Справа №471/1688/14-к 24.02.2015 09.02.2015 24.02.2015
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 лютого 2015 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Зелений Яр Братського району Миколаївської області, громадянина України, обвинуваченого за ст. 121 ч.2 КК України.
розпорядника ОСОБА_6
прокурора ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_4
В С Т А Н О В И В:
1.Короткий зміст вимог апеляційної скарги і судового рішення суду першої інстанції.
В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок суду та ухвалити новий, яким вважати ОСОБА_4 засудженим за ст. 121 ч.2 КК України до 7 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Братського районного суду Миколаївської області від 07.05.2014 року, яким його
Провадження № 11-кп/784/152/15 Головуючий суду 1 інстанції: ОСОБА_8
Категорія: ст.121 ч.2 КК України Доповідач: ОСОБА_1
засуджено за ст. 263 ч.1 КК України до 3 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням на 2 роки, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді 8 років позбавлення волі.
Вироком суду ОСОБА_4 визнаний винуватим у скоєні злочину, передбаченого ст. 121 ч.2 КК України з призначенням покарання у виді 7 років позбавлення волі. На підставі ст. 70 ч.1 КК України призначено ОСОБА_4 до відбування 7 років позбавлення волі.

2. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор, не оскаржуючи доведеність винуватості та кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_4 , вважає, що суд при призначенні йому покарання за ст. 121 ч.2 КК України помилково не застосував положення ст. 71 КК України та не призначив остаточне покарання за сукупністю вироків.
3. Встановлені судом першої інстанції обставини.
Судом першої інстанції встановлено, що 31.10.2014 року, приблизно о 19 год., в смт.Братське Миколаївської області в приміщенні житлового будинку ОСОБА_9 , розташованого по АДРЕСА_1 , в ході розпиття спиртних напоїв, між ОСОБА_4 та ОСОБА_10 на ґрунті неприязних відносин виникла сварка. В ході сварки ОСОБА_4 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, реалізуючи умисел на спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , завдав йому не менше трьох ударів кулаком правої руки в обличчя, в область носа. Падаючи на підлогу, ОСОБА_10 вдарився потилицею голови об металеву ручку міжкімнатних дверей. Після цього ОСОБА_4 завдав ОСОБА_10 , який лежав на підлозі, не менше одного удару лівою ногою в обличчя та двох ударів по тулубу в область живота, спричинивши тяжку субдуральну гематому зліва, тупу закриту черепно-мозкову травму з крововиливом під тверду мозкову оболонку зліва зі зміщенням лівої півкулі головного мозку вправо. Від отриманих травм ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

4. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали та положення закону, яким він керувався.

Заслухавши доповідь судді; думку прокурора про необхідність скасування вироку суду та призначення ОСОБА_4 остаточного покарання за сукупністю вироків; пояснення обвинуваченого, який просив залишити вирок суду без зміни; вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні злочину, у якому він обвинувачується, за обставин встановлених судом, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються доказами, дослідженими в судовому засіданні та викладеними у вироку.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ст. 121 ч.2 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Фактичні обставини справи, доведеність винуватості та кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_4 не оскаржується. Справа розглянута в порядку ст. 349 КПК України.

Покарання ОСОБА_4 за ст. 121 ч.2 КК України призначено судом у відповідності з вимогами ст. 65 КК України з урахуванням тяжкості злочину, віднесеного до категорії тяжких, даних про особу обвинуваченого, який характеризується негативно та наслідків, що настали.

В цій частині вирок суду апелянтом також не оспорюється.

Між тим, призначаючи ОСОБА_4 остаточне покарання суд першої інстанції невірно застосував положення ст. 70 ч.1 КК України та помилково не застосував положення ст.71 КК України.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_4 засуджений 07.05.2014 року Братським районним судом Миколаївської області за ст. 263 ч.1 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки.

Згідно положень ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Кримінальне правопорушення, за яке ОСОБА_4 засуджений оскаржуваним вироком суду, він вчинив 31.10.2014 року, тобто після постановлення попереднього вироку суду від 07.05.2014 року.

Таким чином, доводи прокурора про те, що остаточне покарання має бути призначено обвинуваченому ОСОБА_4 за правилами ст. 71 КК України, є слушними.

Апеляційний суд вважає, що покарання за сукупністю вироків необхідно призначити шляхом часткового приєднання до призначеного покарання за ст. 121 ч.2 КК України невідбутої частини покарання призначеного за попереднім вироком суду, з урахуванням обставин справи та даних про особу обвинуваченого.

Відповідно до положень ст. 409 КПК України, однією з підстав для скасування або зміни вироку, є неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність.

Згідно ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок і ухвалює свій у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Таким чином, вирок суду підлягає скасуванню в частині призначеного покарання з ухваленням в цій частині нового вироку.

Керуючись ст.ст. 405,407,409,420 КПК України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу заступника прокурора прокуратури Миколаївської області задовольнити.

Вирок Братського районного суду Миколаївської області від 26 грудня 2014 року в частині призначення покарання ОСОБА_4 на підставі ст.70 ч.1 КК України скасувати.

Ухвалити в цій частині свій вирок, яким вважати ОСОБА_4 засудженим за ст. 121 ч.2 КК України до 7 років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбутої частини покарання, призначеного вироком Братського районного суду Миколаївської області від 07.05.2014 року за ст. 263 ч.1 КК України, остаточно призначити ОСОБА_4 до відбування 8 років позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_4 залишити у виді тримання під вартою.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той же строк з моменту вручення його копії.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3