Справа № 554/6918/15-к
ВИРОК
Іменем України
Дата документу 22.07.2015
22 липня 2015 року Октябрський районний суд м. Полтави у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
потерпілого ОСОБА_5
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
ОСОБА_8
обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
ОСОБА_11
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, не працюючого, освіта середня, не одруженого, студента 3 курсу Полтавського кооперативного технікуму, не судимого,
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця і мешканця АДРЕСА_2 , громадянина України, не працюючого, освіта середня технічна, одруженого, в силу статті 89 КК України не судимого
та
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Червоноармійське Якимівського району Запорізької області, мешканця АДРЕСА_3 , громадянина України, не працюючого, освіта неповна середня, не одруженого, судимого
12 листопада 2008 року Мелітопольським міським судом Запорізької області за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186, ч. ч. 1 і 2 ст. 186, ч. 1 ст. 70 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі з звільненням від відбування покарання з випробуванням відповідно до статті 75 КК з іспитовим строком на 2 роки;
25 листопада 2010 року Пологівським районним судом Запорізької області за ч. 1 ст. 152 КК України на 4 роки позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків остаточне покарання визначено у виді 4 років 9 місяців позбавлення волі. Звільнений відповідно до ухвали Бердянського міськрайонного суду від 2 квітня 2014 року умовно-достроково на невідбутий строк 8 місяців 16 днів
у вчиненні кожним злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України,
14 березня 2015 року, приблизно о 21 год., обвинувачені ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 перебували біля магазину «АТБ», що по вул. Фрунзе, 86 в м. Полтаві.
В цей час з магазину вийшов потерпілий ОСОБА_5 , який тримав в руках барсетку. У ОСОБА_10 та ОСОБА_11 виник умисел на заволодіння його особистим майном, шляхом вчинення нападу на останнього.
З цією метою ОСОБА_10 і ОСОБА_11 направились слідом за
потерпілим, щоб дочекатись найбільш сприятливого моменту для заволодіння його майном шляхом нападу на нього з використанням фізичного насильства, коли він буде перебувати у менш людному місці, де не буде сторонніх свідків, які можуть перешкодити реалізації цього злочинного наміру.
Продовжуючи переслідувати потерпілого, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 вимушені були зупинитись та чекати ОСОБА_5 біля магазину «Брусничка», що по вул. Фрунзе, 66 в м. Полтаві, куди останній зайшов для придбання продуктів.
У цей період часу, з метою створення чисельної переваги для нападу та більш швидкого подолання можливого опору при його здійсненні, ОСОБА_10 зателефонував на мобільний телефон обвинуваченому ОСОБА_9 , який залишився біля магазину «АТБ», та попросив його швидко підійти до магазину «Брусничка».
Після того, як ОСОБА_9 підійшов до ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , останній повідомив йому, що зараз з магазину вийде чоловік, на якого можна буде здійснити напад і заволодіти його майном.
Погодившись прийняти участь у вчиненні кримінального правопорушення, ОСОБА_9 , тим самим, вступив у злочинну змову з ОСОБА_11 та ОСОБА_10 для вчинення нападу з метою заволодіння майном потерпілого ОСОБА_5 .
Після того, як ОСОБА_5 вийшов з магазину «Брусничка» та направився до місця свого проживання, ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 продовжили слідувати за ним, перебуваючи при цьому на достатній відстані від нього, щоб не привертати до себе уваги потерпілого.
Приблизно о 21 год. 20 хв., коли потерпілий ОСОБА_5 перебував біля 1-го під`їзду будинку АДРЕСА_4 , в якому він мешкає, обвинувачений ОСОБА_9 , діючи умисно за попередньою змовою групою осіб разом із ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , застосовуючи небезпечне для життя та здоров`я насильство, вчинили напад на потерпілого з метою заволодіння його особистим майном.
Для реалізації злочинного наміру, з тим, щоб не привертати до себе уваги та зненацька для потерпілого вчинити напад, ОСОБА_10 став імітувати розмову з мешканцем 1- го підїзду, закликаючи вийти та відчинити двері.
Скориставшись тим, що ОСОБА_5 не звертає на нього уваги, ОСОБА_10 підійшов до останнього і завдав йому рукою, стиснутою в кулак, удар в обличчя, від чого потерпілий впав на землю.
Після нанесення цього удару, ОСОБА_11 та ОСОБА_9 швидко підбігли до потерпілого з тим, щоб заволодіти його майном. Для подолання опору ОСОБА_5 , який у цей час намагався встати, діючи з єдиним умислом, об`єднаним єдиним наміром, ОСОБА_9 став наносити йому удари ногами у взутті в область обличчя.
У цей же час, ОСОБА_11 та ОСОБА_10 з використанням фізичної сили утримували потерпілого, притискаючи його до землі та одночасно наносили руками, стиснутими в кулак, удари по тулубу та в обличчя.
Внаслідок застосування насильства під час нападу та нанесення ударів потерпілому йому відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 697 від 26 травня 2015 року були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді:
- перелому передньої стінки лобної пазухи, який кваліфікується як ушкодження середнього ступеню тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я, які могли утворитись не менш ніж від двухкратної дії тупих обмежених предметів, якими могли бути пальці рук людини, стиснуті в кулак, нога людини у взутті, або інші предмети з подібними характеристиками;
- закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, перелому кісток носу, гематоми обличчя, субконьюнктивальних крововиливів обох очей, садна шкіри обличчя, які кваліфікуються лише в своїй сукупності, як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, які могли утворитись не менш ніж від двухкратної дії тупих обмежених предметів, якими могли бути пальці рук людини, стиснуті в кулак, нога людини у взутті, або інші предмети з подібними характеристиками.
У подальшому, скориставшись чисельною перевагою, а також тим, що від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_5 не міг чинити активного фізичного опору, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 відкрито заволоділи його барсеткою вартістю 147,63 грн., грошовими коштами в сумі 600 грн.; мобільним телефоном марки «Nokia 6303с» вартістю 351,75 грн., його службовим посвідчення працівника прокуратури Полтавської області, зв`язкою ключів в кількості 5 шт., які матеріальної цінності для потерпілого не являють, банківською карткою «ПриватБанк» потерпілого, які знаходились в барсетці, чим спричинили йому матеріальної шкоди на загальну суму 1099,38 грн.
Допитаний під час розгляду справи в суді обвинувачений ОСОБА_10 беззаперечно визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину, щиро розкаявся у вчиненому та просив його суворо не карати. Обвинувачений ОСОБА_11 , не заперечуючи вини у вчиненому, заперечив факт нанесення ним ударів потерпілому, тобто в спричиненні тілесних ушкоджень останньому. Обвинувачений ОСОБА_9 свою вину визнав частково, заперечивши факт вчинення ним розбійного нападу та свою обізнаність у цьому про наміри інших обвинувачених його вчинити, не заперечуючи при цьому самого факту заволодіння майном потерпілого з використанням фізичного насильства, але такого, що не було небезпечним для його життя та здоров`я.
Кожний із обвинувачених під час судового розгляду підтвердив як факт вчинення нападу на потерпілого, так і свою (відповідно до розподілу ролей та ступеню визнання вини) причетність до його вчинення, що дає підстави суду вважати факт їх причетності до скоєння інкримінованого їм кримінального правопорушення встановленим.
Часткове невизнання вини обвинуваченими ОСОБА_9 та ОСОБА_11 суд розцінює як спосіб захисту від пред`явленого обвинувачення та намір зменшити свою активну участь у скоєному і уникнути покарання за вчинення більш тяжкого злочину, який їм інкримінується, а тому приймає до уваги тільки в тій частині, в якій вони підтверджуються та узгоджуються з іншими доказами по справі.
Зважаючи на беззаперечне визнання вини обвинуваченим ОСОБА_10 та повну узгодженість його свідчень з показаннями потерпілого і відповідність іншим доказам по справі, суд приймає їх до уваги як такі та покладає в основу обвинувачення як його самого, так і інших обвинувачених по справі.
З його показань слідує, що 14 березня 2015 року він перебував вдома та приблизно о 16 год. зустрівся із обвинуваченими ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , з якими підтримував дружні стосунки та почав проводити дозвілля.
Приблизно о 21 год., перебуваючи з названими особами в магазині «АТБ», вони дійшли спільної згоди про необхідність відшукати додаткові кошти для того, щоб продовжити відпочинок та придбати спиртне. Обговорюючи це питання, вони дійшли спільної згоди, що для відшукання коштів можна вчинити і правопорушення, тобто когось пограбувати.
У подальшому, після придбання спиртного, перебуваючи на вулиці біля магазину «АТБ» ОСОБА_11 та ОСОБА_10 помітили потерпілого ОСОБА_5 , який вийшов з цього магазину, тримаючи у руках барсетку. Оцінивши потерпілого з погляду як такого, що не вчинить активних перешкод у заволодінні його майном, він, ОСОБА_10 , запропонував вчинити напад на нього і заволодіти його майном.
Погодившись на цю пропозицію, вони прослідували за потерпілим до магазину «Брусничка», де продовжили чекати ОСОБА_5 , доки він вийде з магазину. В цей час він зателефонував ОСОБА_9 , який залишився біля магазину «АТБ», і повідомив йому про те, що ними підшукана «жертва» на заволодіння майном, про що вони домовились заздалегідь. Коли той підійшов, то вони розподілили ролі, які кожний буде виконувати під час нападу, зокрема, що він, ОСОБА_10 , збиває потерпілого з ніг, потім до нього приєднується ОСОБА_11 , а ОСОБА_9 забирає барсетку.
Після того, як ОСОБА_5 вийшов з магазину «Брусничка» та направився додому, він та інших два обвинвачених послідували за ним до під`їзду будинку, в якому той проживає.
Надалі під виглядом того, що прийшли до когось в гості, він, ОСОБА_10 , щоб не викликати у потерпілого підозри, став імітувати розмову з вигаданою особою та просити відчинити двері під`їзду. Імітуючи розмову, він наблизився до потерпілого ОСОБА_5 та зненацька наніс йому удар в обличчя, від якого той впав на землю. Відразу після цього до потерпілого підбігли ОСОБА_11 та ОСОБА_9 . Потерпілий в цей час намагався встати, але ОСОБА_9 , запобігаючи цьому, наніс останньому приблизно 2 удари ногою в обличчя. ОСОБА_11 , схопивши лежачого потерпілого, почав притискувати його до землі, обшукуючи при цьому кишені одягу, а також руками наніс декілька ударів потерпілому. Далі він, ОСОБА_10 , перевернув потерпілого та висмикнув у нього барсетку, після чого всі втрьох покинули місце події.
По дорозі виявили в барсетці телефон, кредитні картки, гроші, перепустку та посвідчення працівника прокуратури, які викинули в різних місцях по шляху слідування в мікрорайон «Огнівка», а викрадені гроші у той же вечір використали на загальні потреби.
Допитаний під час розгляду справи в суді обвинувачений ОСОБА_11 в цілому підтвердив показання обвинуваченого ОСОБА_10 стосовно спільної змови на вчинення нападу з розподілом ролей, подальшого вчинення злочину, його способу та місця вчинення.
ОСОБА_11 також підтвердив, що ними заздалегідь було обумовлено те, що фізичне насильство відносно потерпілого будуть застосувати він та ОСОБА_10 , а ОСОБА_9 повинен, скориставшись цим, відібрати барсетку. На місці події дещо склалося не так як планували, оскільки потерпілий почав вставати і ОСОБА_9 наніс йому удари ногами. Безпосередньо ж він сам після того як ОСОБА_10 збив потерпілого, підбіг до нього та почав перевіряти вміст кишень, щоб відшукати цінності, але не притискав останнього до землі та не наносив йому ударів.
Обвинувачений ОСОБА_9 в судовому засіданні підтвердив факт вчинення нападу на ОСОБА_5 та заволодіння його майном, але зазначив, що він був лише присутнім при цьому і спостерігав, як обвинувачені ОСОБА_10 та ОСОБА_11 вчинили напад на потерпілого та забрали його барсетку. Насильства відносно потерпілого він особисто не застосовував, а після заволодіння іншими обвинуваченими барсеткою потерпілого разом з ними втік з місця події. По дорозі, втікаючи, вони перевірили вміст барсетки і виявили в ній грошові кошти та інше майно. Гроші в той же вечір вони використали на власні потреби, а інші речі, в тому числі і барсетку викинули.
Він наголосив, що йому не було відомо про плани інших обвинувачених вчинити напад на потерпілого з метою заволодіння його майном, що ніяких фізичних дій, направлених на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому він не вчиняв і майном потерпілого безпосередньо не заволодівав. Вважає, що в його діях має місце ексцес виконавця, так як він після вчинення нападу прийняв участь у використанні грошових коштів, які були здобуті злочинним шляхом.
Кожний із обвинувачених під час досудового розслідування підтвердив свої показання в ході слідчого експерименту, проведеного з його участю, протоколи про що та відеозаписи їх проведення були досліджені в суді (т. 2 а. п. 3-8, 11-19, 22-29). Всі обвинувачені після дослідження названих доказів підтвердили відповідність їх змісту тому, що відбувалося під час проведення цієї слідчої дії та добровільності їх свідчень при цьому.
Проаналізувавши показання обвинувачених, суд приходить до висновку, що незважаючи на заперечення обвинуваченим ОСОБА_9 своєї вини у скоєнні розбійного нападу і часткового невизнання в цьому вини обвинуваченим ОСОБА_11 , їх поведінка і дії під час скоєння злочину свідчать як про загальну обізнаність у намірах вчинити злочин, так і попередню змову на це у його вчиненні групою осіб. Зокрема, суд враховує, що обвинувачені тривалий час підтримують дружні стосунки між собою, на чому наголосив обвинувачений ОСОБА_9 ,і у них відсутні будь-які підстави для обмови одне одного у вчиненні злочину. Відсутні також підстави і для їх обмови у вчиненні злочину потерпілим, який до цього часу ні з ким із них не був знайомим. Ніхто із них не заперечує факту причетності до скоєння цього злочину і не спростовує як факту, так і обставин його вчинення, що є свідченням їх причетності до цього. Всі обвинувачені підтвердили факт їх сумісного проведення дозвілля безпосередньо перед вчиненням злочину та визначення потерпілого як об`єкту нападу і заволодіння його майном.
Отже, судом встановлено, що обвинувачені мали умисел на заволодіння майном потерпілого з подоланням його супротиву, що свідчить про намір застосування насильства щодо нього, якщо він вчинить опір. Про це свідчать показання обвинувачених ОСОБА_10 і ОСОБА_11 . Разом з тим, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_9 в цей час знаходився разом з ними і був присутнім при всіх розмовах і діях, які відбувалися, а тому не міг не чути і не знати про наміри інших обвинувачених вчинити такі дії. Незгоди на це, чого він не заперечує, ОСОБА_9 не висловлював і в той час, коли обвинувачені ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , переслідуючи потерпілого, який повертався додому, йшли за ним, він був з ними. В той час, коли біля підїзду будинку, де знаходились всі обвинувачені і потерпілий, ОСОБА_10 наніс удар останньому, від якого той впав на землю, обвинувачений ОСОБА_9 бачачи це, не висловив своєї незгоди, не став на заваді протиправних дій його співучасників, а разом з ними, що підтвердив в суді потерпілий, почав діяти, застосовуючи насильство з метою заволодіння майном останнього. Зважаючи на узгоджений характер дій обвинувачених під час нападу на потерпілого і заволодіння його майном, суд вважає, що вони діяли групою осіб навіть, якщо не враховувати попередню усну домовленість, яка була встановлена під час розгляду справи в суді. Особливо яскравим підтвердженням цьому, на думку суду, є узгоджений характер дій обвинувачених після заволодіння майном потерпілого, втечі з місця скоєння злочину та розпорядження викраденим майном, а також їх поведінка після цього, яка є свідченням вираження задоволення від вчиненого та продовження розгульного проведення дозвілля.
Зважаючи на це, суд не приймає до уваги твердження обвинуваченого ОСОБА_9 , що в даному випадку має місце ексцес виконавця і вважає, що всі обвинувачені діяли узгоджено , як співвиконавці розбійного нападу, а отже за попередньою змовою групою осіб.
Цей висновок суду ґрунтується і на оцінці інших доказів по справі, які були досліджені в суді.
Так, потерпілий ОСОБА_5 під час допиту в суді показав, що приблизно о 21 год. 30 хв. того вечора він повертався додому і зайшов в магазин «Брусничка», що по вулиці Фрунзе, 66 в м. Полтаві, щоб купити продуктів. Скупившись, він попрямував до будинку, розташованому по АДРЕСА_4 , в якому проживає. Перед тим як зайти в квартиру, він зупинився біля під`їзду, щоб покурити. Коли знаходився там, то до нього підійшов обвинувачений ОСОБА_10 , який наніс йому удар кулаком в обличчя, від якого він впав на землю, не втративши при цьому свідомості. Далі насильство щодо нього не припинилось і до ОСОБА_10 відразу приєдналось ще двоє осіб, які приєднались до нанесення ударів. Він не бачив, хто саме наносив удари, але відчував, що удари наносились від усіх трьох нападників, які знаходились поруч з ним. Внаслідок побиття йому були спричинені тілесні ушкодження, в зв`язку з чим він тривалий час лікувався в лікарняній установі, та у нього було викрадено барсетку вартістю 147,63 грн., грошові кошти в сумі 600 грн., мобільний телефон марки «Nokia 6303с» вартістю 351,75 грн., службове посвідчення працівника прокуратури Полтавської області, зв`язка ключів в кількості 5 шт., які матеріальної цінності для нього не являють, банківська картка «ПриватБанк», які знаходились в барсетці, чим йому спричинено матеріальної шкоди на загальну суму 1099,38 грн.
Крім того, йому було завдано моральної шкоди, яка полягає у тих емоційних переживаннях і моральних стражданнях, які він пережив від нападу обвинувачених, заподіянні йому тілесних ушкоджень, з приводу чого він тривалий час лікувався, щоденних думках та спогадах про наслідки психотравмуючої події і страху можливого повторення подій та потреби в униканні аналогічних обставин, зокрема насторога, тривога, постійне озирання навколо. Моральну шкоду він оцінює в 300000 грн. та просить її стягнути з обвинувачених.
Свої показання потерпілий підтвердив в ході слідчого експерименту під час досудового розслідування, протокол про що був досліджений в суді (т. 2 а. п. 9-10).
Аналізуючи та оцінюючи показання потерпілого, суд враховує їх логічність, повну узгодженість з іншими доказами по справі, зокрема, показаннями обвинувачених в повній мірі обвинуваченого ОСОБА_10 і частково обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , висновком судовомедичної експертизи № 698 від 26 травня 2015 року, зробленим за результатами слідчого експерименту з його участю, згідно з яким показання потерпілого ОСОБА_5 повністю відповідають даним судовомедичного дослідження стосовно механізму отримання ним тілесних ушкоджень.
В зв`язку з цим суд приймає до уваги показання потерпілого як такі, що відповідають дійсності, є правдивими та покладає їх в основу доведеності вини обвинувачених.
Свідок ОСОБА_12 під час допиту в суді показав, що він надає послуги таксиста на автомобілі і в той час, коли був вчинений злочин, виїжджав на виклик до під`їзду № 2 будинку АДРЕСА_4 і бачив як в цьому напрямку йшли троє хлопців. Одна особа йшла трохи окремо і тримала в руках пакет. Приблизно через 2 хв. після того як він припаркував автомобіль біля під`їзду, почув шорох, а потім крики з вікна з вимогою припинити насильство. Зразу ж після цього до нього підійшов потерпілий, який повідомив, що його щойно пограбували та побили ті особи, яких він перед цим бачив.
Із відеозапису камер відеоспостережння в магазині «АТБ» та відеозаписів маршруту, які були переглянуті в суді слідує, що всі обвинувачені і потерпілий одночасно знаходились в цьому магазині, а потім слідували за ним до іншого магазину і очікували його там до виходу з нього, що є свідченням їх причетності до скоєння нападу та узгодженості і спільності їх дій при цьому.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 697 від 26 травня 2015 року потерпілому ОСОБА_5 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді:
- перелому передньої стінки лобної пазухи, який кваліфікується як ушкодження середнього ступеню тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я, які могли утворитись не менш ніж від двухкратної дії тупих обмежених предметів, якими могли бути пальці рук людини, стиснуті в кулак, нога людини у взутті, або інші предмети з подібними характеристиками;
- закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, перелому кісток носу, гематоми обличчя, субконьюнктивальних крововиливів обох очей, садна шкіри обличчя, які кваліфікуються лише в своїй сукупності, як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, які могли утворитись не менш ніж від двухкратної дії тупих обмежених предметів, якими могли бути пальці рук людини, стиснуті в кулак, нога людини у взутті, або інші предмети з подібними характеристиками (т. 2 а. п. 1-2).
Згідно висновку судово-медичного експерта іммунолога № 555 від 18 травня 2015 року (т. 2 а. п. 65-66) на куртці, вилученій у обвинуваченого ОСОБА_11 виявлена кров, яка може походити від потерпілого ОСОБА_5 .
Як доказ вини обвинувачених у скоєнні інкримінованого їм злочину, суд приймає до уваги наступні докази, які були досліджені під час розгляду справи в суді:
- протокол огляду місця події від 14 березня 2015 року із схемою та фототаблицею, в ході якого оглянуто ділянку місцевості, що розташована поблизу під`їзду АДРЕСА_5 , де вчинено злочин та вилучено 2 змиви РБК, 8 недопалків цигарок, 3 відрізки липкої стрічки зі слідами пальців рук, ґудзик чорного кольору, залишки пляшки пива;
- протокол огляду від 14 березня 2015 року, в ході якого було оглянуто речі, видані потерпілим ОСОБА_5 - шапка, куртка, на яких виявлено сліди бурого кольору, відсутній ґудзик, в карманах виявлено чеки, долучено до протоколу огляду;
- протоколи огляду місця події від 15 березня 2015 року за участю свідка ОСОБА_13 , в ході якого останній добровільно видав мобільний телефон в металевому корпусі марки «Nokia», зв`язку ключів та посвідчення працівника прокуратури на імя потерпілого;
- протокол огляду місця події від 16 березня 2015 року, в ході якого в АДРЕСА_1 виявлено барсетку, належну потерпілому;
- висновок товарознавчої експертизи № 1905/1 від 19 травня 2015 року, згідно якої вартість мобільного телефону викраденого у потерпілого становить 351,75 грн.;
- висновок судово-медичного експерта № 376 від 24 квітня 2015 року відповідно до якого у змивах речовини бурого кольору, вилучених в ході огляду місця події по вул. Баяна, 8 в м. Полтаві 14 березня 2015 року знайдена кров людини, яка може походити від потерпілого ОСОБА_5 ;
- інші докази, які були досліджені в суді.
Проаналізувавши наведені докази, суд приходить до висновку про доведеність вини обвинувачених у вчиненні розбійного нападу на потерпілого за попередньою змовою групою осіб з застосуванням насильства, небезпечного для його життя та здоров`я, і кваліфікує дії кожного із них за ч. 2 ст. 187 КК України.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_10 , суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, наявність на його утриманні малолітньої дитини, а також добровільне відшкодування ним завданої злочином моральної шкоди.
Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_11 , суд визнає активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_9 , суд не знаходить.
Обставин, які обтяжують покарання будь-кого із обвинувачених, суд не знаходить. Суд не вважає доведеною у визначеному законом порядку як обтяжуючу обставину вчинення обвинуваченими злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Виходячи з загальних засад призначення покарання, визначених статтею 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу кожного із обвинувачених та обставини, що впливають на призначення покарання.
Зокрема, суд враховує, що всі обвинувачені характеризуються позитивно, обвинувачений ОСОБА_11 раніше неодноразово засуджувався за вчинення умисних, в тому числі аналогічних злочинів, судимість за які не погашена у визначеному законом порядку, обвинувачений ОСОБА_10 засуджувався за вчинення умисного злочину, а ОСОБА_9 вперше вчинив злочин та притягується до кримінальної відповідальності.
Суд враховує, що ніхто із обвинувачених не перебуває на обліках у лікарів нарколога або психіатра з приводу вживання алкоголю, їх стан здоровя, який являється задовільним у всіх, крім обвинуваченого ОСОБА_10 , який страждає на правобічний пологовий плексит Ерба-Дюшена, відношення до скоєного кожного із обвинувачених.
Суд оцінює поведінку обвинуваченого ОСОБА_10 як дійове каяття і розцінює її як пом`якшуючу покарання обставину, оскільки він проявив щирість при розгляді справи, добровільно відшкодував завдану злочином шкоду. Як пом`якшуючу його покарання обставину суд також розцінює наявність на його утриманні малолітньої дитини.
Враховуючи тяжкість вчиненого обвинуваченими злочину, характеристику їх особи, ставлення до скоєного, а також наведені вище обставини, суд вважає за необхідне призначити кожному із обвинувачених покарання у виді позбавлення волі, яке буде необхідним й достатнім для їх виправлення та перевиховання, а також їх реабілітації.
Зважаючи на наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи обвинуваченого ОСОБА_10 , суд вважає за можливе призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої ч. 2 ст. 187 КК України.
Оскільки обвинувачені засуджуються до позбавлення волі, яке мають відбувати реально, то суд вважає за необхідне обраний щодо кожного із них запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишити без змін.
Потерпілим ОСОБА_5 по справі заявлений цивільний позов про відшкодування моральної шкоди на суму 200000 грн. по 100000 грн. до обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_11 .
Вирішуючи цивільний позов потерпілого, суд керується статтями 28, 128 КПК України, статтею 1167 ЦК України та постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1989 року № 3 «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» (далі - Постанова). При цьому суд виходить з установленого законом правила про те, що майнова шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини.
Суд вважає, що потерпілому була завдана моральна шкода, оскільки внаслідок вчинення злочину щодо нього він зазнав інтенсивних фізичних, душевних, психічних переживань, було завдано шкоду його здоров`ю, що потягло за собою вимушені зміни в його житті. Ним було потрачено багато часу та зусиль для відновлення попереднього стану, чого незважаючи на докладені зусилля, йому в повній мірі зробити не вдалось. При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить із засад розумності та справедливості і вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.
Цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі Бюджетно-фінансового управління виконавчого комітету Полтавської міської ради про стягнення з ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 витрат на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_5 в розмірі 2217,08 грн. підлягає задоволенню в повному обсязі.
Процесуальні витрати підлягають стягненню з обвинувачених на користь держави.
Питання про речові докази суд вирішує відповідно до вимог статті 100 КПК України.
Керуючись статтями 373 та 374 КПК України, суд,
ОСОБА_9 , ОСОБА_10 і ОСОБА_11 визнати винними у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. ст. 187 КК України кожного і призначити покарання:
ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 187 КК України у виді семи років дев`яти місяців позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна;
ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 187 КК України з застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді чотирьох років позбавлення волі з конфіскацією 1/3 частини належного йому майна;
ОСОБА_11 за ч. 2 ст. 187 КК України у виді семи років шести місяців позбавлення волі з конфіскацією ? частини належного йому майна.
Початок строку відбування покарання кожному із обвинувачених рахувати з 22 липня 2015 року. В строк відбування покарання кожному із обвинувачених зарахувати час їх перебування під вартою з 31 березня по 22 липня 2015 року.
Задовольнити заявлений по справі потерпілим цивільний позов про відшкодування моральної шкоди та стягнути з обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_11 солідарно на його користь 200000 грн. моральної шкоди.
Задовольнити заявлений прокурором в інтересах держави в особі Бюджетно-фінансового управління виконавчого комітету Полтавської міської ради цивільний позов про стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_5 та стягнути з обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 2217,08 грн. в рівних частках, тобто по 739,03 грн. з кожного.
Стягнути з обвинувачених на користь держави 1227,60 грн. в рівних частках по 409,20 грн. з кожного.
До набрання вироком законної сили обраний щодо кожного із обвинувачених запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишити без змін.
Речові докази, які передані на зберігання потерпілому, - повернути йому ж; ті, які приєднані до матеріалів справи зберігати при ній, інші знищити.
Вирок може бути оскаржено в Апеляційний суд Полтавської області через районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.
СуддяОСОБА_1