Провадження № 11-кп/792/366/15
Справа № 681/354/15-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.389 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 червня 2015 р. Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Хмельницького області в складі :
головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження №0000064 від 10.02.2015 року по обвинуваченню ОСОБА_8 за ч.2 ст.389 КК України за апеляційною скаргою прокурора, що приймав участь в суді першої інстанції, на вирок Полонського районного суду від 03 квітня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :
Цим вироком
ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с.Маргара, Октемберського району, Республіки Вірменії, жителя АДРЕСА_1 , з професійно-технічною освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше судимого:

- 10 липня 2014 року Чуднівським районним судом Житомирської області за ч.1 ст.213 КК України до 100 годин громадських робіт, -

засуджено за ч.2 ст.389 КК України на 2 роки обмеження волі.

На підставі ст.71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Чуднівського районного суду Житомирської області від 10 липня 2014 року за сукупністю вироків і визначено остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки 12 днів.

Згідно зі ст.75 КК України обвинуваченого ОСОБА_8 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік та з покладенням на нього відповідно до ст.76 КК України обов`язків: не виїжджати за межі України, на постійне проживання без дозволу органів кримінально-виконавчої інспекції; періодично з`являтись для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили не обирався.

Долю речових доказів вирішено відповідно до вимог ст.100 КПК України.

За вироком суду, обвинувачений ОСОБА_8 вироком Чуднівського районного суду Житомирської області від 10 липня 2014 року був засуджений за ч.1 ст.213 КК України до покарання у виді 100 годин громадських робіт. 11 серпня 2014 року вирок суду було приведено до виконання та направлено за місцем його проживання до кримінально виконавчої інспекції Полонського підрозділу МРВ КВІ УДПтС України у Хмельницькій області, а 15 вересня 2014 року був поставлений на облік, роз`яснено порядок та умови відбування громадських робіт і видано направлення для відбування громадських робіт на території Понінківської селищної ради Полонського району Хмельницької області.
Відповідно до розпорядження виконуючого обов`язки селищного голови Понінківської селищної ради від 16.09.2014 року №111/2014, ОСОБА_8 зобов`язаний був виконувати роботи по благоустрою та прибирання території селища Понінка не більше чотирьох годин на день. Проте, від виконання покладених на нього обов`язків ухилявся і на громадські роботи не виходив без поважних причин.
В своїй апеляції та в доповненнях до неї прокурор просив вирок місцевого суду в частині призначеного покарання скасувати. Ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому покарання за ч.2 ст.389 КК України у виді 1 місяця арешту.
На підставі ч.1 ст.71, ст.72 КК України за сукупністю вироків до покарання призначеного даним вироком, частково приєднати невідбуте покарання за вироком Чуднівського районного суду Житомирської області від 10.07.2014 року і остаточно визначити ОСОБА_8 покарання у виді 1 місяця 1 дня арешту.
В решті вирок залишити без зміни.
Прокурор не оспорюючи фактичні обставини справи, які суд визнав доведеними, вважає, що вирок суду підлягає скасуванню в зв`язку з неправильним застосуванням кримінального закону та невідповідністю призначеного судом покарання тяжкості злочину та особі засудженого внаслідок його м`якості.

Зазначає, що поза увагою місцевого суду залишилось те, що вироком Чуднівського районного суду Житомирської області від 10.07.2014 року обвинуваченого визнано винуватим за ч.1 ст.213 КК України та йому призначено реальне покарання у виді 100 годин громадських робіт.

Вказує, що в порушення вимог ч.4 ст.71 КК України ОСОБА_8 за сукупністю вироків визначено остаточну міру покарання із застосуванням ст.75 КК України, тобто його незаконно звільнено від відбування покарання з випробуванням, у тому числі й від невідбутого реального покарання за попереднім вироком.

В запереченні на апеляцію прокурора обвинувачений просить залишити її без задоволення, а вирок місцевого суду без зміни, оскільки він є законним і ґрунтується на досліджених в судовому засіданні доказах.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, на підтримку поданої апеляції, обвинуваченого та його захисника, які просили залишити в силі вирок місцевого суду, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція прокурора підлягає до задоволення в силу наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчинені умисного ухилення від відбування покарання у виді 100 годин громадських робіт, призначеному вироком Чуднівського районного суду Житомирської області від 10 липня 2014 року, за викладених у вироку обставинах, ґрунтується на доказах, одержаних у встановленому законом порядку, досліджених у судових засіданнях, належно оцінених судом, є обґрунтованими та не оспорюються в апеляційній скарзі, як не оспорюється у них і правильність кваліфікації дій ОСОБА_8 .
Як установлено колегією суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Хмельницької області ОСОБА_8 , вироком Чуднівського районного суду Житомирської області від 10 липня 2014 року був засуджений за ч.1 ст.213 КК України до покарання у виді 100 годин громадських робіт. 11 серпня 2014 року вирок суду було приведено до виконання та направлено за місцем його проживання до кримінально виконавчої інспекції Полонського підрозділу МРВ КВІ УДПтС України у Хмельницькій області, а 15 вересня 2014 року був поставлений на облік, роз`яснено порядок та умови відбування громадських робіт і видано направлення для відбування громадських робіт на території Понінківської селищної ради Полонського району Хмельницької області.
Відповідно до розпорядження виконуючого обов`язки селищного голови Понінківської селищної ради від 16.09.2014 року №111/2014, ОСОБА_8 зобов`язаний був виконувати роботи по благоустрою та прибирання території селища Понінка не більше чотирьох годин на день. Проте, від виконання покладених на нього обов`язків ухилявся і на громадські роботи не виходив без поважних причин.
Давши належну правову оцінку цим обставинам, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про скоєння ОСОБА_8 умисного ухилення від відбування покарання у виді 100 годин громадських робіт, призначеному вироком Чуднівського районного суду Житомирської області від 10 липня 2014 року, тобто у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст.389 КК України.
Разом з тим, із призначеним судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_8 покаранням із застосуванням ст.ст.75, 76 КК України, яким обвинуваченого звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком у виді 1 року, колегія суддів погодитись не може, а тому вважає апеляційну скаргу прокурора в цій частині такою, що підлягає до задоволення з огляду на наступне.
Відповідно до ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
За умовами ст.75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді обмеження волі, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Рішення суду з цього приводу має бути належним чином вмотивовано у вироку.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.8 своєї постанови №7 від 24 жовтня 2003 року „Про практику призначення судами кримінального покарання, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, при цьому особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Проте, суд у вироку не навів переконливих підстав про доцільність призначення покарання із застосуванням ст.ст.75, 76 КК України і належним чином не мотивував своє рішення, а лише послався на обставини, що пом`якшують покарання.
Крім цього, місцевий суд, призначаючи покарання обвинуваченому за ч.2 ст.389 КК України у виді обмеження волі із застосуванням ст.75 КК України, звільнивши від його відбування з випробуванням не врахував, що останній умисно ухилився від відбування покарання у виді громадських робіт призначених йому до реального відбування вироком Чуднівського районного суду Житомирської області від 10 липня 2014 року, яким було затверджено угоду про визнання винуватості укладену між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_8 .
А відтак, звільнення від відбування покарання призначеного за сукупністю вироків на підставі ст.75 КК України, на думку колегії суддів, не відповідає самому поняттю покарання та його меті, що викладені у ст.50 КК України.
За таких обставин судове рішення підлягає скасуванню на підставі п. 4 ч.1, ч.2 ст.409 КПК України у зв`язку з неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність і невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі ОСОБА_8 через м`якість.
Зазначені у вироку пом`якшуючі обставини позитивна характеристика обвинуваченого за місцем проживання, щире каяття, дають підстави колегії суддів призначити йому покарання у виді арешту на мінімальний строк, передбачений у санкції ч.2 ст.389 КК України, яке буде необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
При призначенні ОСОБА_8 покарання колегія суддів керується і положеннями ст.65 КК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.404, п.3 ч.1 ст.407, ч.2 ст.409, ст.ст.413, 414, 418, 420, 426, ч.4 ст.532 КПК України, колегія суддів судової палати, -
у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.
Вирок Полонського районного суду від 03 квітня 2015 року в частині призначення ОСОБА_8 покарання скасувати.
Призначити ОСОБА_8 за ч.2 ст.389 КК України покарання у виді 1 місяця арешту.
На підставі ч.1 ст.71, ст.72 КК України за сукупністю вироків до покарання призначеного даним вироком, частково приєднати невідбуте покарання за вироком Чуднівського районного суду Житомирської області від 10.07.2014 року і остаточно визначити ОСОБА_8 покарання у виді 1 (одного) місяця 1 (одного) дня арешту.
В решті вирок місцевого суду залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, протягом 3-х місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді /підписи/

Згідно з оригіналом:
суддя апеляційного суду
Хмельницької області ОСОБА_2