УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №278/5680/13-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч. 2 ст. 186 КК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 січня 2015 року м. Житомир.
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5 , ОСОБА_6
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Катеринівка Житомирського району Житомирської області, проживаючого в АДРЕСА_1 , одруженого, на утриманні має троє малолітніх дітей, раніше не судимого;
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця і мешканця АДРЕСА_2 , не одруженого, на утриманні має двоє неповнолітніх дітей, раніше не судимого,
обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та виправданих за відсутністю складу злочину.
Апеляційний розгляд відбувся з участю прокурора ОСОБА_10 , представника потерпілого ОСОБА_11 , адвокатів ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , обвинувачених ОСОБА_8 і ОСОБА_9 ..
За версією слідства, відповідно до обвинувального акту мешканець міста Житомира ОСОБА_8 , з метою відкритого заволодіння чужим майном, яке належить ОСОБА_14 вступив в злочинну змову з ОСОБА_9 ..
Реалізуючи злочинні дії ОСОБА_8 20 вересня 2013 року, за попередньою змовою з ОСОБА_15 , о 23 годині 30 хвилин, перебуваючи в будинку АДРЕСА_3 , власником якого є ОСОБА_14 , застосували насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого.
ОСОБА_8 наніс удар рукою в область обличчя ОСОБА_14 завдавши йому фізичного болю, внаслідок чого останній впав на ліжко. Подолавши таким чином волю потерпілого до опору, ОСОБА_8 за попередньою змовою з ОСОБА_9 відкрито, з кишені сорочки ОСОБА_14 викрали мобільний телефон марки «Нокія-205», вартістю 600 гривень та грошові кошти в сумі 400 гривень, всього на загальну суму 1000 гривень.
За результатами розгляду кримінального провадження суд виправдав ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 186 КК України. Своє рішення мотивував тим, що у діях обвинувачених відсутня попередня змова на пограбування ОСОБА_14 і вина їх не доведена. Мобільний телефон ОСОБА_16 забрав зі столу на прохання своєї співмешканки ОСОБА_17 і ОСОБА_8 при цьому присутнім не був. ОСОБА_17 раніше співмешкала з ОСОБА_14 і за його згодою приїхала до будинку забрати свої речі, а гроші в сумі 400 гривень взагалі не викрадалися, факт їх викрадення не встановлений.
В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_7 просить скасувати вирок суду, та постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 і ОСОБА_16 винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та засудити кожного до покарання у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнити від відбування покарання, встановивши іспитовий термін строком на 3 роки, зобов`язавши періодично реєструватись в органах кримінально-виконавчої інспекції;
Мотивує тим, що суд порушив вимоги ст. 370 КПК України, постановив незаконний, не обґрунтований та не мотивований вирок.
На думку прокурора суд не надав належної оцінки поясненням потерпілого ОСОБА_14 про те, що 20.09.2013 року близько 24 години до нього, в стані алкогольного сп`яніння прийшли ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 .. ОСОБА_9 та ОСОБА_8 нанесли йому тілесні ушкодження і вийшли з помешкання. Тоді він на каміні взяв гроші в сумі 400 грн. та мобільний телефон і поклав до кишені сорочки. Повернувшись через декілька хвилин, обвинувачені забрали з нагрудної кишені сорочки мобільний телефон та 400 грн.. Це свідчить про наявність попередньої змови в діях обвинувачених. Коли зазначені особи заходили перший раз, мобільний телефон лежав на столику. Раніше дозволяв користуватись телефоном ОСОБА_17 ..
Прокурор вважає, що свідки ОСОБА_17 і ОСОБА_18 в судовому засіданні підтвердили вчинення злочину і вказали, що ОСОБА_17 попросила ОСОБА_9 і ОСОБА_8 повернутися до потерпілого та забрати у нього мобільний телефон, оскільки останній розбив її телефон, що ті й зробили. А обвинувачений ОСОБА_9 показав, що дійсно забрав мобільний телефон у ОСОБА_19 знаючи, що телефон не належить ОСОБА_17 , а належить потерпілому. При цьому повідомив ОСОБА_14 , що забирає телефон у зв`язку з тим, що останній розбив телефон ОСОБА_17 і поверне тільки тоді коли потерпілий відкупить їй новий мобільний телефон.
Прокурор також вважає доведеною вину ОСОБА_8 і ОСОБА_9 у відкритому викраденні грошей в сумі 400 грн., а показання ОСОБА_18 про відсутність коштів у ОСОБА_14 такими, що не відповідають дійсності. Вказує, що в ОСОБА_14 на картковому рахунку були кошти, які він знімав з свого рахунку і це стверджується випискою з банку залишеною судом без належної правової оцінки. Крім того ОСОБА_14 працював таксистом, мав заробіток та відповідні кошти.
Вказує, що суд допустився помилки, оскільки аналізуючи показання допитаних осіб вказав дату події «29» вересня, а фактично це відбулася «20» вересня 2013 року.
На думку прокурора суд безпідставно, з порушенням вимог параграфа 1 глави 4 КПК України виключив із доказування речові докази, а саме: мобільний телефон та сорочку потерпілого, які належним чином вилучались під час досудового розслідування та оглядались, про що відповідно до вимог КПК України складені протоколи слідчих дій та прийнятті відповідні процесуальні рішення і вказані документи були досліджені в суді.
В запереченні на апеляційну скаргу прокурора захисник ОСОБА_12 просить залишити апеляцію без розгляду, оскільки вона подана на 31 день, поза строком на апеляційне оскарження. Сторона обвинувачення належним чином не виконувала покладені на неї обов`язки під час підтримання обвинувачення в суді. Не вживала заходів та не сприяла суду в межах розумних строків розгляду даного кримінального провадження. Потерпілий ОСОБА_14 ігнорував судові повістки, не надав жодного підтвердження поважності причин неявки. Обвинувачення також не забезпечило вчасну явку свідків обвинувачення до суду. Сторона обвинувачення втратила речові докази. Мобільний телефон, як речовий доказ було передано на зберігання ОСОБА_14 , останній розпорядився телефоном на власний розсуд, однак кримінального провадження щодо ОСОБА_14 в частині втрати речового доказу, не порушено. Речовий доказ - чоловічу сорочку, що налажала ОСОБА_14 , втрачено правохоронними органами. Вказує, що питання дослідження речових доказів було вирішене за ініціативою представника потерпілого та підтримано прокурором. Суд тричі відкладав розгляд провадження з метою дослідження речових доказів сторони обвинувачення, однак їх не було надано суду за вищевказаних причин та в зв`язку з неодноразовою неявкою потерпілого і бездіяльністю прокурора.
Адвокат стверджує, що судом дотримано вимог ст. 22 КПК України, в частині забезпечення змагальності. Враховані показання потерпілого ОСОБА_14 , який не з міг протягом 5 хвилин пояснити про наявність грошей. Вказував різні місця, де могли бути гроші і не міг пояснити, як вони опинилися в кармані сорочки та як їх в нього забрали. В судових дебатах представник потерпілого ОСОБА_11 вказала, що в ОСОБА_14 не стало 300 грн., а він заявляв про 400 гривень і так вказано в обвинувальному акті. Вище наведене вказує, про безпідставне і надумане обвинувачення.
В судових дебатах прокурор висловив прохання про притягнення до кримінальної відповідальності обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 і про застосування до них покарання передбаченого кримінальним кодексом і не сказав жодного слово про те, яким чином підтверджується обвинувачення в суді і якими доказами. А в апеляційній скарзі прокурора не вказано номеру кримінального провадження, а ні судового провадження.
Заслухавши доповідача, міркування прокурора ОСОБА_10 і представника потерпілого ОСОБА_11 про необхідність скасування вироку суду першої інстанції з підстав вказаних в апеляційній скарзі та задоволення апеляції, заперечення виправданих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та адвокатів ОСОБА_12 і ОСОБА_13 проти доводів апеляції, перевіривши матеріали кримінального провадження з технічним записом судового засідання в межах визначених ст. 404 КПК України, обговоривши доводи учасників судового провадження, колегія суддів апеляційну скаргу залишає без задоволення з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, вирок суду повинен бути законним, обгрунтованим і вмотивованим. Суд обґрунтовує рішення на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.
Згідно ч. 3 ст. 374 КПК України, мотивувальна частина виправдувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом не доведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.
Розглядаючи обвинувачення пред`явлене ОСОБА_8 і ОСОБА_9 суд дотримався зазначених вимог, прийняте рішення мотивував на обставинах з`ясованих в судовому засіданні.
Колегія суддів перевіряючи доводи апеляційної скарги державного обвинувача та заперечення адвоката, з матеріалів кримінального провадження встановила.
ОСОБА_8 і ОСОБА_9 під час судового розгляду у кримінальному провадженні в суді першої інстанції винними себе у вчиненні кримінального правопорушення не визнали. Дали покази, які спростовують обвинувачення. ОСОБА_9 пояснив суду, що дійсно виконуючи прохання ОСОБА_20 , яка є його співмешканкою, приїхали на автомобілі ОСОБА_8 до будинку ОСОБА_14 , з яким раніше співмешкала ОСОБА_17 , за її особистими речами. В будинку ОСОБА_14 , що перебував в стані алкогольного сп`яніння, розпочав бійку з ОСОБА_9 .. Бійка була припинена ОСОБА_8 , що прийшов з вулиці на крики і розвів конфліктуючих. Як вийшли до автомобіля, ОСОБА_17 виявила відсутність телефону і попросила ОСОБА_9 повернутись в будинок і забрати її телефон. ОСОБА_9 повернувся в будинок і забрав з столу мобільний телефон. У той час як ОСОБА_9 зайшов у будинок за телефоном, ОСОБА_8 , який поспішав, підходив до дверей будинку і закликав ОСОБА_9 скоріше їхати, однак в будинок не заходив. Грошей у ОСОБА_14 вони не бачили і не забирали.
Суд допитав потерпілого ОСОБА_14 і дав оцінку його показам. ОСОБА_14 пояснив суду, що він раніш співмешкав з ОСОБА_20 , утримував її, купував мобільні телефони та дозволяв користуватися своїм. Однак ОСОБА_17 в черговий раз пішла від нього і стала проживати з ОСОБА_9 ..
20 вересня 2013 року ОСОБА_17 зателефонувала і повідомила, що приїде за своїми речами. Отримавши згоду ОСОБА_17 цього ж дня після 23 години прийшла до нього в будинок за речами разом з ОСОБА_18 , стали збирати речі. Він почав сваритись з ОСОБА_17 , захищати яку став ОСОБА_9 .. Виникла бійка, так як ОСОБА_9 ударив його рукою. У відповідь вдарив ОСОБА_9 .. З`явився ОСОБА_8 і разом з ОСОБА_17 стали всі разом бити його одного. Далі залишили в будинку і вийшли на вулицю. Однак через короткий проміжок часу повернувся ОСОБА_8 з ОСОБА_9 , сказали віддати телефон і самі відкрито забрали телефон з кишені сорочки марки «Нокія-205», вартістю 600 гривень і гроші в сумі 400 гривень, які були біля телефону.
Суд також допитав свідка ОСОБА_17 , яка підтвердила факт сумісного проживання з ОСОБА_9 і пояснила, що раніше співмешкала з ОСОБА_14 .. Після того як вона покинула ОСОБА_14 він вивіз її речі до матері, забираючи які виявила відсутність деяких. Тому, зателефонувала до ОСОБА_14 і сказала, що бажає забрати все своє майно. Він не заперечував. Тому, отримавши згоду попросила ОСОБА_9 поїхати з нею до ОСОБА_14 на автомобілі ОСОБА_8 20 вересня 2013 року у вечірній час вона разом із ОСОБА_18 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , автомобілем останнього, приїхали до ОСОБА_14 .. ОСОБА_8 залишився в автомобілі, а всі інші зайшли в будинок ОСОБА_14 , де вона почала збирати свої речі. ОСОБА_14 знаходився в стані алкогольного сп`яніння і почав її ображати. ОСОБА_9 став за неї заступатись. У відповідь ОСОБА_14 вдарив ОСОБА_9 і вони обоє впали на підлогу, виникла бійка. ОСОБА_14 більш великої статури, фізично сильніший ОСОБА_9 став його душити. Намагалася самостійно розборонити бійку, однак не змогла. Тоді, стала щосили кричати і звати на допомогу. На її крик в будинок забіг ОСОБА_8 , який припинив бійку і вони всі вийшли на вулицю, сіли в автомобіль. Виявила відсутність телефону і попросила ОСОБА_9 повернутися до будинку та забрати її мобільний телефон, який залишився у будинку на столику, що той і зробив. Повернувся ОСОБА_9 з телефоном з будинку ОСОБА_14 десь за 1- 2 хвилини.
Свідок ОСОБА_18 повністю підтвердила показання ОСОБА_17 і пояснила суду, що 20.09.2013 року остання подзвонила до неї і попросила поїхати до ОСОБА_14 , бувшого співмешканця ОСОБА_17 , допомогти забрати особисті речі. В цей же день разом з ОСОБА_9 автомобілем ОСОБА_8 приїхали до ОСОБА_14 .. Вона разом з ОСОБА_20 та ОСОБА_9 зайшли в будинок. ОСОБА_14 був п`яним, почав кричати, штовхнув ОСОБА_17 .. ОСОБА_9 намагався заступитися за ОСОБА_17 , однак ОСОБА_14 рукою вдарив того в обличчя і виникла бійка. На крики до будинку зайшов ОСОБА_8 і розборонив їх. Допомогла ОСОБА_17 зібрати речі і віднести до автомобіля. Коли сіли в автомобіль ОСОБА_17 згадала, що вона в будинку забула свій телефон і попросила ОСОБА_9 забрати його. ОСОБА_9 пішов до будинку і повернувшись віддав ОСОБА_17 телефон. Цієї ж ночі ОСОБА_14 , який проживає з нею по сусідству прибігав до неї і погрожував всіх посадити та повбивати. Свідок ОСОБА_18 заявила, що в ОСОБА_14 в той день грошей не могло бути, оскільки напередодні у нього якась дівчина вкрала 600 грн., а ОСОБА_14 продавав свої речі, щоб купити горілку. ОСОБА_18 охарактеризувала ОСОБА_14 , як дебошира.
З матеріалів справи суд першої інстанції встановив, що в ході огляду місця події 24.09.2013 року будинку АДРЕСА_3 , вилучено сорочку з плямами бурого кольору, в якій був вдягнений ОСОБА_14 (а.с. 5,6).
При огляді місця події 24.09.2013 року будинку АДРЕСА_4 вилучено мобільний телефон «Нокіа» (а.с.11-13).
Відповідно до вимог ст. 357 КПК України, суд першої інстанції намагався дослідити речові докази, однак не зміг виконати зазначені вимоги, оскільки з повідомлення прокурора речовий доказ - сорочка з плямами бурого кольору втрачена і районним відділом МВС з цього приводу проводиться службова перевірка, а інший речовий доказ - мобільний телефон, потерпілий ОСОБА_14 суду також не надав.
З висновку судово-медичного експерта № 2722 від 26.09.2013 року встановлено, що у ОСОБА_14 виявлено тілесні ушкодження, які відносяться до легких тілесних ушкоджень без короткочасного розладу здоров`я (т. 1 а.с. 19, 133-134). За висновком експерта № 2770 від 01.10.2013 року в ОСОБА_8 виявлене легке тілесне ушкодження без короткочасного розладу здоров`я, а у ОСОБА_9 за висновком № 2767 від 02.10.2013 року, тілесне ушкодження середнього ступеню тяжкості (т. 1 а.с. 96,100).
Таким чином показаннями допитаних судом осіб спростовані твердження ОСОБА_14 , про умисне вчинення за попередньою змовою кримінального правопорушення ОСОБА_9 та ОСОБА_8 ..
В судовому засіданні незаперечно встановлений факт, який не спростовується будь ким з учасників кримінального провадження, що ОСОБА_17 в черговий раз залишила ОСОБА_14 і стала співмешкати з ОСОБА_9 .. З дозволу ОСОБА_14 приїхала до його будинку забрати особисті речі. Однак, внаслідок бійки ОСОБА_14 з ОСОБА_9 . ОСОБА_17 забула на столі в будинку свій телефон, за яким на її прохання через декілька хвилин повернувся ОСОБА_9 .. Доказів повторної бійки чи вчинення ОСОБА_9 разом з ОСОБА_8 насильницьких дій щодо ОСОБА_14 , під час вилучення телефону ОСОБА_17 , як і відкритого викрадення грошей в сумі 400 грн., судом не встановлено.
З показань допитаних осіб та матеріалів кримінального провадження суд правильно встановив обставини справи, бійку між ОСОБА_9 та ОСОБА_14 із заподіянням тілесного ушкодження, що кваліфікується за ст. 125 КК України.
У той же час не встановлено будь яких доказів причетності ОСОБА_8 до подій та винності як ОСОБА_9 так і ОСОБА_8 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України. Твердження ОСОБА_14 про вчинення злочину спростовані під час судового розгляду кримінального провадження.
За обвинуваченням ОСОБА_8 перший наніс удар ОСОБА_14 .. Однак це не відповідає дійсності і фактично встановленому, оскільки в судовому засіданні ОСОБА_14 заявив, що його першим вдарив ОСОБА_9 , а обвинувачені і свідки заявили, що ОСОБА_9 першим вдарив ОСОБА_14 , повалив на підлогу, виникла бійка. Далі в будинок забіг ОСОБА_8 і розборонив їх.
Суб`єктивна сторона грабежу передбачає тільки прямий умисел.
По даному кримінальному провадженню суд не встановив того, що хтось з обвинувачених, ОСОБА_8 чи ОСОБА_9 вчиняв певні противоправні дії і усвідомлював, що посягає на чужу власність та відкрито чи насильно вилучає чуже майно, спричиняє матеріальну шкоду і бажає спричинити таку шкоду. Заява ОСОБА_14 про вчинення щодо нього противоправних дій, не знайшла свого підтвердження.
Тому, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції постановлене після повного, всебічного і об`єктивного розгляду пред`явленого обвинувачення, яке правильно визнане не доведеним. У вироку вказані підстави для виправдання підсудних із зазначенням мотивів, з яких відкинув докази обвинувачення.
За таких обставин, зважаючи на те, що стороною обвинувачення незаперечно не доведено, що відносно ОСОБА_14 обвинуваченими ОСОБА_9 та ОСОБА_8 вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 186 КК України, рішення суду першої інстанції, є правильним.
Наведеними обставинами спростовані доводи прокурора.
Перевіркою кримінального провадження, колегія суддів не встановила суттєвих порушень, які можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -
Касаційна скарга на ухвалу апеляційного суду може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Судді апеляційного суду
Житомирської області: