Провадження № 1-кп /534/6/15
Справа № 534/3368/13-к

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 квітня 2015 року Комсомольський міський суд
Полтавської області
головуючого судді ОСОБА_1
з участю секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
ч. 2 ст.186, ч 3 ст.186,ст.69, ч. 4 ст. 70 КК України - 5 років позбавлення волі, звільненого 23.08.2012 р. по відбуттю строку покарання , 10.11.2014 р. Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 3 ст. 185 КК України -4 роки позбавлення волі, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , проживаючого АДРЕСА_2 ,
- у вчиненні кримінальних правопорушень , передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст.296 КК України,
31.03.2006 року о 23 годині 00 хвилин ОСОБА_4 разом із ОСОБА_5 (який визнаний винним і засуджений за ч.3 ст.185 , ч.2 ст.186 ,ч.2 ст.296 КК України вироком Комсомольського міського суду від 29.12.2014р., який набрав чинності ), перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись біля будинку № 20 по вул. Леніна у м. Комсомольську, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю та винятковим цинізмом ОСОБА_5 , підійшов до потерпілої ОСОБА_6 та проти її волі обхватив за плечі, а ОСОБА_4 наніс удар кулаком по голові, від якого ОСОБА_6 втратила свідомість. Продовжуючи свої злочинні дії ОСОБА_4 разом з ОСОБА_5 , взявши під руку потерпілу ОСОБА_6 та потягли на територію дитячого садка, що поряд з будинком АДРЕСА_3 , де потерпіла прийшла до тями та прохала відпустити її, після чого ОСОБА_4 наніс їй удар ногою по обличчю, від якого вона знову знепритомніла, далі ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , виражаючись брутальною лайкою, намагалися стягти джинсові брюки з потерпілої, а потерпіла, прийшовши до тями, намагалася завадити цьому, не змігши стягти брюки ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , продовжуючи свої злочинні дії, виражаючись брутальною лайкою, торкались грудей потерпілої ОСОБА_6 та нанесли багаточисельні удари ногами та руками по різним частинам тіла потерпілої ОСОБА_6 . Далі, зневажаючи норми моралі, які склалися у суспільстві, справили природні потреби на потерпілу ОСОБА_6 .
Під час вчинення хуліганських дій відносно ОСОБА_6 , у ОСОБА_4 та ОСОБА_5 виник злочинний умисел, направлений на відкрите заволодіння майном ОСОБА_6 .
Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на відкрите заволодіння чужим майном, ОСОБА_4 разом з ОСОБА_5 , діючи відкрито, з корисливих спонукань, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, заволоділи жіночою сумочкою, вартістю 60 гривень, в якій знаходилися наступні речі: мобільний телефон «Siemens» моделі «А-60», вартістю 225 гривень, шкіряний гаманець, вартістю 36 гривень, грошові кошти в сумі 80 гривень, двісті доларів США, які згідно довідки ЗАТ КБ «Приват-банку», станом на 31.03.2006 року в перерахунку на національну валюту становлять 1010 гривень, косметичка, вартістю 20 гривень, та золота обручка, вагою 2.5 грами, вартістю 300 гривень, чим спричинили ОСОБА_6 матеріального збитку на суму 1731 гривня.
Продовжуючи свої хуліганські дії, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , знаходячись біля магазину «Антошка», що по вул. Молодіжній, в м. Комсомольську, виражаючись брутальною лайкою, на зауваження оточуючих не реагували, наздогнали потерпілу та нанесли декілька ударів по тулубу, від яких ОСОБА_6 впала та ОСОБА_4 наніс удар ногою по обличчю. В результаті втручання сторонніх осіб ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , припинили свої хуліганські дії та з місця скоєння кримінального правопорушення зникли, та розпорядилися викраденим на власний розсуд.
Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину у вчиненні злочинів за вказаних в обвинувальному акті обставин визнав повністю, щиро розкаявся, просив суворо його не карати. Обставини скоєння злочинів пам`ятає погано через те, що пройшов тривалий час після події злочинів і на час їх скоєння він знаходився в стані алкогольного сп`яніння. Він пам`ятає, як вони з ОСОБА_5 вели потерпілу проти її волі і допускає , що наносили їй удари, але кількість і послідовність цих ударів не пам`ятає через давність цих подій. Куди поділось майно потерпілої ОСОБА_6 не пам`ятає, так як перебував в стані сп`яніння , який за його думкою за ступенем тяжкості значно перевищував легкий стан сп`яніння.
Потерпіла ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилась, від неї до суду надійшла заява , в якій вона просить розглядати дану справу у її відсутність, претензій до обвинуваченого по відшкодуванню майнової та моральної шкоди не має.
Суд, реалізуючи своє право, передбачене частиною 3 ст.349 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, ураховуючи, що учасники судового розгляду проти цього не заперечують.
З`ясовано, що учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин і немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також їм роз`яснено, що вони в такому випадку будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Суд, приходить до висновку, що винність обвинуваченого ОСОБА_4 в інкримінованих йому злочинах знайшла своє підтвердження при судовому розгляді .
Дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 2ст.186 КК України, як грабіж - відкрите викрадення чужого майна, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, за попередньою змовою групою осіб.
Дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч.2ст. 296 КК України, як грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства , що супроводжувалося особливою зухвалістю і винятковим цинізмом , вчинене за попередньою змовою групою осіб.
Призначаючи покарання у відповідності зі ст. 65 КК України, суд ураховує ступінь тяжкості вчинених злочинів , особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 згідно п. 1 частини 1 ст. 66 КК України, суд визнає його щире каяття.
Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого згідно п. 13 ч. 1 ст. 67 КК України, суд визнає вчинення злочинів особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння.
Згідно висновку ЛКК ОСОБА_4 на обліках у нарколога та психіатра не перебуває , здоровий, загальну фізичну працю виконувати може , лікування з приводу хронічного алкоголізму та наркоманії не потребує.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд згідно з вимогами ст.65КК України враховує ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, особу винного, ступінь його співучасті участі в злочинних діях щодо потерпілої ОСОБА_6 , обставину справи, що пом`якшує покарання та обставину, що обтяжує покарання. ОСОБА_4 за місцем проживання характеризується позитивно, не працюючий , раніше судимий .
Враховуючи викладене, позицію потерпілої ОСОБА_6 , яка не наполягала на суворому покаранні ОСОБА_4 , суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливо лише в умовах реальної ізоляції від суспільства, а тому призначає покарання в межах санкцій ч.2ст.186, ч.2ст.296 КК України у виді позбавлення волі.
Призначаючи міру покарання ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості вчинених ним злочинів , дані про особу обвинуваченого , який будучи неодноразово судимим за скоєння умисних злочинів проти власності , не працює, в даний час відбуває покарання за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 10.11.2014р. за вчинення злочину, передбаченого ч.3ст.185 КК України , наявність обставини, що пом`якшує його покарання, наявність обставини, що обтяжує його покарання і приходить до переконання про необхідність призначення йому реального покарання в умовах ізоляції його від суспільства у виді позбавлення волі, яке буде необхідним і достатнім для його виправлення і попередження скоєння ним нових злочинів.
Відповідно до вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 10.11.2014р. ОСОБА_4 було призначено покарання за ч.3ст.185 КК України у виді 4 років позбавлення волі , тому остаточне покарання йому необхідно призначити за правилами ч.4 ст.70 КК України, оскільки після постановлення вироку від 10.11.2014р. було встановлено, що обвинувачений винен ще в інших злочинах , вчиненим ним 31.03.2006р. до постановлення попереднього вироку суду.
Питання щодо речових доказів вирішено судом відповідно до вимог ст.100КПК України вироком Комсомольського міського суду від 29.12.2014р., згідно якого ОСОБА_5 визнаний винним за ч.3ст.185, ч.2 ст.186 ,ч.2 ст.296 КК України і речові докази , оскільки потерпіла ОСОБА_6 зазначила , що не бажає отримувати вилучені у неї пошкоджені предмети одягу знищені.
Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 368, 370,371,373,374 КПК України, суд,
у х в а л и в :
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.186 , ч.2ст.296 КК України, і по цім статтям призначити йому покарання:
· за ч.2 ст.186 КК України у виді 4 років 2 місяців позбавлення волі;
· за ч.2 ст.296 КК України у виді 3 років позбавлення волі.
На підставі ч.1ст.70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_4 покарання у виді 4 років 2 місяців позбавлення волі.
На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинення більш суворим покаранням призначеним за даним вироком покарання призначеного за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 10.11.2014р. , остаточно визначити ОСОБА_4 покарання у виді 4 років 2 місяців позбавлення волі.
До вступу вироку в законну силу запобіжний захід забезпечення кримінального провадження ОСОБА_4 залишити попередній у виді тримання під вартою.
Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з 28.04.2015р., у відбуту частину покарання зарахувати ОСОБА_4 час тримання під вартою за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 10.11.2014р. з 10.09.2014р. по 27.04.2015р. включно.
Вирок набирає законної сили через 30 днів з моменту його проголошення, якщо не буде оскаржений.
Вирок суду не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Полтавської області через Комсомольський міський суд Полтавської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити засудженому та прокурору.
Суддя ОСОБА_1