печерський районний суд міста києва
Справа № 757/3252/15-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23.02.2015 року

Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Мала Березанка, Згурівського району, Київської області, українця, громадянина України, не одружений, з середньою освітою, призваного на військову службу за мобілізацією ІНФОРМАЦІЯ_2 4 квітня 2014 року, раніше не судимого, водій колісних БТР 1 відділення 4 стрілецького взводу 2 окремої роти 1 окремого стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , солдат, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 407 КК України,-

В С Т А Н О В И В:
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №65 від 7 квітня 2014 року зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення солдата ОСОБА_4 , який призваний ІНФОРМАЦІЯ_3 5 квітня 2014 року для комплектування військової частини під час проведення заходів відмобілізування згідно Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», та призначити на посаду водія колісних БТР 1 відділення 4 взводу 2 окремої стрілецької роти окремого стрілецького батальйону.

Під час проходження військової служби солдат ОСОБА_4 повинен керуватися вимогами ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 11, 12, 16, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, відповідно до яких кожен військовослужбовець зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути зразком витримки, берегти військову честь, показувати приклад дисциплінованості, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків доповідати своєму безпосередньому начальникові, за дозволом на звільнення з розташування військової частини звертатися до свого безпосереднього начальника, а виїзд військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, за межі гарнізону здійснюється лише з дозволу командира військової частини.

Усупереч вищевказаних вимог, солдат ОСОБА_4 порушив встановлений порядок проходження військової служби та не з`явився до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України вчасно без поважних причин за наступних обставин.

Так, 15 грудня 2014 року о 8 годині 45 хвилин, під час перевірки наявності особового складу, командиром НОМЕР_2 окремої роти старшим лейтенантом ОСОБА_5 було виявлено відсутність солдата ОСОБА_4 , про що командир 2 окремої роти старший лейтенант ОСОБА_5 доповів рапортом по команді.

Телефонні дзвінки на номер солдата ОСОБА_4 ( НОМЕР_3 ) не дали результатів, оскільки телефон знаходився поза зоною досяжності.

У подальшому, призваний за мобілізацією солдат ОСОБА_6 за наказом командира 2 роти окремого батальйону виїхав за адресою місця проживання солдата ОСОБА_4 : АДРЕСА_1 . За вказаною адресою останній стукав у двері воріт, але йому ніхто не відчиняв. Після чого солдат ОСОБА_6 зателефонував до голови селищної ради та повідомив про ситуацію. Під час телефонної розмови солдат ОСОБА_6 запитав у голови, чи бачив він ОСОБА_4 , на що отримав відповідь, що не бачив. Також, військовослужбовець його попросив, щоб він посприяв встановленню місцезнаходження солдата ОСОБА_4 , на що голова селищної ради погодився.

13 січня 2015 року солдат ОСОБА_4 прибув до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України. Свою відсутність на службі пояснив, що перебував дома, допомагав батьку по домогосподарству. Документів, що підтверджують поважні причини не з`явлення не надав.

Враховуючи вищевикладене, солдат ОСОБА_4 не виходив на службу вчасно без поважних причин з 15 грудня 2014 року по 13 січня 2015 року, тобто тривалістю 28 діб.

Такі умисні дії ОСОБА_4 необхідно кваліфікувати за ч. 2 ст. 407 КК України, як не з`явлення вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад десять діб.

29.01.2015 між старшим прокурором військової прокуратури Київського гарнізону ОСОБА_3 , якому на підставі ст.37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні №0000002 від 05.01.2015 та підозрюваним ОСОБА_4 укладена угода про визнання винуватості.

Згідно вказаної угоди ОСОБА_4 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 407 КК України, в обсязі підозри. Також, вказаною угодою сторони погодили покарання за ч. 2 ст. 407 КК України у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 гривень.
Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості суд виходив з наступного.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Так, злочин, у вчиненні якого підозрюваний ОСОБА_7 визнав себе винуватим, відповідно до ст.12 КК України є злочином середньої тяжкості.

При цьому судом з`ясовано, що підозрюваний цілком розуміє права, визначені п.1 ч.4 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок, чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам КПК України та КК України.

З огляду на викладене, суд дійшов до висновку про можливість затвердження угоди від 29.01.2015 року про визнання винуватості між прокурором і підозрюваним та призначення останньому узгодженої сторонами міри покарання.

Цивільний позов не заявлений.

Процесуальні витрати відсутні.

Керуючись ст.ст. 314, 373, 374, 475 КПК України, суд

З А С У Д И В :
Затвердити угоду від 29.01.2015 року між старшим прокурором військової прокуратури Київського гарнізону ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання винуватості.

ОСОБА_4 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 407 КК України та призначити узгоджене сторонами покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 гривень.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до Апеляційного суду м. Києва через Печерський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1