Справа № 461/6687/13-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/315/14 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2014 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши матеріали кримінального провадження №0000609 про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 , не судимої, за ч.1 ст. 185 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченої ОСОБА_6

за апеляційними скаргами прокурора Прокуратури Галицького району м. Львова ОСОБА_9 та захисника обвинуваченої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_10 на вирок Галицького районного суду м. Львова від 15 квітня 2014 року про обвинувачення ОСОБА_6 за ч.1 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и л а :

вироком Галицького районного суду м. Львова від 15 квітня 2014 року ОСОБА_6 засуджена за ч.1 ст. 185 КК України до 200 (двохсот) годин громадських робіт.

Вирішено питання про речові докази.

ОСОБА_6 визнано винною у тому, що 23 лютого 2013 року, близько 21 год., перебуваючи у приміщенні квартири АДРЕСА_2 , діючи з прямим умислом на викрадення чужого майна з корисливих мотивів, за відсутності уваги сторонніх осіб шляхом вільного доступу таємно викрала мобільний телефон марки «SAMSUNG GT-S5610», імеі: НОМЕР_1 , вартістю 1000 грн., в якому знаходилася сім-картка оператора «Лайф», вартістю 25 грн., який належав ОСОБА_11 .

Прокурор прокуратури Галицького району м. Львова ОСОБА_12 , не оспорюючи кваліфікацію дій обвинуваченої, просить вирок Галицького районного суду м. Львова від 15 квітня 2014 року скасувати, у зв`язку з невідповідністю покарання, призначеного судом, ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченої внаслідок м`якості та постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч.1 ст. 185 КК України у виді 240 (двісті сорок) годин громадських робіт. Вказує на те, що при призначенні покарання обвинуваченій судом не у повній мірі враховано характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого нею кримінального правопорушення, який відноситься до категорії тяжких злочинів, а тому призначене ОСОБА_6 покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та її особі через м`якість.

Захисник обвинуваченої ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_10 просить вирок Галицького районного суду м. Львова від 15 квітня 2014 року скасувати та постановити новий вирок, яким виправдати ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України у зв`язку з відсутністю в її діях складу кримінального правопорушення. Вказує на те, що вирок суду є незаконним, оскільки судове рішення не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, а висновки суду містять істотні суперечності внаслідок допущеної неповноти судового розгляду, що зумовило неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність. З обставин справи вбачається, що жодних очевидців вчинення злочину, які могли бути свідками і прямо вказувати на прямі докази про вчинення злочину ОСОБА_6 не встановлено, натомість в ході судового розгляду справи встановлено, що стороною обвинувачення не доведена її винуватість поза розумним сумнівом, однак судом першої інстанції в порушення вимог ч.4 ст. 17 КПК України усі сумніви щодо доведеності вини особи не тлумачаться на користь такої особи. За наявності суперечливих доказів у справі суд безпідставно відкинув покази обвинуваченої та інші докази, які доводили сумніви у її винуватості, натомість приймає до уваги суперечливі докази її винуватості, не надавши їм належної оцінки, неправдиві покази свідка ОСОБА_13 , який об`єктивно причетний до використання викраденого мобільного телефону, проводить без врахування негативної репутації свідка, натомість не враховує позитивну репутацію обвинуваченої. Також зазначає, що на момент судового розгляду справи і необхідності проведення товарознавчої експертизи експертом товарознавцем не проведено відповідне дослідження та не встановлена дійсна вартість викраденого майна. Вважає, що вартість викраденого мобільного телефону є нижчою, а тому у вказаних діях може мати місце адміністративний проступок, що безпідставно не враховано судом першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, виступ прокурора, який підтримав апеляційну скаргу сторони обвинувачення та заперечив проти апеляційної скарги захисника обвинуваченої, пояснення обвинуваченої та її захисника адвоката ОСОБА_8 на підтримку апеляційної скарги сторони захисту та заперечення проти апеляційної скарги прокурора, обговоривши наведені в апеляційних скаргах доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України, за обставин, описаних у вироку, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи.

Такий висновок суду підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, яким суд дав належну оцінку й навів у вироку.

Дії обвинуваченої правильно кваліфіковані за ч.1 ст. 185 КК України.

Твердження обвинуваченої про порушення судом першої інстанції при постановленні вироку норм кримінального та кримінально-процесуального закону, що призвело до незаконного засудження її за ч.1 ст. 185 КК України, то такі є голослівними і необґрунтованими. У справі відсутні дані про порушення вимог кримінально-процесуального закону в ході збирання та закріплення доказів, а відповідно немає підстав для оцінки доказів, які лягли в основу вироку, як недопустимих чи недостовірних.

Висновок суду про винуватість обвинуваченої ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України, підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, яким суд дав належну оцінку й навів у вироку: показаннями потерпілої ОСОБА_11 , даних нею в судовому засіданні в суді першої інстанції, про те, що, перебуваючи на св`яткуванні дня народження своєї подруги за адресою квартира АДРЕСА_2 вона виявила відсутність свого мобільного телефону, після чого на телефон її хлопця ОСОБА_14 надійшло смс-повідомлення із номеру, який належить ОСОБА_6 , що підтвердило використання її телефону обвинуваченою ОСОБА_6 ; показаннями свідка ОСОБА_14 , даних ним в судовому засіданні в суді першої інстанції, про те, що 23.02.2013 року його дівчина ОСОБА_11 повідомила його про втрату телефону, після чого о 23 год. 42 хв. на його мобільний телефон за допомогою функції «маячок» надійшло смс-повідомлення з номеру НОМЕР_2 зі змістом imei: НОМЕР_1 , що стверджувало, що у викрадений телефон вставлялася сім-картка № НОМЕР_2 ; показаннями свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , даних ними в судовому засіданні в суді першої інстанції, про те, що, перебуваючи на св`яткуванні дня народження у квартирі АДРЕСА_2 , коли ОСОБА_11 виявила відсутність свого мобільного телефону, який поклала на підвіконнику, поряд з яким лежала сумка та мобільний телефон ОСОБА_6 ; показами свідка ОСОБА_13 , даних ним в судовому засіданні в суді першої інстанції, про те, що 11.03.2013 року по вул. Рапопорта біля центрального входу в міську клінічну лікарню №3 він побачив мобільний телефон марки «SAMSUNG GT-S5610», яким в подальшому користувався; показаннями спеціаліста ПрАТ «Київстар» ОСОБА_18 , за участю якого в судовому засіданні досліджено роздруківку вхідних та вихідних дзвінків по мобільному терміналу з кодом imei - НОМЕР_1 та роздруківку вхідних та вихідних дзвінків по мобільному номеру: НОМЕР_2 , який повідомив, що інформація у вказаних роздруківках підтверджує те, що сім-карта мобільного оператора зв`язку з номером НОМЕР_2 , що належить обвинуваченій ОСОБА_6 , була встановлена в мобільний термінал з кодом imei НОМЕР_1 , який належить потерпілій ОСОБА_11 ; протоколом огляду предмета від 4.03.2013 року мобільного телефону марки «Самсунг І-9001», який належить ОСОБА_14 , згідно якого у пам`яті телефону знаходиться смс-повідомлення, яке прийшло 23.02.2013 року о 23 год. 42 хв. зі змістом imei НОМЕР_1 та номером сім картки НОМЕР_2 ; протоколом огляду предмета від 26.03.2013 року мобільного телефону марки «Самсунг» imei НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_11 ; роздруківками ПрАТ «Київстар», згідно яких 23.02.2013 року о 23.42.18 та о 23.42.27 год. з номеру абонента ПрАТ «Київстар» НОМЕР_2 , яким користується ОСОБА_6 та який в зазначений час використовувався в мобільному телефоні з imei НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_11 , було направлено два вихідні смс-повідомлення на номер НОМЕР_3 , яким користується ОСОБА_14 .

На виконання вимог закону суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно розглянув усі обставини справи в їх сукупності, поклав в основу вироку об`єктивні докази, досліджені в судовому засіданні, та дійшов правильного висновку про доведеність винності засудженої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України.

З огляду на викладене апеляційні доводи захисника обвинуваченої про невідповідність вироку в частині визнання ОСОБА_6 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України, вимогам закону та висновків суду фактичним обставинам справи, колегія суддів вважає безпідставними й до уваги не бере.

Колегія суддів вважає необґрунтованими покликання обвинуваченої та її захисника на недостатність доказів для постановлення обвинувального вироку в частині визнання її винною за ч.1 ст. 185 КК України.

Відповідно до ст. 94 КПК України суд оцінив зібрані у справі докази і дав у вироку аналіз усіх доказів, які ствердили обвинувачення. При цьому суд на виконання вимог закону мотивував у вироку прийняття одних і відхилення інших доказів та поклав в основу вироку лише достовірні докази, досліджені в судовому засіданні.

З урахуванням зазначених вище обставин колегія суддів визнає правильним висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України, а викладені в апеляційній скарзі захисника обвинуваченої доводи про відсутність в її діях складу кримінального правопорушення не бере до уваги як безпідставні.

Апеляція прокурора подана з дотриманням строків, встановлених ч.2 ст. 395 КПК України.

Доводи апеляції прокурора про неврахування судом вимог ст. 65 КК України та невідповідність призначеного обвинуваченій покарання внаслідок м`якості колегія суддів до уваги не бере як такі, що не відповідають матеріалам справи.

Суд з дотриманням вимог ст. 65 КК України врахував (і зазначив це у вироку) характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини справи; особу обвинуваченої: раніше не судимої, на обліку лікарів психіатра та нарколога не перебуває, є особою молодого віку; відсутність обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання, і призначив обвинуваченій покарання, визначене санкцією ч.1 ст. 185 КК України. Таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та запобігання вчиненню нею нових злочинів.

Покликання прокурора на те, що судом при обранні обвинуваченій покарання не в повній мірі враховано характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, як на підставу скасування вироку й призначення більш суворого покарання, то такі колегія суддів до уваги не бере.

Крім того, при обранні міри покарання суд врахував відсутність обставин, які б пом`якшували чи обтяжували покарання, і вказав це у вироку.

З огляду на викладене колегія суддів апеляційні скарги прокурора та захисника обвинуваченої вважає необґрунтованими. Вирок суду постановлений з дотриманням вимог ст.ст. 370-376 КПК України, є законним, обґрунтованим і вмотивованим, а тому підстав для його зміни немає.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

вирок Галицького районного суду м. Львова від 15 квітня 2014 року відносно обвинуваченої ОСОБА_6 залишити без змін, апеляційні скарги прокурора Прокуратури Галицького району м. Львова ОСОБА_9 та захисника обвинуваченої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_10 - без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий : ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4