В И Р О К
іменем України
20 лютого 2015 року Личаківський районний суд м.Львова

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі судових засідань ОСОБА_2

з участю: прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

представника потерпілого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003563 від 08.11.2014 про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця м.Львова, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого, з вищою освітою, раніше судимого 13.11.2014 Личаківським районним судом м.Львова за ч.1 ст.191 КК України до штрафу у розмірі 510 грн.,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.191 КК України, -
встановив:
ОСОБА_4 , працюючи у відповідності до наказу №19-вк від 31.01.2014 на посаді старшого лаборанта кафедри фехтування, боксу та національних єдиноборств у Львівському державному університеті фізичної культури та будучи матеріально відповідальною особою щодо забезпечення збереження ввірених йому матеріальних цінностей, діючи з корисливих мотивів та у власних інтересах, у порушення вимог своєї посадової інструкції, маючи умисел на розтрату майна, яке було йому ввірене Львівським державним університетом фізичної культури та знаходилось в приміщенні кафедри фехтування, боксу та національних єдиноборств за адресою: м.Львів, вул.Черемшини, 14. з метою одержання за нього грошових коштів, 16 вересня 2014 року з числа такого майна передав в заставу у відділенні ломбарду ПТ «Ломбард-Скарбниця», що за адресою: м.Львів, вул.О.Фредра, 6, нотбук марки «Асеr Аthlon ll Neo» вартістю 4037 грн., а також при невстановлених досудовим слідством обставинах відчужив ксерокопіювальний апарат марки «Міnolta», вартістю 4000 грн., а виручені внаслідок цього грошові кошти витратив на особисті потреби, чим заподіяв Львівському державному університету фізичної культури матеріальної шкоди у розмірі 8037 грн.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив розтрату чужого майна, яке перебувало в його віданні, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.191 КК України.

Крім цього, до обвинувального акту долучено угоду про примирення між сторонами кримінального провадження від 28.01.2015р.
Відповідно до умов угоди про примирення ОСОБА_4 зобов`язується протягом 1 (одного) місяця з дня набрання вироком законної сили добровільно відшкодувати потерпілій стороні - Львівському державному університеті фізичної культури, представником якого є ОСОБА_5 , шкоду в розмірі 8037,00 грн., заподіяну кримінальним правопорушенням, передбаченим ч.1 ст. 191 КК України. Сторони узгодили покарання ОСОБА_4 у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Заслухавши думку прокурора, який вважає, що відсутні підстави для відмови у затвердженні вищевказаної угоди, сторін цієї угоди, які просять затвердити укладену ними угоду, перевіривши угоду про примирення на відповідність вимогам КПК України та КК України, судом встановлено наступне.

Правова кваліфікація кримінального правопорушення є правильною, дані про невідповідність угоди інтересам суспільства, порушення прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб, відсутні. ОСОБА_4 визнав свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні. Сторони угоди примирилися. Немає підстав вважати, що укладення угоди не було добровільним.

Судом враховано й те, що кримінальне правопорушення, вчинене ОСОБА_4 належить до злочинів середньої тяжкості, підстав для звільнення його від кримінальної відповідальності, передбачених розділом ІХ КК України, немає.

Вирішуючи питання про відповідність узгодженої сторонами міри покарання обвинуваченому, судом враховано: особу винного, який за місцем проживання характеризується позитивно, на диспансерних обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, щире каяття, як обставини, які пом`якшують покарання та відсутністю обставин які обтяжують покарання.

Таким чином, враховуючи відсутність встановлених у ч.7 ст.474 КПК України підстав для відмови у затвердженні угоди про примирення, відповідність останньої іншим вимогам КПК України та КК України, суд приходить до висновку про затвердження, укладеної сторонами угоди про примирення. При цьому, суд враховує, що дане кримінальне правопорушення ОСОБА_4 було вчинене до постановлення попереднього вироку, а тому покарання слід визначити з врахуванням ч.3 ст.72 КК України.

Керуючись ст.ст.314, 370, 374, 468, 475 КПК України, суд,
засудив:
затвердити угоду про примирення від 28 січня 2015 року, укладену між ОСОБА_4 та представником потерпілого ОСОБА_5 .
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.191 КК України і призначити йому покарання, узгоджене сторонами угоди про примирення від 28 січня 2015 року, у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а саме 510 грн. (п`ятсот десять гривень), який згідно ч.3 ст.72 КК України виконувати самостійно.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до апеляційного суду Львівської області через Личаківський районний суд м. Львова шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно вручити прокурору, обвинуваченому, представнику потерпілого.
Суддя ОСОБА_1