Справа № 524/1994/15-к
У Х В А Л А
24.03.2015 року. Слідчий суддя Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , з участю: заявника ОСОБА_3 представника заявника - адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у закритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, -
ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді зі скаргою на бездіяльність слідчого, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
У скарзі ОСОБА_3 просить визнати бездіяльність посадових осіб Кременчуцького РВ УМВС України в Полтавській області з невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про кримінальне правопорушення та нездійснення досудового розслідування неправомірною та зобов`язати слідчого Кременчуцького РВ УМВС України в Полтавській області негайно внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальне правопорушення щодо факту вимагання 20.07.2014 року, визнати заявника потерпілим та вручити йому пам`ятку про процесуальні права і обов`язки потерпілого.
Представник СВ Кременчуцького РВ УМВС України в Полтавській області в судове засідання не з`явився будучи належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду даної скарги.
Відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України, розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржується. Відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.
На підставі зазначеної вище норми, слідчий суддя вважає за можливе розглядати скаргу у відсутність представника СВ Кременчуцького РВ УМВС України в Полтавській області.
Заслухавши заявника ОСОБА_3 та його представника, які підтримали скаргу з підстав, що в ній наведені, вивчивши матеріали провадження по скарзі, слідчий суддя прийшов до висновку, що скаргу необхідно задовольнити частково з наступних підстав.
В судовому засіданні встановлено, що 10.02.2015 року слідчим СВ Кременчуцького РВ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_5 отримана заява ОСОБА_3 , що підтверджується талоном-повідомленням № 0067 від 10.02.2015 року.
Відповідно до положень статті 214 КПК України, слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.
За таких обставин, вимоги ОСОБА_3 про зобов`язання слідчого внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальне правопорушення підлягають до задоволення.
Вимоги про визнання заявника потерпілим та вручення йому пам`ятки про процесуальні права і обов`язки потерпілого на стадії внесення відомостей про злочин до ЄРДР, є передчасними і такими, що суперечать ч. 5 ст. 40 КПК України, якою закріплено процесуальну самостійність слідчого та його відповідальність за законність і своєчасність здійснення процесуальних дій.
Що стосується вимог про визнання протиправною (назаконною) бездіяльності слідчого та посадових осіб Кременчуцького РВ УМВС України в Полтавській області, то при їх вирішенні суд виходить з наступного.
У рішенні Конституційного суду України від 14.12.2011 року № 19-рп/2011 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_6 (абз. 4-5 п. 4.3.) викладена правова позиція Конституційного суду України про те, що здійснюючи перевірку заяв і повідомлень про злочини, прокурор, слідчий, орган дізнання діють до порушення кримінальної справи, однак вдаються до тих же способів і прийомів, що й під час збирання доказів у кримінальній справі. Отже, правовідносини, що мають місце під час розгляду заяв про злочини, за своєю правовою природою є кримінально-процесуальними. Тому перевірка скарг на рішення, дії чи бездіяльність вказаних суб`єктів владних повноважень має відбуватися у тому ж процесуальному порядку і тим же судом, на який відповідно до закону покладені повноваження щодо перевірки й оцінки доказів у кримінальній справі, тобто судом із розгляду кримінальних справ. До того ж імперативний припис пункту 2 частини третьої статті 17 КАС України виключає юрисдикцію адміністративних судів щодо справ, які належить вирішувати в порядку кримінального судочинства.
Зазначене обумовлює висновок, що компетентним національним судом, до юрисдикції якого належить розгляд скарг щодо прийняття рішень, вчинення дій або допущення бездіяльності суб`єктом владних повноважень стосовно заяв і повідомлень про вчинені або підготовлювані злочини, є суд, який спеціалізується на розгляді кримінальних справ.
Таким чином, Конституційний Суд України висловив правову позицію про те, що скарги щодо прийняття рішень, вчинення дій або допущення бездіяльності суб`єктом владних повноважень стосовно заяв і повідомлень про вчинені або підготовлювані злочини повинні розглядатися судом, який спеціалізується на розгляді кримінальних справ.
Разом з тим, вказане рішення Конституційного Суду України, не зобов`язуєсуд, який спеціалізується на розгляді кримінальних справ визнавати обґрунтованими та задовольняти вимоги про визнання незаконною бездіяльності слідчого або прокурора.
Відповідно до ч. 2 ст. 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.
Згідно п. 10 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, визнання незаконною бездіяльності органу державної влади, їхніх посадових і службових осіб віднесено до способів захисту цивільних прав та інтересів.
Пунктом 18 ч. 1 ст. 3 КПК України встановлено, що слідчий суддя - це суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.
Згідно ч. 2 ст. 26 КПК України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
Отже, до повноважень слідчого судді не віднесено функцію захисту цивільних прав та інтересів, а судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні повинен здійснюватися способами, визначеними п. п. 1, 2, 3 ч. 2 ст. 307 КПК України.
Крім того, зі змісту ст. 40 КПК України, якою визначено статус та права слідчого органу досудового розслідування у кримінальному судочинстві, вбачається, що слідчому як учаснику процессу, діючим КПК України надані права щодо провадження досудового розслідування і не надано прав, які б забезпечили можливість слідчому захищатися або оскаржити рішення про визнання незаконною або протиправною його бездіяльності.
Статтею 20 КПК України визначено зміст такої загальної засади кримінального судочинства, як забезпечення права на захист учасникам процесу та встановлено, що підозрюваний, обвинувачений, виправданий, засуджений має право на захист, яке полягає у наданні йому можливості надати усні або письмові пояснення з приводу підозри чи обвинувачення, право збирати і подавати докази, брати особисту участь у кримінальному провадженні, користуватися правовою допомогою захисника, а також реалізовувати інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом.
Отже, зважаючи на те, що діючим КПК України не передбачено процесуальний порядок реалізації права слідчого на захист від звинувачень у незаконній бездіяльності (або у протиправній бездіяльності) та не надано право слідчому подавати докази чи заперечення проти цих звинувачень, а ч. 2 ст. 307 КПК України не надано право слідчому судді приймати рішення про визнання незаконною або протиправною бездіяльності слідчого чи прокурора, вважаю, що в задоволенні скарги ОСОБА_3 в частині визнання протиправною бездіяльності слідчого необхідно відмовити з тих підстав, що така вимога не ґрунтується на законі, а задоволення цієї вимоги порушувало б принцип змагальності сторін.
Вимоги про визнання слідчим суддею протиправною (незаконною) бездіяльності посадових осіб Кременчуцького РВ УМВС України в Полтавській області також не ґрунтуються на законі, оскільки чинний КПК України не розкриває поняття та не визначає права і обов`язки посадових осіб органів УМВС України. Разом з тим, КПК України визначає статус, права і обов`язки таких учасників кримінального провадження, як керівник органу досудового розслідування (ст. 39 КПК України), слідчий органу досудового розслідування (ст. 40 КПК України), співробітники оперативних підрозділів ( ст. 41 КПК України).
За таких обставин, відомості про кримінальне правопорушення, що викладені у заяві ОСОБА_3 від 10.02.2015 року, повинен внести до ЄРДР слідчий ОСОБА_5 , який отримав заяву.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 9, 20, 26, 110, 303-307 КПК України, слідчий судя, -
Скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.
Зобов`язати слідчого СВ Кременуцького РВ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_5 внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальне правопорушення, що викладені в заяві ОСОБА_3 від 10.02.1015 року (зареєстрована в журналі ЄО за № 384)
В іншій частині в задоволенні скарги ОСОБА_3 відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя: