№4-523
ПОСТАНОВА

19 липня 2007 року м. Київ

Оболонський районний суд м. Києва у складі

головуючого - судді Тютюн Т.М.

при секретарі Снісар Т.В.,

за участю прокурора Куманіної
М. В.,
представника скаржника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві скаргу ОСОБА_2 на постанову начальника
СВ ТВМ-1 Оболонського РУ ГУ
МВС України в м. Києві
від 6 квітня 2006 року про порушення кримінальної справи щодо ОСОБА_2 за
ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України,

установив:

Оскаржуваною постановою порушено кримінальну справу щодо ОСОБА_2 за
ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України.

Як вказано в постанові, 24 вересня
2005 року на АДРЕСА_1 ОСОБА_2 шахрайським шляхом заволодів майном, належним ОСОБА_3, а саме,
чоловічими костюмами вартістю З 600 гривень в кількості 10 штук, кросівками вартістю 250 гривень в кількості
40 пар, спортивними костюмами вартістю
500 гривень в кількості 10 комплектів,
чоловічими туфлями вартістю 500 гривень в кількості 10 пар, чоловічими джинсами вартістю 500 гривень в
кількості 10 пар, спортивними майками
вартістю 100 гривень в кількості 20 штук,
чоловічими сорочками вартістю 150 гривень в кількості 20 штук, спортивними кепками вартістю 50 гривень в
кількості ЗО штук, футболками вартістю
100 гривень в кількості 20 штук,
аксесуарами до мобільних телефонів вартістю 1 500 гривень. Діями ОСОБА_2
ОСОБА_3 було завдано матеріальної шкоди на загальну суму 71 000 гривень.

9.07.2007 року до суду надійшла скарга ОСОБА_2, в якій він просить скасувати вищевказану
постанову та відмовити в порушенні кримінальної справи щодо нього, посилаючись на наступні обставини.

Як вбачається із змісту постанови,
приводом до порушення справи була заява ОСОБА_4, зареєстрована в ЖРЗПЗ під № 2154/1 від
6.05.2006 року, в той час, як справу порушено 6.04.2006 року. З
громадянином ОСОБА_4 він незнайомий і тому останній не міг звертатися з такою
заявою до органів внутрішніх справ. Що ж стосується ОСОБА_3, то він бачив його кілька разів і ніякого
майна у того не брав.

Таким чином при винесенні постанови начальником СВ ТВМ-1 Оболонського РУ ГУ МВС України в м. Києві було порушено
вимоги ст. ст. 94,
98, 130 КПК України.

У судовому засіданні скаржник скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник скаржника ОСОБА_1 дав пояснення, аналогічні змісту скарги, та,
крім викладеного вище, суду
пояснив, що в даному випадку мали місце
порушення вимог ст. ст. 94,
95, 97, 98 КПК України, а саме. На момент порушення справи був
відсутній привід - заява ОСОБА_4 У постанові не вказано час та спосіб вчинення
злочину. 7.06.2007 року було винесено постанову про притягнення ОСОБА_2 в
якості обвинуваченого, в якій вказано
зовсім інші обставини вчинення злочину - час,
місце, спосіб. Підрахувавши
вартість майна, зазначену в
постанові, він прийшов до висновку, що вона не дорівнює 71 000 гривень. На момент
порушення справи були відсутні дані, які
б свідчили про наявність майна у ОСОБА_3 чи ОСОБА_4, їх вартість і заявник звернувся до органів
внутрішніх справ лише через вісім місяців після нібито вчинення злочину. Також
ОСОБА_3 30.09.2005 року звернувся із заявою до Оболонського РУ ГУ МВС України в м. Києві про те, що 30.09.2006 року близько 10 години 30
хвилин із складу АДРЕСА_2 він виявив крадіжку товару на суму 500 000 гривень.
При цьому ОСОБА_3 на той момент не вказував,
що 24.09.2005 року ОСОБА_2 заволодів його майном.

Прокурор не погодився з доводами скарги,
вважаючи постанову про порушення кримінальної справи законною та
обґрунтованою, а тому просив залишити
скаргу без задоволення.

Дослідивши матеріали, на підставі
яких прийнято рішення про порушення кримінальної справи № 05-10389 та
матеріали, долучені до скарги, заслухавши пояснення скаржника, його представника, думку прокурора, суд вважає,
що скарга підлягає задоволенню.

Згідно з п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про деякі
питання, що виникають під час розгляду
судами України скарг на постанови органів дізнання, слідчого,
прокурора про порушення кримінальної справи" № 1 від 11.02.2005
року, розглядаючи скаргу на постанову
про порушення кримінальної справи, суддя
вправі з'ясовувати лише такі питання: чи були наявними на час порушення справи
передбачені ч.1 ст. 94 КПК України
приводи; чи мала особа, яка порушила
справу, достатньо даних, що вказували на наявність ознак злочину
(ч.2 ст. 94 КПК України); чи компетентна
особа прийняла рішення про порушення кримінальної справи і чи було додержано нею встановлений для цього порядок ( ст. 98 КПК України).

Згідно з 4.2 ст. 94 КПК України справа може бути порушена тільки в тих випадках, коли є достатні дані, які вказують на наявність ознак злочину.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 98 КПК України при наявності приводів і
підстав, зазначених у статті 94 цього
Кодексу, прокурор, слідчий,
орган дізнання або суддя зобов'язані винести постанову про порушення
кримінальної справи, вказавши приводи і
підстави до порушення справи, статтю
кримінального закону, за ознаками якої
порушується справа, а також дальше її
спрямування. Якщо на момент порушення кримінальної справи встановлено
особу, яка вчинила злочин, кримінальну справу повинно бути порушено щодо
цієї особи.

Вказані вимоги закону були порушені при винесенні постанови про порушення
кримінальної справи щодо ОСОБА_2 за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України.

Як вказано в постанові, приводом до
порушення кримінальної справи стали матеріали перевірки за заявою ОСОБА_4 про
шахрайство, яка була зареєстрована
6.05.2006 року.

Проте в матеріалах дослідчої перевірки вказана заява відсутня, і міститься заява ОСОБА_3 Крім цього, в постанові вказано, що заява зареєстрована 6.05.2006 року, тоді як сама справа порушена 6.04.2006 року.
Отже, вказаний в постанові привід до
порушення справи не відповідає дійсності.

На порушення вимог ст. 98 КПК
України підстави до порушення справи в оскаржуваній постанові, взагалі,
відсутні.

В матеріалах дослідчої перевірки крім заяви про злочин містяться лише
пояснення ОСОБА_3 щодо вчинення щодо нього шахрайства з боку ОСОБА_2, в яких ОСОБА_3 вказує перелік майна, яким заволодів ОСОБА_2, а також пояснення самого ОСОБА_2, який категорично заперечує, що брав у ОСОБА_3 будь-які речі.

Таким чином у матеріалах кримінальної справи відсутні достатні дані, які б вказували на наявність у діях ОСОБА_2
ознак будь-якого злочину, в тому числі й
злочину, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України.

Тому оскаржувана

постанова начальника СВ ТВМ-1 Оболонського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 6.04.2006
року підлягає скасуванню як незаконна та необгрунтована, тобто така,
що винесена на порушення вимог ч.ч.1,
2 ст. 94, ч.1
ст. 98 КПК України. Оскільки судом встановлено, що підстав до порушення справи щодо ОСОБА_2
не було, суд відмовляє в порушенні щодо
нього справи за відсутністю в його діях ознак складу злочину, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України.

На підставі викладеного,
керуючись ст. 2368 КПК
України, п.4 Постанови Пленуму
Верховного Суду України "Про деякі питання, що виникають під час розгляду судами України
скарг на постанови органів дізнання,
слідчого, прокурора про порушення
кримінальної справи" № 1 від 11.02.2005 року, суд

постановив:

Скаргу ОСОБА_2 на постанову начальника СВ ТВМ-1 Оболонського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 6 квітня 2006
року про порушення кримінальної справи щодо ОСОБА_2 за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України, задовольнити.

Постанову начальника СВ ТВМ-1 Оболонського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 6 квітня 2006
року про порушення кримінальної справи щодо ОСОБА_2 за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України, скасувати.

Відмовити в порушенні кримінальної справи щодо ОСОБА_2 на підставі п.2
ч.1 ст. 6 КПК України за відсутністю в
його діях складу злочину, передбаченого
ч.3 ст. 190 КК України.

На постанову судді протягом семи діб з дня її винесення може бути подана
апеляція до Апеляційного суду м. Києва
через Оболонський районний суд м. Києва.