В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.03.2012 Справа №1915/2297/2012

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Базана Л.Т.

при секретарі Сеник В.Г.

з участю прокурора Свергуна В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі кримінальну справу про обвинувачення

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с.Гукалівці Зборівського району Тернопільської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, приватного підприємця, жителя АДРЕСА_1, раніше несудимого,

- за ч.1 ст.384 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Під час провадження досудового слідства у кримінальній справі за фактом ДТП, що мала місце 10 жовтня 2010 року, поблизу с.Довжанка Тернопільського району, між автомобілями «MERCEDES BENZ», «ВАЗ-21013» та «FIAT 230 L», внаслідок якої загинули водій та пасажир автомобіля «ВАЗ-21013», за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, 26 жовтня 2010 року та 10 листопада 2010 року в ході допиту та додаткового допиту в якості свідка ОСОБА_1, будучи попередженим про кримінальну відповідальність, передбачену ст.384 КК України за дачу завідомо неправдивих показань, достовірно знаючи про те, що на момент ДТП за кермом автомобіля марки «MERCEDES BENZ», д.н.з. НОМЕР_1 знаходився ОСОБА_2, оскільки знаходився в ньому ж в якості пасажира під час ДТП, діючи умисно з метою уникнення останнім кримінальної відповідальності за скоєне 10 жовтня 2010 року ДТП, дав завідомо неправдиві показання про те, що 10 жовтня 2010 року, на час ДТП за кермом автомобіля марки «MERCEDES BENZ», д.н.з. НОМЕР_1 знаходився ОСОБА_3, а не ОСОБА_2

Допитаний як підсудний ОСОБА_1 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.384 КК України визнав повністю, щиро розкаявся та показав, що 10 жовтня 2010 року він разом з своїм товаришем ОСОБА_4 перебували в гостях у ОСОБА_5, що проживає в м.Зборові, де святкували другий день весілля. В цей же день близько 16 год. він зателефонував до свого знайомого ОСОБА_2 та попросив, щоб той приїхав в м.Зборів і відвіз його з ОСОБА_4 на його автомобілі «MERCEDES BENZ», д.н.з. НОМЕР_1 додому в с.Підгороднє Тернопільського району, на що ОСОБА_2 погодився. Приблизно о 18 год. ОСОБА_2 приїхав автобусом, взяв у нього ключі від автомобіля та чекав їх в машині. Приблизно через 1 год. вони виїхали вищевказаним автомобілем, за кермом якого знаходився ОСОБА_2 у с.Підгороднє Тернопільського району, в якому ОСОБА_4 сидів на передньому, а він - на задньому пасажирських сидіннях. Враховуючи те, що вони випили значну кількість спиртних напоїв, по дорозі в с.Підгороднє заснули. 11 жовтня 2010 року близько 08 год. ранку від свого батька ОСОБА_6 він дізнався про те, що 10 жовтня 2010 року приблизно о 20 год. в той час коли ОСОБА_2 віз його додому, відбулось ДТП, про обставини якого він не пам'ятає. В той час коли він перебував на стаціонарному лікуванні в Тернопільській обласній лікарні, його відвідав батько ОСОБА_2 - ОСОБА_3, який в ході розмови попросив його, щоб той сказав слідчому міліції, який буде допитувати його з приводу ДТП, що за кермом автомобіля «MERCEDES BENZ», д.н.з. НОМЕР_1 під час аварії знаходився він, а не його син ОСОБА_2 Враховуючи це, а також те, що йому стало шкода ОСОБА_2 та те, що через вказане ДТП його могли звільнити з роботи, він погодився на прохання ОСОБА_3 та при допитах його в якості свідка у кримінальній справі з приводу даного ДТП, будучи попередженим слідчим про кримінальну відповідальність, передбачену ст.384 КК України за дачу завідомо неправдивих показань, про що підписувався в протоколах його допитів, дав завідомо неправдиві свідчення щодо особи водія автомобіля «MERCEDES BENZ», д.н.з. НОМЕР_1 на час скоєння ДТП, зокрема, у своїх показаннях він вказав, що під час ДТП за кермом автомобіля знаходився ОСОБА_3, а не ОСОБА_2

Підсудний ОСОБА_1 визнавши свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину за ч.1 ст.384 КК України, повністю погодився зі всіма зібраними в процесі досудового слідства доказами, що її підтверджують, відмовився від їх дослідження під час судового розгляду.

Суд, з'ясувавши думку учасників процесу щодо визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню та порядку їх дослідження, згідно ч.3 ст.299 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, з'ясувавши при цьому, чи правильно розуміють підсудний та інші учасники процесу зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також роз'яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи у апеляційному порядку.

Таким чином, суд приходить до переконання про доведеність вини підсудного ОСОБА_1 у вчиненні злочину та кваліфікує його дії за ч.1 ст.384 КК України, тобто завідомо неправдиве показання свідка під час провадження досудового слідства.

При призначенні покарання підсудному ОСОБА_1, суд відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до злочинів невеликої тяжкості, фактичні обставини справи, особу винного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризується позитивно, його молодий вік, та обставини, що пом'якшують та обтяжують покарання, зокрема, до обставин, що пом'якшують покарання, суд відносить повне визнання підсудним вини, щире каяття, а тому вважає, що підсудному ОСОБА_1 слід призначити покарання в межах санкції статті обвинувачення у виді обмеження волі на певний строк.

Разом з тим, суд враховуючи наведені обставини, приходить до переконання, що є всі підстави для звільнення підсудного на підставі ст.75 КК України від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку, оскільки ОСОБА_1 може бути перевихований без ізоляції від суспільства і таке покарання буде необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Водночас, з метою забезпечення належної поведінки ОСОБА_1 у період дії іспитового строку на нього слід покласти передбачені ст.76 КК України обов'язки.

До вступу вироку в законну силу запобіжний захід ОСОБА_1 у вигляді підписки про невиїзд слід залишити без змін.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 323, 324 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.384 КК України і призначити йому покарання у виді 1 (одного) року 6 (шести) місяців обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_1 звільнити від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку на 1 (один) рік.

Згідно п.п. 2-4 ч.1 ст.76 КК України покласти на засудженого наступні обов'язки:

· не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;

· повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання;

· періодично з'являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Раніше обраний ОСОБА_1 запобіжний захід у виді підписки про невиїзд - залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Апеляція на вирок може бути подана до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом п'ятнадцяти діб з моменту його проголошення.

Головуючий суддяЛ. Т. Базан