У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах
Верховного Суду України у складі:

головуючого

Федченка О.С.,

суддів

Таран Т.С., Гриціва М.І.

розглянула
в судовому засіданні в м. Києві 21 серпня 2007 року кримінальну справу
за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1 на вирок Полтавського районного суду
Полтавської області від 27 вересня 2006 року та ухвалу Апеляційного суду
Полтавської області від 06 грудня 2006 року.

Цим вироком

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, останній раз судимий 21.04.2006 року за ч.3
ст.185,70 КК України на 6 років 6 місяців позбавлення волі,

засуджений за ст.185 ч.3 КК України на 4
роки позбавлення волі.

На підставі ст. 70 ч.4 КК України за
сукупністю злочинів частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком
Апеляційного суду Полтавської області від 21 квітня 2006 року і визначено
остаточне покарання у виді позбавлення волі
на 7 років 6 місяців.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської
області від 06 грудня 2006 року вирок щодо ОСОБА_1 залишений без зміни.

За вироком суду ОСОБА_1 визнаний винним
у вчиненні таких злочинів:

в ніч на 29 березня 2001 року, з метою викрадення чужого майна, проник до
приміщення кафе-бару в с.Тахтаулово Полтавського району Полтавської області,
звідки таємно викрав майно потерпілої ОСОБА_2 на загальну суму 3831 гривень 49
копійок;

в ніч на 16 листопада 2001 року ОСОБА_1
повторно, з метою крадіжки чужого майна, проник до приміщення магазину
ІНФОРМАЦІЯ_2, звідки таємно викрав майно потерпілого ОСОБА_3 на загальну суму
2609 гривень 53 копійки;

в ніч з 24 на 25 серпня 2002 року
ОСОБА_1 повторно, з метою викрадення чужого майна, проник до приміщення
магазину, розташованого АДРЕСА_1, звідки таємно викрав майно ГРТ “Кіровський”
на загальну суму 442 гривні 20 копійок;

в ніч на 5 грудня 2002 року ОСОБА_1, з
метою викрадення чужого майна, проник до приміщення магазину в с.Циганське
Полтавського району Полтавської області, звідки таємно викрав майно ГРТ
“Кіровський” на загальну суму 398 гривень 46 копійок;

в ніч на 18 лютого 2003 року ОСОБА_1, з
метою викрадення чужого майна, проник до приміщення магазину в с.Андріївка
Полтавського району Полтавської області, звідки таємно викрав майно СП “Гожули”
на загальну суму 413 гривень 21 копійка.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_1
вказує, що злочинів 29 березня та 16 листопада 2001 року він не вчиняв,
перебував у той час під адміністративним наглядом і не міг знаходитись в
Полтавському районі Полтавської області. Посилається на те, що його під
фізичним і психічним тиском змусили обмовити себе у вчиненні цих злочинів, тому просить постановлені щодо нього судові
рішення скасувати.

Заслухавши доповідача, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів
вважає, що підстав для її задоволення немає.

Висновок суду про доведеність винності ОСОБА_1 у вчиненні злочинів, за які
його засуджено, підтверджується сукупністю доказів, які у встановленому законом
порядку дослідженні у судовому засіданні.

Сам ОСОБА_1 під час допитів на досудовому слідстві і в
судовому засіданні повністю визнав свою вину, в тому числі і у вчиненні
злочинів 29 березня 2001 року та 16 листопада 2001 року. Він не оспорював
встановленні досудовим слідством обставини вчинення злочинів та розмір
цивільного позову. За згодою всіх учасників судового розгляду, у тому числі
засудженого, в порядку ст.299 КПК України, суд постановив не досліджувати
докази стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються. Про згоду
засудженого на такий порядок дослідження доказів і те, що він правильно розумів
зміст цих обставин та добровільно зайняв таку
позицію, свідчить власноручно написана ним заява до суду та записи в
протоколі судового засідання, з яким засуджений також був ознайомлений і
будь-яких зауважень не подавав.

Відповідно до ч.1 ст.398 КПК України касаційний суд не перевіряє вироки
місцевих судів щодо неповноти та однобічності судового слідства,
невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, тому колегія суддів
виходить з обставин, установлених судом.

Необґрунтованими є також доводи ОСОБА_1 в касаційній скарзі про те, що показання він дав під фізичним та
моральним тиском. Засуджений не вказує, хто на нього чинив такий тиск, у чому
він виражався, крім того, в ході досудового слідства та судового розгляду
справи заяв про це від засудженого не надходило.

Процесуальних порушень при збиранні,
дослідженні й оцінці доказів, які б ставили під сумнів правильність висновків
суду щодо доведеності винності ОСОБА_1 та кваліфікації його дій органами
досудового слідства та судом не допущено. Висновки суду грунтуються на
допустимих та достатніх доказах.

Покарання ОСОБА_1 призначено відповідно
до вимог ст.65 КК України з врахуванням ступеню тяжкості вчинених ним злочинів,
даних про його особу, а також обставин,
що обтяжують та пом'якшують покарання. Воно є необхідним та достатнім для його
виправлення та попередження нових злочинів.

Підстав для пом'якшення покарання ОСОБА_1 колегія суддів не знаходить.

З урахуванням наведеного, керуючись ст. 394 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

у задоволенні касаційної скарги засудженому ОСОБА_1 відмовити.

Судді:

Федченко О.С. Таран Т.С. Гриців М.І.