Ухвала

іменем україни

09 вересня 2014 року

м. Київ

Колегія суддів судової палати у
кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Міщенка С. М.,

суддів: Сахна Р. І., Шибко
Л. В.,

за участю

прокурорів: Парусова А. М. та
Омельченка О. Г.,

захисника ОСОБА_1,

виправданої ОСОБА_2,

розглянула в судовому засіданні
кримінальну справу за касаційною
скаргою прокурора, який брав участь у
розгляді справи судом першої
інстанції, - Омельченка О. Г., на вирок
Іванівського районного суду Одеської
області від 21 червня 2013 року та ухвалу
Апеляційного суду Одеської області від

29 жовтня 2013 року.

Вироком Іванівського районного суду
Одеської області від 21 червня 2013 року

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянку
України, таку, що не має судимості,

виправдано за відсутності в її діях
складу злочину, передбаченого

ч. 1 ст. 367 КК.

Орган досудового слідства
обвинувачував ОСОБА_2 у тому, що вона,
обіймаючи посаду заступника
начальника ВАТ «Одесаобленерго»
Іванівського району Одеської області
електричних меж, неналежно виконуючи
свої посадові обов'язки, проявила
службову недбалість: підписала і
видала заяву від

08 листопада 2004 року № 551 на відключення
від мережі постачання Іванівським РЕМ
електроенергії до домоволодіння
АДРЕСА_1, де мешкав ОСОБА_4, чим порушила
його конституційні права на право
користуватися електроенергією.

Такі дії ОСОБА_2 орган досудового
слідства кваліфікував за

ч. 1 ст. 367 КК.

Розглянувши справу, місцевий суд з
урахуванням положень ст. 62 Конституції
України та сукупності розглянутих і
досліджених у судовому засіданні
доказів дійшов висновку, що
обвинувачення ОСОБА_2 у вчиненні
злочину, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК, не
ґрунтується на матеріалах справи та
доказах, зібраних під час досудового та
судового слідства, а тому виправдав
ОСОБА_2 за відсутності в діях останньої
складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 367
КК.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської
області від 29 жовтня

2013 року виправдувальний вирок щодо
ОСОБА_2 залишено без зміни.

У касаційній скарзі прокурор,
посилаючись на істотне порушення
кримінально-процесуального закону,
просить постановлені у справі судові
рішення скасувати, а справу направити
на новий судовий розгляд.
Обґрунтовуючи свої вимоги, прокурор
наводить доводи про те, що місцевий суд
поверхово розглянув справу, дав
неправильну оцінку зібраним доказам у
справі. На думку прокурора, ухвала
апеляційного суду не відповідає
вимогам ст. 377 КПК 1960 року.

У запереченні на касаційну скаргу
прокурора захисник виправданої ОСОБА_2
- адвокат ОСОБА_1, посилаючись на
безпідставність викладених у ній
доводів, просить постановлені у справі
судові рішення щодо ОСОБА_2 залишити
без зміни, а касаційну скаргу прокурора
- без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
прокурора Омельченка О. Г., який
підтримав касаційну скаргу, державного
обвинувача Парусова А. М., який вважав,
що постановлені судові рішення є
законними та обґрунтованими,
виправдану ОСОБА_2 та її захисника
ОСОБА_1, які заперечили проти
задоволення касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши наведені у скарзі та
запереченнях на неї доводи, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга прокурора не підлягає
задоволенню на таких підставах.

Відповідно до положень
ч. 3 ст. 62 Основного Закону України
обвинувачення не може ґрунтуватися на
доказах, одержаних незаконним шляхом, а
також на припущеннях. Усі сумніви
стосовно доведеності винуватості
особи тлумачаться на її користь.

За ч. 4 ст. 334 КПК 1960 року мотивувальна
частина виправдувального вироку має
містити підстави для виправдання
підсудного із зазначенням мотивів, з
яких суд відкидає докази
обвинувачення.

На думку колегії суддів, висновок суду
про виправдання ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 367 КК
всупереч твердженням касатора
відповідає фактичним обставинам
справи, підтверджується сукупністю
доказів, зібраних у справі, перевірених
у судовому засіданні в установленому
кримінально-процесуальним закону
порядку.

При цьому колегія суддів вважає
безпідставними посилання прокурора у
касаційній скарзі на те, що суд не
обґрунтував належним чином свого
висновку про відсутність у діях ОСОБА_2
складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 367
КК, оскільки такі твердження
спростовуються доказами та висновками
суду, що містяться у вироку.

Матеріали справи свідчать, що місцевий
суд повно й усебічно розглянув
обставини цієї справи, проаналізував
зібрані органом досудового слідства
докази, які перевірив і належним чином
оцінив з точки зору допустимості,
належності, достовірності та
достатності, та дійшов правильного
висновку, що обвинувачення ОСОБА_2
ґрунтується лише на припущеннях і не
підтверджується об'єктивними,
достовірними доказами, отриманими в
ході досудового та судового слідства.

При цьому суд, дотримуючись вимог ст. 334
КПК 1960 року, вказав у вироку, на яких
саме підставах він дійшов висновку про
необхідність виправдання ОСОБА_2 за ч. 1
ст. 367 КК, з яким погоджується й колегія
суддів.

Суд апеляційної інстанції, перевіряючи
дану кримінальну справу в апеляційному
порядку, належним чином проаналізував
доводи поданої на вирок суду першої
інстанції апеляції прокурора, яка
аналогічна касаційній скарзі, та
прийняв відповідне рішення про
залишення апеляції без задоволення.
Свої висновки, з якими погоджується
колегія суддів із цього питання, суд
належним чином умотивував.

Ухвала апеляційної інстанції
відповідає вимогам ст. 377 КПК 1960 року.

Істотних порушень вимог
кримінально-процесуального закону, які
би були безумовною підставою для зміни
чи скасування судових рішень у справі,
не встановлено.

Враховуючи наведене і керуючись
статтями 394-396 КПК 1960 року, пунктами 11, 15
розділу XI Перехідних положень КПК 2012
року, колегія суддів

у х в а л и л а:

Вирок Іванівського районного суду
Одеської області від 21 червня

2013 року та ухвалу Апеляційного суду
Одеської області від 29 жовтня

2013 року щодо ОСОБА_2 залишити без зміни,
а касаційну скаргу прокурора - без
задоволення.

Судді:

С. М. Міщенко Р. І. Сахно Л. В. Шибко