№ провадження 1-кс/646/3921/2014
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.12.2014 року Слідчий суддя Червонозаводського районного суду міста Харкова ОСОБА_1 , за участю прокурора ОСОБА_2 , адвокатів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_5 , розглянувши клопотання слідчого в ОВС другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області молодшого радника юстиції ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000884

В с т а н о в и в :

28 листопада 2014 року у провадження суду надійшло клопотання слідчого в ОВС другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури області молодшого радника юстиції ОСОБА_6 про арешт майна. В обґрунтування свого клопотання слідчий зазначив, що ОСОБА_7 підозрюється в тому, що він як Мерефянський міський голова, тобто службова особа, яка займає відповідальне становище, виконав усі дії щодо отримання неправомірної вигоди в розмірі 40 000 грн., за винесення питання про затвердження оціночної вартості нежитлової будівлі, розташованої за адресою АДРЕСА_1 , на сесію Мерефянської міської ради та надання дозволу на реалізацію вказаного об`єкту комунальної власності, а також вплив власним авторитетом на прийняття в подальшому рішення про передачу вказаного приміщення у власність фізичній особі. Враховуючи, що ч. 3 ст. 368 КК України передбачає конфіскацію майна, слідчий просив накласти арешт на майно, а саме на ? частини житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_2 , які зареєстровані за дружиною підозрюваного ОСОБА_8 . При цьому слідчий зазначив, що з 30.06.1989 року ОСОБА_7 перебуває у шлюбі з ОСОБА_8 .Під час шлюбу ОСОБА_8 придбала ? частини житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , тобто вказане майно набуто подружжям під час шлюбу, а тому належить їм на праві спільної сумісної власності (ст. 60 СК України).

Прокурор ОСОБА_2 та слідчий ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримали клопотання та просили його задовольнити.

Адвокат ОСОБА_3 та підозрюваний ОСОБА_7 заперечували проти задоволення клопотання, оскільки слідчим не доведено підстав для втручання у права та свободи підозрюваного шляхом накладення арешту на майно, тим більше, що будинок АДРЕСА_2 особисто належить ОСОБА_8 та не є спільним сумісним майном подружжя. Також підозрюваний та його захисник послалися на те, що питання щодо визначення розміру часток у праві спільної сумісної власності подружжя не вирішено, та слідчим не прийнято до уваги, що ОСОБА_8 за власні кошти здійснила будівництво житлового будинку, що підтверджується рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 25 травня 2009 року.

Представник власника майна ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_4 проти задоволення клопотання заперечувала, оскільки 3/ 4 частини житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_2 належать особисто ОСОБА_8 . Будинок літ. «А-1», який був раніше розташований за цією адресою було придбано ОСОБА_8 за особисті кошти, отримані від продажу спадкового майна. Подальше будівництво будинку літ. «Ж-1», про арешт якого просить натепер слідчий та прокурор, було здійснено за особисті кошти ОСОБА_8 , які вона отримала від продажу належних їй квартир. Крім того, адвокат ОСОБА_4 послалася на те, що ОСОБА_8 є приватним підприємцем, від здійснення підприємницької діяльності отримує доходи, які вона використала, як для придбання, так і будівництва вищезазначеного житлового будинку. Участі у придбанні та будівництві будинку ОСОБА_7 не приймав, він тільки зареєстрований в цьому будинку.

Слідчий суддя, вислухавши пояснення сторін кримінального провадження дослідивши клопотання, та надані сторонами докази, вважає, що клопотання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його. Слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно у вигляді речей, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині 2 ст.167 цього Кодексу.

Як вбачається з клопотання та додатків до нього, відповідно до облікових даних КП «ХМБТІ» житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстрований за неповнолітньою ОСОБА_9 1 / 4 частина, на підставі договору дарування та ОСОБА_8 3 /4 частини на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 25.05.2009 року.

Відповідно ст.60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Як вбачається з наданих стороною захисту доказів ОСОБА_8 з 15 жовтня 2001 року здійснює підприємницьку діяльність, пов`язану з наданням послуг таксі та наданням в оренду транспортних засобів. Після придбання 10 липня 2002 року будинку літ. «А-1» площею 28,5 кв.м м., розташованого по АДРЕСА_2 , вона отримала дозвіл на його знесення та побудову нового будинку. Представник власника майна адвокат ОСОБА_4 послалася на те, що будівництво нового будинку було здійснено за особисті грошові кошти ОСОБА_8 від продажу належної їй квартири, на підтвердження чого надала судові копію договору купівлі-продажу. Також факт особистої побудови ОСОБА_8 нового будинку літ. «Ж-1» по АДРЕСА_2 підтверджується рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 25 травня 2009 року.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 дійсно перебувають у зареєстрованому шлюбі з 30.06.1989 року, однак факт придбання ОСОБА_8 вищезазначеного житлового будинку у шлюбі не може бути однозначно розцінений судом як підстава для застосування ст. 60 СК України, оскільки прокурором не доведено судові, що будинок АДРЕСА_2 придбано за рахунок спільної участі подружжя ОСОБА_10 , тобто за їх спільні кошти або внаслідок їх спільної праці.

Тому слідчий суддя приходить до висновку, що накладення арешту на 3/ 4 частини житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_2 , який належить ОСОБА_8 , в цілому є порушенням права власника на належне йому майно.

Частиною 1 ст. 70 Сімейного кодексу України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

В судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_7 заперечував свою участь у придбанні та будівництві житлового будинку АДРЕСА_2 , а слідчий суддя не наділений правом за власною ініціативою визначити частки майна подружжя у праві власності на вказаний будинок при розгляді клопотання про арешт майна, оскільки це не передбачено діючим кримінальним процесуальним законодавством України.

Письмових доказів того, що між подружжям ОСОБА_10 існує будь-яка домовленість щодо розміру часток подружжя у праві власності на частину вищезазначеного житлового будинку, прокурором судові не надано.

Тому слідчий суддя вважає, що накладення арешту на частину вказаного будинку також є порушенням права власності ОСОБА_8 на будинок, оскільки при розгляді клопотання слідчим суддею не встановлено, що цей будинок є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_10 .

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 131-132, 170-171 КПК України, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання слідчого в ОВС другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області молодшого радника юстиції ОСОБА_6 про арешт майна, а саме 3 / 4 частин житлового будинку з надвірними будівлями, що розташовані у АДРЕСА_2 , які належать ОСОБА_8 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Харківської області протягом 5-ти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1