В с т а н о в и л а:
20 лютого 2015 року Дергачівський районний суд Харківської області ухвалив вирок щодо ОСОБА_7 , якого визнав винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України, та призначив йому покарання: за ч.2 ст.185 КК України 2 роки позбавлення волі, за ч.3 ст.185 КК України 3 роки позбавлення волі, на підставі ч.1 ст.70 КК України 3 роки позбавлення волі, відповідно до ч.4 ст.70 КК України 4 роки 20 днів позбавлення волі, а з посиланням на ст.71 КК України остаточне покарання 4 роки 1 місяць позбавлення волі.

Згідно формулювання обвинувачення, визнаного судом першої інстанції доведеним, ОСОБА_7 протягом 2013-2014 років, переслідуючи корисливу мету, вчинив низку викрадень чужого майна з ділянок садових товариств, розташованих в селищі Солоніцевці Дергачівського району Харківської області.

Так, обвинувачений таємно викрав у 2013 році, діючи з 4 липня повторно:

- 24 червня з території ділянки №105 СТ «Алые маки» належні ОСОБА_9 металеві труби, загальною вартістю 167 гривень;

- 4 липня з ділянки №36 СТ «Меблевик» майно ОСОБА_10 на 162 гривні 71 копійку;

- 27 серпня з території ділянки №24-25 СТ «Меблевик» металеву ємкість та труби, які належали ОСОБА_11 , загальною вартістю 581 гривня;

- 3 вересня з території ділянки №38 СТ «Меблевик» металеві вироби ОСОБА_12 на 320 гривень;

- 31 жовтня з ділянок № НОМЕР_1 і №140 СТ «Меблевик» належні ОСОБА_13 водопровідні труби, загальною вартістю 318 гривень;

- 6 грудня з ділянки №198 СТ «Нафтовик» майно ОСОБА_14 - 9 металевих плит, загальною вартістю 342 гривні;

12 грудня з ділянки №71 СТ «Меблевик» металеву ємкість власника ОСОБА_15 , яка коштувала 195 гривень;

- в середині грудня з ділянки №198 СТ «Нафтовик» ванну із металу, яка належала ОСОБА_14 , вартістю 210 гривень

- 20 грудня з дачної ділянки №72 цього ж садового товариства три металеві ємкості ОСОБА_16 ;

- 21 грудня з цієї ж ділянки металеву ємкість, яка належала ОСОБА_17 , спричинивши йому матеріальні збитки на загальну суму 200 гривень;

- 21 грудня з ділянки №13 СТ «Нафтовик» металеві труби, належні ОСОБА_18 , на 872 гривні 60 копійок;

Також ОСОБА_7 повторно, таємно викрав у 2014 році:

- на початку січня з території ділянки №164 СТ «Нафтовик» майно ОСОБА_19 - вироби із металу, загальною вартістю 363 гривні 15 копійок;

- 20 січня з дачної ділянки №13 зазначеного товариства» майна ОСОБА_18 металевих труб на 622 гривні 60 копійок;

- 4 лютого з території ділянок АДРЕСА_2 та №70 належні ОСОБА_20 металеві вироби на загальну суму 621 гривня;

- 12 лютого з цієї ж ділянки балон кисневий, вартістю 774 гривні, який належав ОСОБА_20 .

В апеляційній скарзі заступник прокурора Харківської області ОСОБА_8 просить колегію суддів скасувати судове рішення і ухвалити свій вирок, визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.186 КК України, призначити йому покарання в такій послідовності: за ч.3 ст.185 КК України 3 роки позбавлення волі; на підставі ч.4 ст.70 КК України з врахуванням покарання за попереднім вироком 4 роки 20 днів позбавлення волі; за ч.2 ст.185 КК України 2 роки позбавлення волі; за ч.3 ст.185 КК України 3 роки позбавлення волі; згідно ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів 3 роки позбавлення волі; в силу ст.71 КК України за сукупністю вироків остаточне покарання 4 роки 1 місяць позбавлення волі.

Апелянт посилається на те, що, призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд не дотримався вимог закону України про кримінальну відповідальність ст.ст.70, 71 КК України.

Вислухавши доповідь судді, пояснення прокурора стосовно необхідності скасування вироку та призначення нового розгляду в суді першої інстанції у зв`язку з наявністю істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, думку обвинуваченого про незаконність вироку, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши обґрунтування апеляційних вимог, колегія суддів вбачає підстави для скасування судового рішення.

Так, ст.9 КПК України передбачено, що суд та службові особи органів державної влади, які мають відношення до здійснення кримінального провадження, повинні неухильно дотримуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Згідно ст.ст.20, 42 КПК України обвинувачений має низку прав, в тому числі має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують, давати пояснення з приводу обвинувачення, брати участь у проведенні процесуальних дій, подавати свої зауваження та заперечення щодо порядку їх проведення, а суд зобов`язаний забезпечити можливість здійснення цих прав.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків положення ч.6 ст.22 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, крім іншого, подія кримінального правопорушення, винуватість особи у його вчиненні, обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а також характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання.

Судовий розгляд починається з оголошення прокурором короткого викладу обвинувального акта, якщо учасники судового провадження не заявили клопотання про оголошення обвинувального акта в повному обсязі ст.347 КПК України.

В силу ст.348 КПК України головуючий зобов`язаний роз`яснити обвинуваченому суть обвинувачення та запитати, чи зрозуміле воно йому, чи визнає він себе винним і чи бажає давати пояснення.

Згідно вимог ст.349 КПК України суд своєю ухвалою визначає обсяг доказів, що підлягають дослідженню, та порядок їх дослідження. На підставі ч.4 ст.349, ст.351 КПК України допит обвинуваченого здійснюється обов`язково, крім випадку, якщо він відмовився від давання показань, та випадку, передбаченого ст.381 КПК України.

Також, як встановлено ст.ст.370, 374 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи винуватою зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним; докази на підтвердження встановлених судом обставин; мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення, як і у резолютивній частині вказується покарання, призначене по кожному з обвинувачень, що визнані доведеними, та остаточна міра покарання, обрана судом.

На той же час у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_7 наведені норми кримінально-процесуального закону були порушені.

Зокрема, як свідчать записи судових засідань, зроблені за допомогою технічного засобу, прокурор не оголошував жодного із обвинувальних актів, а їх вбачається у кримінальному провадженні п`ять. Головуючий не роз`яснив ОСОБА_7 суть обвинувачення, не з`ясував, чи визнає він себе винним у всіх 16 крадіжках, у вчиненні яких обвинувачувався.

Не з`ясовувалась головуючим думка учасників судового провадження стосовно того, які докази потрібно дослідити, та порядок їх дослідження, як і не була з цього приводу постановлена судом відповідна ухвала.

Обвинувачений не відмовлявся від давання показань, проте під час судового розгляду він не допитаний і не давав пояснень стосовно обставин вчинення 16 крадіжок, відтворених в обвинувальних актах. Суд не з`ясував не тільки час, місце, способи дій ОСОБА_7 , назву та вартість викраденого майна, але навіть кількість крадіжок згідно обвинувальних актів. Між іншим колегії суддів обвинувачений пояснив, що значну частину таємних викрадень чужого майна, відображених в обвинуваченні, він не вчиняв.

Під час судового розгляду прокурор інформував суд про наявність документів на підтвердження вини ОСОБА_7 , було прийнято рішення про залучення таких документів до кримінального провадження, але у матеріалах провадження вони відсутні.

В судовому засіданні не досліджувалися дані про особу обвинуваченого. Суд першої інстанції вважає встановленим той факт, що ОСОБА_7 раніше засуджувався за ч.3 ст.185 КК України до чотирьох років позбавлення волі та на підставі ст.75 КК України звільнявся від відбування покарання з іспитовим строком два роки. Ці обставини враховані при призначенні обвинуваченому покарання за вироком, який оскаржено. Разом з тим у кримінальному провадженні відсутні і не досліджувались під час судового розгляду ні копія вироку Дергачівського районного суду Харківської області від 27 листопада 2013 року, ні інші дані про наявність у ОСОБА_7 судимості.

Більше того, матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_7 , що знаходилися в суді першої інстанції, зменшилися за об`ємом протягом періоду між ухваленням вироку від 23 березня 2014 року, який потім був скасований апеляційною інстанцією, та останнім вироком від 20 лютого 2015 року з чотирьох до трьох томів дані, в тому числі, супроводжувальних листів місцевого суду від 16 травня 2014 року та 6 квітня 2015 року.

Формулювання обвинувачення в обвинувальному акті, а тим паче те, що його суд визнав доведеним, зазначено нечітко і неоднозначно. Це стосується обвинувачення ОСОБА_7 у незаконного заволодіння майном ОСОБА_16 : мова йде про одну крадіжку, об`єднану єдиним умислом, чи це два окремі епізоди; у першій події не вказана вартість викрадених предметів.

Окрім того, як вбачається із вироку, ОСОБА_7 засуджено і за вчинення крадіжок, поєднаних з проникненням у сховище, але яких саме епізодів таємного викрадення чужого майна торкається ця кваліфікуюча ознака злочинів, передбачених ст.185 КК України, не вказано ні в формулюванні обвинувачення, ні в інших висновках суду.

Такі недоліки судового розгляду обмежили можливості ОСОБА_7 захищатись передбаченими законом засобами від обвинувачення, порушили право обвинуваченого на захист, свідчать про недотримання судом положень підпункту «а» пункту 3 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод.

Згідно обвинувальних актів ОСОБА_7 обвинувачувався у вчиненні 16 крадіжок; суд, формулюючи визнане доведеним обвинувачення, одну крадіжку не навів викрадення 29 серпня 2013 року майна ОСОБА_21 , при цьому зміну об`єму обвинувачення не мотивував.

У мотивувальній частині вироку не наведені пояснення ОСОБА_7 стосовно обвинувачення, перераховані тільки назви документів, проте не вказані докази, які в них викладені чи посвідчені та були враховані судом на підтвердження встановлених обставин.

Визнавши обвинуваченого винуватим у крадіжках, одні з яких вчинено до, а інші після постановлення першого вироку, суд не зазначив покарання, призначені за конкретні злочини, та які злочини і покарання враховувались при застосування ч.1 ст.70, ч.4 ст.70 та ст.71 КК України, тобто залишив без уваги роз`яснення п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року з наступними змінами «Про практику призначення судами кримінального покарання».

Зміст більшості журналів судових засідань, які велися в суді першої інстанції під час судових засідань, суперечить вимогам ст.108 КПК України, оскільки не всі відомості, зазначені в цих документах, зафіксовано достовірно.

У даному кримінальному провадженні раніше - 21 березня 2014 року Дергачівським районним судом Харківської області вже ухвалювався вирок, який 12 червня 2014 року було скасовано колегією суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області. На той же час при новому розгляді суд першої інстанції не тільки залишив без уваги положення ч.3 ст.415 КПК України і не врахував більшість висновків та мотивів, з яких скасовувалось судове рішення, але й порушив додатково ще цілу низку вимог кримінального процесуального закону.

Тож при здійсненні кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України, допущені істотні порушення кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, в тому числі порушено право обвинуваченого на захист, а також має місце неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Переглядаючи судове рішення суду першої інстанції, колегія суддів вбачає підстави для того, щоби застосувати ч.2 ст.404 КПК України і вийти за межі апеляційних вимог.

Отже, всупереч ст.370 КПК України вирок стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 не є законним, обґрунтованим та вмотивованим, згідно ч.1 ст.409, ч.1 ст.412, ст.415 КПК України підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

З метою забезпечення виконання ОСОБА_7 покладених на нього процесуальних обов`язків, запобігання спробам переховуватися від суду і вчинити інше кримінальне правопорушення, враховуючи обґрунтованість обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відповідно до вимог ст.ст.177, 178, 183, 419 КПК України колегія суддів вбачає підстави для продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.9, 376, 404, 405, 407, 409, 415, 419 КПК України, колегія суддів,

П о с т а н о в и л а:
Вирок Дергачівського районного суду Харківської області від 20 лютого 2015 року стосовно ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Запобіжний захід, обраний обвинуваченому ОСОБА_7 , залишити без змін, продовживши строк тримання його під вартою до чотирнадцятого червня 2015 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

_______________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_22 ОСОБА_4