Справа № 333/1442/15-к
провадження № 1-кп/333/220/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 березня 2015 року м.Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя, кримінальне провадження №0000082 відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, українця, громадянина України, освіта середня, одруженого, має на утриманні неповнолітню дитину, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 24.12.2007 року Вільнянським районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 185 КК України засуджений до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік;

- 04.08.2009 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України засуджений до 3 років 1 місяця позбавлення волі. Термін відбував в Білозерській ВК № 105 Херсонської області;

- 14.05.2013 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, засуджений до 1 року позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік;

- 24.02.2015 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч.1 ст.122, ч.2 ст.15 ч.3 сти.185 КК України, засуджений до 3 років позбавлення.

за обвинуваченням у скоєні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,
ВСТАНОВИВ:
07 вересня 2014 року, в денний час, ОСОБА_6 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна поєднаний з проникненням у інше приміщення, діючи повторно з корисливих мотивів, із застосуванням фізичної сили, шляхом демонтажу стіни гаража № НОМЕР_1 , розташованого в гаражному кооперативі «Запорожець» по вул. Дослідна Станція у м. Запоріжжя, проник у вказаний гараж, звідки викрав: бронзові крани ? дюйми в кількості 6 штук, вартістю 136 грн. 88 коп. та бронзову трубу довжиною 1,5 метри, вартістю 52 грн. 50 коп., чим завдав потерпілому ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 189 грн. 38 коп.
З місця скоєння кримінального правопорушення ОСОБА_6 зник та розпорядився викраденим майном на власний розсуд.
09 вересня 2014 року, в денний час, ОСОБА_6 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, поєднаний з проникненням у інше приміщення, діючи повторно, з корисливих мотивів, із застосуванням фізичної сили, шляхом зриву люка, який розміщений на даху гаражу № НОМЕР_2 , розташованого в гаражному кооперативі «Запорожець» по вул. Дослідна Станція у м. Запоріжжя, проник у вказаний гараж, звідки викрав: бухту мідного кабелю довжиною 74 метрів вартістю 3 171 грн. 25 коп. та алюмінієвий бідон об`ємом 40 літрів вартістю 342 грн. 33 коп., чим завдав потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 3516 грн. 58 коп.
З місця скоєння кримінального правопорушення ОСОБА_6 зник та розпорядився викраденим майном на власний розсуд.
Згідно з ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_7 у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце слухання справи повідомлялися своєчасно та належним чином, надали суду заяви про слухання справи за їх відсутності. Вислухавши думку учасників кримінального провадження, суд, на підставі ст. 325 КПК України, прийшов до висновку про можливість продовження судового розгляду справи у відсутності потерпілих, які належним чином були повідомлені про день, час та місце розгляду кримінального провадження.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_6 визнав себе винним у повному обсязі у скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, зазначивши, що йому зрозуміло обвинувачення, права, передбачені КПК України, він погоджується із обставинами, встановленими під час досудового розслідування, із зібраними у кримінальному провадженні доказами, як достовірними і допустимими, знає про міру та вид покарання, передбачені КК України за вказаний злочин, і його заява про винуватість не є результатом якихось погроз або обіцянок.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники провадження не оспорюють всі фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ч.3 ст.349 КПК України, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, провів судове слідство у справі щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ч.3 ст.349, ст.351 КПК України, визнавши недоцільним дослідження в цій частині інших доказів по справі, окрім допиту обвинуваченого, дослідження матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого.

При встановлених обставинах, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_6 повністю доведена, і його дії кваліфікує за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у інше приміщення.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України, роз`ясненнями пунктів 1, 2, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами та доповненнями), а також виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд враховує ступінь тяжкості скоєного ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином, особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, в тому числі за корисливі злочини, офіційно не працює, має постійне місце проживання, позитивно характеризується за місцем проживання, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину доньку ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на диспансерному обліку в Запорізькому обласному наркологічному диспансері та в Запорізькій обласній психіатричній лікарні не перебуває, однак у 2002 та у 2003 роках лікувався стаціонарно з діагнозом «легка розумова відсталість», визнав провину та розкаявся у вчиненому.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_6 , згідно ст. 66 КК України, суд визнає, повне визнання вини обвинуваченим.

Обставин, що обтяжують покарання, ОСОБА_6 згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Згідно з ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка здійснила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Беручи до уваги вищевикладене, з урахуванням ступеня тяжкості вчинених ОСОБА_6 злочинів, даних про особу обвинуваченого, його ставлення до скоєного, обставин, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, та вимоги, зазначені в абз.2 п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд прийшов до висновку про те, що всі ці дані в сукупності свідчать про те, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливо тільки в ізоляції від суспільства, оскільки ОСОБА_6 суспільну небезпеку своїх діянь не виявив, на шлях виправлення не став та знов продовжив скоювати злочини, а тому єдино вірним та адекватним для його виправлення є покарання у вигляді позбавлення волі з фактичним відбуттям такого, що є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів,але близьке до мінімального, передбаченого санкцією ч.3 ст.185 КК України.

Призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.
Оскільки ОСОБА_6 вчинив злочин до постановлення вироку Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24.02.2015 року, суд вважає за необхідне призначити остаточне покарання за правилами ч.4 ст.70 КК України.

Цивільні позови не заявлені.

Питання про долю речових доказів суд вирішує відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст.349,366-371,373-376, 395, 532 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_6 визнати винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 3 ст.185 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 років та 1 місяця позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначеним вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24.02.2015 року, призначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді 3 років та 1 місяця позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишити - тримання під вартою.
Строк відбуття покарання ОСОБА_6 рахувати з моменту його фактичного затримання 04 грудня 2014 року.
Речові докази по справі: бронзові крани в кількості 2шт., які знаходяться на відповідальному зберіганні у потерпілого ОСОБА_7 , залишити у користуванні останнього.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суду м. Запоріжжя шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Комунарського районного
суду м. Запоріжжя ОСОБА_1