Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/342/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 125 (106) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14.05.2015 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
із секретарем ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді матеріали кримінального провадження № 0000441 за апеляційними скаргами прокурора, потерпілого ОСОБА_6 , захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 19 січня 2015 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця міста Кіровоград, проживаючого: АДРЕСА_1 , неодруженого, працюючого авіатехніком ДЛАУ, раніше не судимого,
визнано винним та засуджено за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян (1700 грн.).
Ухвалено стягнути із обвинуваченого ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 10 000 грн. завданої моральної шкоди.
Вирішено питання щодо речових доказів.
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_9 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:
Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за заподіяння легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, за наступних обставин.

28 квітня 2013 р. ОСОБА_7 о 17.30 год. прибув в с. Тишківка Добровеличківського району Кіровоградської області та знаходячись біля житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_2 , в якому проживав потерпілий ОСОБА_6 , мав намір з`ясувати обставини вчинення погроз в адресу своєї бабусі ОСОБА_11 зі сторони потерпілого ОСОБА_6 . Під час цього між обвинуваченим ОСОБА_7 і потерпілим ОСОБА_6 виникла сварка, яка на ґрунті неприязних відносин переросла у бійку. Під час бійки ОСОБА_7 , перебуваючи навпроти ОСОБА_6 наніс останньому один удар кулаком правої руки в область перенісся, один удар кулаком лівої руки в область перенісся та один удар кулаком правої руки під ліве око. В результаті нанесених ударів потерпілий ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження у вигляді припухлості нижнього повіка лівого ока, які відповідно до висновку № 90 від 16.05.2013 р., проведеного судово медичним експертом Вільшанського міжрайонного відділення СМЕ Кіровоградського обласного бюро судмедекспертизи та відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я, які могли виникнути від травматичної дії тупого предмета з обмеженою контактуючою поверхнею.

В апеляційній скарзі потерпілий просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки. Стягнути на його користь моральну шкоду в розмірі заявленого цивільного позову в сумі 50.000 грн. та матеріальну шкоду в сумі 1 214,00 грн. Окрім наведеного, просить з урахуванням усієї медичної документації, дослідженої судом, призначити додаткову СМЕ на предмет тяжкості та характеру тілесних ушкоджень, спричинених ОСОБА_7 , а також здійснити виклик до суду експертів: експерта Вільшанського міжрайонного відділення СМЕ Кіровоградського обласного бюро СМЕ ОСОБА_12 та експерта Новоархангельського відділення СМЕ Кіроворадського обласного бюро СМЕ ОСОБА_13 для роз`яснення висновків експертів № 102 від 05.09.2013 р. № 1 (додаткового) від 10.01.2014 р. та № 120 від 05.12.2014 р. для усунення наявних суперечностей та викликати до суду для допиту в якості свідка слідчого Добровеличківськогот РВ України в Кіровоградській області ОСОБА_14 .

В обґрунтування вимог посилається на те, що висновки суду щодо виявлених тілесних ушкоджень та оцінки їх ступеня тяжкості є упередженими, необ`єктивними та такими, що не відповідають обставинам кримінального правопорушення та дослідженим в суді доказам, оскільки судом взагалі не взято до уваги, та не наведено у вироку посилання на висновок судово-медичної експертизи № 1 (додаткової) від 10.01.2014 року, згідно з висновками якої у ОСОБА_6 виявлено та встановлено тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості у вигляді: закритої тупої травми лівого ока, гематоми лівої орбіти, гемофтальму, травматичної ерозії рогівки лівого ока, набряку диску зорового нерву, часткової атрофії зорового нерву із зниженням зору на ліве око 0,4, що становить 10% постійної втрати працездатності (стійка втрата працездатності менше чим на одну третину). Зазначає, що під час судового розгляду судом витребовувались та досліджувались медичні документи - медична картка стаціонарного хворого № 182 та 2 медичні картки (амбулаторні), зміст яких детально зафіксований у висновках судово - медичних експертиз № 102 від 05.09.2013 року, № 1 (додаткової) від 10.01.2014 року, згідно яких чітко вбачається та офтальмологом зафіксовано, що станом на 13.02.2013 року зір кожного ока складає 1,0, тоді як вже після побиття ОСОБА_7 28.04.13р. і нанесенням йому тілесних ушкоджень стан зору лівого ока став погіршуватися. У зв`язку з наведеним вважає, що зазначений у вироку суду висновок СМЕ № 120 від 05.12.2014 року є неповним і таким, що суттєво протирічить, як висновкам СМЕ № 102 від 05.09.2013 року, № 1 (додаткової) від 10.01.2014 року, так і медичним документам, які досліджені в суді та були долучені до кримінального провадження і повинні були бути досліджені та враховані експертами при наданні висновку № 120 від 05.12.2014 року. Разом з тим вказує, що на порушення вимог ст. 242 КПК України, якою регламентовано порядок звернення до експерта для встановлення тяжкості та характеру тілесних ушкоджень, районний суд при призначенні комісійної судово-медичної експертизи не поставив перед експертами питання щодо тяжкості та характеру тілесних ушкоджень, наявних у ОСОБА_6 та порушив його права як потерпілого стосовно можливості ставити перед експертами питання, які підлягали експертному дослідженню, з огляду на наявність амбулаторної медичної картки. Також наголошує на тому, що після дослідження в судовому засіданні його амбулаторної медичної картки, в якій зафіксовані відомості про стан гостроти зору до травми та стан обох очей (запис від 13.02.13р.), суд не зазначив в своїй ухвалі від 26.09.2014 року про необхідність надання для дослідження експертам цього медичного документа, що потягло неповноту експертного висновку № 129 від 05.12.2014 р. та суттєво вплинуло на його остаточні результати. Окрім того, судом у вироку, посилаючись на висновок СМЕ № 90 від 16.05.2013 року, не враховано, що цей висновок наданий експертом взагалі без дослідження будь-якої медичної документації, а тому цей висновок щодо наявних у ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, а тим більше ступеня їх тяжкості, повним вважати неможливо, оскільки експертом не досліджувалась медична документація. Також стверджує, що при призначені ОСОБА_7 міри покарання, суд не врахував, що обвинувачений не тільки не визнав своєї вини та у вчиненому не розкаявся, а й став на позицію уникнення кримінальної відповідальності шляхом надання суду суперечливих та необ`єктивних показань щодо того, що він потерпілому жодних насильницьких (протиправних дій не вчиняв), а також сприяв в наданні суду необ`єктивних показань свідками захисту ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 .

Мотивуючи свої вимоги щодо збільшення стягнення коштів на відшкодування матеріальної та моральної шкоди зазначає, що суд необґрунтовано не прийняв на підтвердження реальних витрат на лікування оформлені належним чином медичні рецепти (медичні призначення), в яких зазначено про види лікарських засобів та їх фактичну вартість.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор також подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок районного суду через невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначити йому покарання у виді виправних робіт строком на 1 рік з відрахуванням 15% заробітку в дохід держави. Також просить викликати до суду експерта Новоархангельського відділення СМЕ Кіроворадськогообасного бюро СМЕ ОСОБА_13 для роз`яснення висновків експертів № 102 від 05.09.2013 р. № 1 (додаткового) від 10.01.2014 р. та № 120 від 05.12.2014 р. для усунення наявних суперечностей. В обґрунтування своїх вимог наводить доводи, які за змістом є аналогічними доводам потерпілого.

Захисник обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 в поданій апеляційній скарзі просить вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19 січня 2014 року скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням кримінального процесуального закону, а кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 закрити за відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України. Також, просить дослідити в судовому засіданні медичні документи, що послугували підставою для призначення та проведення судово-медичних експертиз, висновки комісійної експертизи № 120 від 05 грудня 2014 року, викликати та допитати в судовому засіданні експерта ОСОБА_18 для роз`яснення зазначеного висновку. Свої вимоги апелянт мотивує тим, що суд не послався у вироку на висновки комісійної експертизи № 120 від 05 грудня 2014 року, відповідно до якої неможливо встановити, травматичного чи не травматичного походження є зміни, що мали місце в ділянці нижньої повіки лівого ока, а тому, виходячи з результатів комісійної експертизи, досліджених в судовому засіданні, апелянт вважає, що у потерпілого ОСОБА_6 на момент конфлікту з обвинуваченим ОСОБА_7 відсутні тілесні ушкодження, що взагалі виключає його відповідальність за ст. 125 КК України. Крім того, суд першої інстанції, не прийняв до уваги показання свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , та у вироку не зазначив, яким чином спростовуються показання зазначених свідків.

В той же час, посилаючись на показання свідків обвинувачення, не врахував той факт, що зазначені свідки надали суду завідомо неправдиві показання в частині завдання ОСОБА_6 тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , оскільки висновками судово-медичної експертизи встановлено, що ОСОБА_6 завдано ОСОБА_7 тяжких тілесних ушкоджень. Стверджує, що судом першої інстанції не надано правової оцінки факту фальсифікації, допущених судовим експертом ОСОБА_13 при наданні висновку експерта № 102 від 27 серпня 2013 року.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, потерпілого ОСОБА_6 та його представника адвоката ОСОБА_10 , які підтримали апеляційну скаргу потерпілого, проти апеляційної скарги сторони захисту заперечили, обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах захисника адвоката ОСОБА_8 , які просили апеляційну скаргу захисника задовольнити, проти апеляційних скарг потерпілого та прокурора заперечили, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, а вирок суду скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, з таких підстав.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Статтею 412 КПК України передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Зі змісту ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та умотивованості судового рішення вбачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За вимогами ст. 374 КПК України вирок суду складається зі вступної, мотивувальної та резолютивної частини. У мотивувальній частині зазначаються у разі визнання особи винуватою: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів; мотиви зміни обвинувачення, мотиви призначення покарання.

Однак, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції не дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону під час розгляду даного кримінального провадження та при ухваленні вироку.

Так, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обґрунтовуючи свої висновки про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, районний суд послався на висновок експерта № 90 від 16.05.2013 р., наданого судово-медичним експертом Вільшанського міжрайонного відділення СМЕ Кіровоградського обласного бюро СМЕ, згідно висновків якого, потерпілий ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження у вигляді припухлості нижнього повіка лівого ока, що відносяться до легких тілесних ушкоджень та які могли виникнути від травматичної дії тупого предмета з обмеженою контактуючою поверхнею. Це тілесне ушкодження могло виникнути не раніше однієї доби з моменту обстеження 29.04.2013 р. (а.п. 19, т.1).

В той же час суд першої інстанції, визначаючи, що своїми дії ОСОБА_7 заподіяв потерпілому ОСОБА_6 легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, встановив, що відповідно до медичної картки стаціонарного хворого №182 ОСОБА_6 знаходився на стаціонарному лікуванні з 30.04.2013 по 10.05.2013 року, тобто 11 діб., що суперечить вищенаведеного висновку експертизи № 90 від 16.05 2013 р.

Також, суд першої інстанції не зазначив у своєму рішенні мотивів неврахування висновку судово медичної експертизи № 1 (додаткової) від 10.01.2014 року, згідно висновків якої з урахуванням представленої медичної документації - медичної картки стаціонарного хворого № 182, амбулаторної карти на ім`я ОСОБА_6 виявлено та встановлено тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що свідчить про поверховість судового розгляду кримінального провадження.

Що стосується висновку комісійної експертизи № 120 від 05.12.2014 року, в якому зазначено, що встановити до якого походження (травматичного чи не травматичного) належать зміни, що мали місце в ділянці нижньої повіки лівого ока, по опису експерта, говорити не можливо, то районний суд взагалі його не проаналізував, та не надав оцінки з точки зору належності, допустимості та достовірності.

Крім того, в обґрунтування своїх висновків суд також послався на показання потерпілого та свідків зі сторони обвинувачення ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , в той же час залишив поза увагою показання свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , мотивуючи тим, що вказані показання не знайшли свого підтвердження та надані у зв`язку з тим, що вони перебувають у неприязних відносинах з потерпілим ОСОБА_6 .

Таким чином, суд першої інстанції, визнаючи ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, в порушення вимог ст. 94 КПК України належним чином не дослідив всі обставини кримінального провадження, не надав належну оцінку всім доказам, здобутих органом досудового розслідування та надані сторонами кримінального провадження, взагалі не навів доводів, чому саме приймає до уваги одні докази, та не навів доводи необґрунтованості інших доказів.

Наведені обставини вказують на однобічність та обвинувальний ухил під час судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, а тому судове рішення не можна визнати законним та обґрунтованим.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до переконливого висновку, що вирок Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 19 січня 2015 підлягає безумовному скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, під час якого суду слід належним чином дослідити всі обставини кримінального провадження, надати юридичну оцінку доводам, які викладені в апеляційних скаргах сторін захисту та обвинувачення, та відповідно до ст. 370 КПК України ухвалити законне, обґрунтоване й вмотивоване рішення.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 409, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги прокурора прокурора, потерпілого ОСОБА_6 , захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 19 січня 2015 року стосовно ОСОБА_7 скасувати та призначити новий судовий розгляд в тому ж суді в іншому складі суду.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: (підписи)

З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2