солом`янський районний суд міста києва
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2013 року м. Київ

Слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва Кицюк В.С., при секретарі Закутнєві А.В., за участю слідчого Скиби М.А., розглянувши клопотання слідчого СВ Солом`янського РУ ГУМВС України в м. Києві Скиби М.А., погодженого старшим прокурором прокуратури Солом`янського району м. Києва Рибалко І.А., про накладення арешту на майно, внесене ним в рамках кримінального провадження №0010647 від 06.09.2013р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшло зазначене клопотання, з якого вбачається, що в провадженні СВ Солом`янського РУ ГУМВС України в м. Києві перебуває кримінальне провадження №0010647 від 06.09.2013р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України за фактом неправомірних дій ОСОБА_4, яка шахрайським шляхом отримала право на майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1, після чого 19.08.2013 реалізувала вказану квартиру, чим КП «Дирекції з управління та обслуговування житлового фонду» було завдано матеріальної шкоди на суму 529750 грн.

Як зазначає слідчий, в ході досудового розслідування було встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом приватизації державного житла Залізничного району м. Києва від 03.11.2000 №25218 квартира АДРЕСА_1 на праві власності в рівних долях належала ОСОБА_5 та ОСОБА_6

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 (свідоцтво про смерть від 10.04.2001 НОМЕР_1).

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_6 (свідоцтво про смерть від 17.04.2008 НОМЕР_2).

Натомість, 08.08.2008 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харченко Л.В. посвідчено договір купівлі-продажу вищезазначеної квартири між ОСОБА_6 та ОСОБА_8, що дає органу досудового розслідування підстави стверджувати, що невстановлена особа шляхом обману заволоділа спірною квартирою, яка належала ОСОБА_6

Так, як вбачається з висновку судово-почеркознавчої експертизи №9750/9751 від 04.11.2009 підпис у договорі купівлі-продажу від імені ОСОБА_6 виконано не ОСОБА_6, а іншою особою.

17.09.2008 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко В.Ф. посвідчено договір дарування квартири від імені ОСОБА_8 на ОСОБА_4

21.02.2013 Апеляційний суд м. Києва за результатами розгляду апеляційної скарги прокурора м. Києва на рішення Солом`янського районного суду м. Києва по цивільній справі за позовом заступника прокурора м. Києва в інтересах Київської міської ради до ОСОБА_8, ОСОБА_4 про визнання договору нікчемним та недійсним прийняв рішення, яким визнав недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 корпус 1 в м. Києві, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 08.08.2008 та визнав відумерлою спадщину на зазначене майно, яка відкрилася після смерті ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2.

06.03.2013 додатковим рішенням Апеляційний суд м. Києва спірну квартиру, яка визнана відумерлою спадщиною, передав територіальній громаді м. Києва.

13.05.2013 ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначені рішення Апеляційного суду м. Києва залишені без змін.

В свою чергу, з рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 25.06.2013 вбачається, що ОСОБА_4 зверталася в суд з позовом до Солом`янського РУ ГУМВС України в м. Києві з позовом про зняття арешту із зазначеної квартири, який до цього часу було на неї накладено. Цивільний позов ОСОБА_4 внаслідок неодноразових її неявок було залишено без розгляду.

Проте, 19.08.2013 ОСОБА_4, від якої діяв ОСОБА_10, продала спірну квартиру ОСОБА_11 за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П.

07.09.2013 відомості за вищевикладеними обставинами було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0010647 з попередньою правовою кваліфікацією за ч. 4 ст. 190 КК України.

З метою попередити подальше проведення будь-яких реєстраційних дій щодо неправомірного відчуження спірної квартири, слідчий звернувся в суд із клопотанням про накладення на неї арешту.

В судовому засіданні слідчий наполягав на задоволенні поданого клопотання, посилаючись на те, що зазначене майно відповідає критеріям ч. 2 ст. 167 КПК України, а саме, воно набуте в результаті вчинення кримінального правопорушення, просив суд відповідно до правил, встановлених ч. 2 ст. 172 КПК України, розглядати клопотання без повідомлення власника майна.

Перевіривши зміст клопотання, дослідивши матеріали додані до клопотання та матеріали наданого провадження, вислухавши пояснення слідчого, проаналізувавши підстави, з яких слідчий ставить питання про накладення арешту, а також з`ясувавши інші обставини, які мають значення для вирішення питання про арешт, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку.

Разом з тим, друге речення зазначеної норми передбачає можливість накладення арешту у вигляді заборони для іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно у вигляді речей, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині 2 статті 167 КПК України. Арешт може бути накладено на нерухоме та рухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або безготівковому вигляді, які перебувають у власності підозрюваного, обвинуваченого, які вчинили суспільно-небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних або юридичних осіб з метою забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову.

В свою чергу, підстави для накладення арешту передбачені ч. 4 ст. 170 КПК України, яка, зокрема, зазначає, що заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Враховуючи обставини вчинення імовірного злочину, так як вони викладені в клопотанні слідчого, правове обґрунтування клопотання, яке ґрунтується на положеннях ст. ст. 167, 170 - 173 КПК України, а також те, що незастосування заборони розпорядження може призвести до подальшого неправомірного відчуження квартири АДРЕСА_1, і тим самим перешкодить кримінальному провадженню, приходжу до висновку про наявність підстав для задоволення даного клопотання.

Керуючись нормами ст. ст. 131, 132, 167, 170 - 173 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого СВ Солом`янського РУ ГУМВС України в м. Києві Скиби М.А. - задовольнити.

Накласти арешт на нерухоме майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 шляхом заборони її відчуження.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва протягом 5 днів з дня її оголошення.

Між тим, власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання подається слідчому судді Солом`янського районного суду м. Києва.

Слідчий суддя В.С. Кицюк