Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 11/781/2/13 Головуючий у
суді І-ї інстанції Волошина
Категорія 364 (165) Доповідач в
колегії апеляційного суду Новіцький Е.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.12.2013
м.Кіровоград

Колегія суддів судової палати у
кримінальних справах апеляційного
суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - Новіцького Е.Й.,

суддів
- Поступайло Н.І., Осєтрова В.І.,

за
участю прокурора - Агєєва В.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Кіровограді кримінальну
справу за апеляціями засудженого
ОСОБА_2 та в його інтересах
захисника-адвоката ОСОБА_3 на вирок
Світловодського Світловодського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 31 серпня 2010 року, яким

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець
м.Світловодськ Кіровоградської
області, українець, громадянин України,
освіта вища, одружений, не працює,
проживає за адресою: АДРЕСА_1, раніше не
судимий, -

засуджений за ч.2 ст. 364 КК України до 5
років позбавлення волі з позбавленням
права займати керівні посади строком
на 3 роки, за ч.2 ст. 143 КК України ( в
редакції 1961 року) на 4 роки позбавлення
волі з конфіскацією майна, на підставі
ст. 42 КК України ( в редакції 1961 року)
шляхом поглинення менш суворого
покарання більш суворим, ОСОБА_2 за
сукупністю злочинів, остаточно
призначено покарання у виді
позбавлення волі строком на 5 років з
конфіскацією майна та з позбавленням
волі строком на 5 років з конфіскацією
майна та з позбавленням права займати
керівні посади на 3 роки.

ВСТАНОВИЛА:

Вироком суду ОСОБА_2 визнано
винним та засуджено за те, що він
обіймаючи посаду голови правління ВАТ
ТРК «Веселка» у м. Світловодськ
Кіровоградської області та будучи
службовою особою, використовуючи своє
службове становище, у 1997 році
розповсюдив по каналу ТРК «Веселка»
рекламне оголошення про те, що на
потреби розвитку та реконструкції
телерадіокомпанії остання візьме
гроші під розумні відсотки у громадян
на вигідних для них умовах, вказавши
при цьому номер контактного телефону
очолюваного ним товариства. Громадяни
відгукнулися на вказане оголошення і в
період з серпня 1997 року по листопада 2000
року передали засудженому певні суми
грошей у національній та іноземних
валютах - 35 933,40 грн. та 15 130 доларів США
за умови отримання 5-6 % щомісячного
доходу від вкладених сум, про що
одержали від ОСОБА_2 письмові розписки
про отримання останнім грошей.

Засуджений ОСОБА_2 своїми діями завдав
потерпілим матеріальних збитків на
загальну суму 79 352, 59 грн.

В апеляціях:

- Засуджений ОСОБА_2 просить вирок
суду скасувати, справу закрити у
зв'язку з відсутністю в його діях
складу злочину. Зазначає, що його діями
не завдано шкоди підприємству та
державі, обвинувачення ґрунтувалося на
припущеннях. Показання свідків та
потерпілих не являються правдивими.
Стверджує, що кошти надавалися
засудженому як фізичній особі, що
підтверджується розписками, а стосунки
з кредиторами носили цивільно-правовий
характер і не можуть кваліфікуватися
як злочин.

- Захисник-адвокат ОСОБА_3 в
інтересах засудженого просить вирок
суду скасувати, справу закрити у
зв'язку із відсутністю в його діях
складу злочину. Мотивує свої доводи
тим, що в ході досудового та судового
слідства не доведено отримання коштів
засудженим як посадовою особою, кошти
останнім отримано в борг як фізичною
особою. Будь-які докази ухилення від
сплати боргів, переховування від
кредиторів відсутні.

Заслухавши доповідача, думку
прокурора, який просив вирок суду
залишити без зміни, а апеляції без
задоволення ,вивчивши матеріали справи
та обговоривши доводи апеляцій,
колегія суддів вважає, що апеляції
засудженого та в його інтересах
захисника-адвоката не підлягають
задоволенню, а вирок суду слід залишити
без зміни з наступних підстав.

Як встановлено матеріалами справи,
досудове і судове слідство по ній
проведені з дотриманням вимог ст.22 КПК
України. Викладені у вироку висновки
про винність ОСОБА_2 у скоєнні ним
злочинів при обставинах, вказаних у
вироку суду, відповідають фактичним
обставинам справи і підтверджені
дослідженими в судовому засіданні та
викладеними у вироку доказами, яким суд
дав всебічну та об'єктивну оцінку

Незважаючи на повне невизнання своєї
вини, вина засудженого підтверджується
логічними та послідовними показаннями
потерпілих ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14, що узгоджуються між
собою. Всі потерпілі, крім ОСОБА_6, були
детально допитані у судовому засіданні
та зазначили, що гроші ОСОБА_2, як він їм
поясняв, позичав для ВАТ ТРК „Веселка"
та вкладав їх у розвиток цієї
телерадіокомпанії, надавав від свого
імені, письмові розписки з вказаними
сумами позик. Показання ОСОБА_6 було
оголошено в судовому засіданні і вони
підтверджують вищевикладене.

Свідок ОСОБА_15 пояснила, що працювала
бухгалтером на „Веселці" в 1996-1997 роках
і в той період, ОСОБА_2 як засновник
фірми передавав на підприємство якесь
обладнання, однак достеменно вона не
пам'ятає. Акт про прийом передачу
основних засобів від 20.12.1996 року вона як
бухгалтер не підписувала і такого акту
взагалі не пам'ятає.

Свідок ОСОБА_16 пояснив, що він
перебував на посаді заступника голови
правління ВАТ ТРК „Веселка" з
технічних питань і йому відомо, що у 1996
році була проведена реконструкція
кабельної мережі, яка була поставлена
на баланс підприємства, розвиток ТРК
проводився виключно за рахунок коштів
товариства. Надходжень від ОСОБА_2 ні у
вигляді матеріалів, ні у вигляді
надання до ВАТ ТРК „Веселка" не було.

Свідок ОСОБА_17 пояснила, що у 1999 році
вона працювала заступником голови
правління ВАТ ТРК „Веселка". При цьому
їй стало відомо, що на робоче місце до
ОСОБА_2 приходять люди і він бере в них в
борг кошти від імені фірми. Групою
працівників ТРК було ініційовано
запропонувати ОСОБА_18 прозвітувати
працівникам фірми про такі свої дії,
проте їх після цього було звільнено з
роботи. Рішенням Світловодського
міського суду від 10.08.2001 року ОСОБА_2 був
усунутий від керівництва фірмою,
оскільки своєю діяльністю завдавав
шкоди інтересам ТРК. На даний час
свідок є головою правління ВАТ ТРК
„Веселка" та стверджує, що ніяких
довгострокових зобов'язань у ТРК перед
ОСОБА_2 немає, по балансу та бухгалтерії
підприємства надлишки коштів чи майна
відсутні.

Свідок ОСОБА_19 пояснив, що в той час,
коли ОСОБА_2 був головою правління ВАТ
ТРК „Веселка", він займав посаду
комерційного директора. Йому відомо, що
з 1996 по 2000 роки ОСОБА_2 брав кошти від
приватних осіб, проте ці кошти не
спрямовувались на розвиток ТРК. Іноді
ОСОБА_2 запрошував його до себе в
кабінет, де приймав людей та брав у них
кошти і казав, щоб свідок засвідчив
своїм підписом факт передачі грошей. На
деяких розписках він поставив печатку
ВАТ ТРК „Веселка". Коли свідок запитав
у нього, для чого він це робить, то
ОСОБА_2 йому пояснив, що для солідності.
Договори безвідсоткових позик, ніби-то
переданих ОСОБА_2 ТРК він побачив
вперше під час досудового слідства.,
майно за такими договорами у ТРК не
передавалось. В кінці 1999 на початку 2000
року ОСОБА_2 пропонував йому підписати
документи про те, що останній вніс до
ТРК кошти у сумі 250000 грн. і що остання
йому заборгувала в зв'язку з цим 200000
грн. Цю пропозицію він пояснював, що
люди, котрим він винний гроші,
вернулися до прокуратури з
відповідними заявами і йому необхідно
прикрити гроші. Свідок відмовився це
зробити і згодом був звільнений з
посади. Ніякої угоди про спільну
відповідальність перед кредиторами
свідок не укладав, екземпляр даної
угоди він побачив вперше в ході допиту
під час досудового слідства. ТРК була і
є прибутковим підприємством і збиток
фірми здійснювався за рахунок
отриманих офіційних прибутків.

Свідок ОСОБА_20 пояснив, що він з 1996 по 2001
рік працював . начальником рекламного
агентства ВАТ ТРК „Веселка". За
пропозицією ОСОБА_2 він підписував акти
- прийому передачі обладнання у вересні
1998 року, проте передачі в натурі як
такої не відбувалося. ОСОБА_2 запросив
його до себе в кабінет та пояснив, що це
обладнання знаходиться на ТРК. Чи були
ці акти передані до бухгалтерії
підприємства йому невідомо. Документів
щодо придбання обладнання та його
оцінку він не бачив.

Свідок ОСОБА_21 пояснив, що з березня 1996
по листопад 1997 року він працював на ВАТ
ТРК „Веселка" начальником кабельних
мереж. Розпорядження про призначення
комісії по прийому передачі майна від
17.12.1996 року та акт прийому передачі
основних засобів від 20.12.1996 року він
вперше побачив на досудовому слідстві,
ніколи такі документи не підписував і
про таке обладнання йому нічого не
відомо.

Свідок ОСОБА_22 пояснив, що він
підписував акти прийому-передачі
основних засобів від ОСОБА_2, при чому
останній вказував при цьому на
обладнання, яке перебувало на ТРК. За
які кошти закуповувалось це обладнання
йому невідомо.

Свідок ОСОБА_23 пояснила, що в період з
жовтня 1997 року по квітень 2000 року вона
працювала головним бухгалтером ВАТ ТРК
„Веселка". В кінці 1999 року від
мешканців міста їй стало відомо, що
ОСОБА_2 отримував в борг гроші від
населення. По бухгалтерії ТРК дана
діяльність ОСОБА_2 не відображувалась,
кошти ОСОБА_2 по бухгалтерії не
оприбутковувались.

Свідки ОСОБА_24 і ОСОБА_25 пояснили, що
декілька разів вони за пропозицією
ОСОБА_2 засвідчували своїм підписом
розписки про отримання грошей останнім
від фізичних осіб. Прізвищ цих людей не
пам'ятають, розписки вони посвідчували
в службовому кабінеті ОСОБА_2

Також, вина засудженого ОСОБА_2 у
вчинені інкримінованих злочинів
повністю підтверджується:

- протоколом зборів засновників ВАТ
Телерадіокомпанії „Веселка" від 10.01.1996
року, за яким ОСОБА_2 обраний головою
правління ВАТ ТРК „Веселка". (а.с.321-323,
т.2);

- Статутом ВАТ ТРК „Веселка", зокрема
п.п. 7.5.1., 7.5.2, згідно яких голова
правління наділений
організаційно-розпорядчими та
адміністративно-господарськими
обов'язками. (а.с.320, т.2);

- контрактом на управління
підприємством від 29.05.1996 року,
складеним між зборами акціонерів ВАТ
ТРК „Веселка" та ОСОБА_2, за яким
останній прийнятий на посаду директора
ВАТ ТРК „Веселка" та наділений
організаційно-розпорядчими та
адміністративно-господарськими
повноваженнями (а.с.53-66, т.3);

- довідкою ВАТ ТРК „Веселка" №18 від
27.01.2003 року, про те, що протягом 1996 - 2001
року до ВАТ ТРК „Веселка" кошти
потерпілими не вносились,
заборгованість у ВАТ ТРК „Веселка"
перед ОСОБА_2 відсутня. (а.с.170, т.1);

- протоколом очної ставки від 15.04.2003
року між ОСОБА_2 та ОСОБА_19 з якого
вбачається, що останній підтвердив
свої свідчення про те, що ніякої угоди
про спільну відповідальність перед
кредиторами з ОСОБА_2 він не укладав,
договори безпроцентної позики за якими
ОСОБА_2 ніби - то передав обладнання в
користування ЗАТ ТРК „Веселки" та акти
прийому передачі матеріальних
цінностей, ніби - то переданих ОСОБА_2 до
ВАТ ТРК „Веселка", він бачить вперше, в
такій кількості обладнання та
матеріали до ВАТ ТРК „Веселка" від
ОСОБА_2 не надходило (а.с.156-160, т. 2);

- протоколом очної ставки від 15.04.2003
року між ОСОБА_2 та ОСОБА_21 з якого
вбачається, що останній не підписував
акту прийому передачі матеріальних
цінностей від 20.12.1996 року, в той період
до ВАТ ТРК „Веселка" обладнання в такій
кількості не надходило (а.с.161-162 , т.2);

- актом про ревізію окремих питань
фінансово-господарської діяльності
ВАТ ТРК „Веселка" від 04.04.2003 року №19-21/60
та доданих до акту документів з яких
вбачається, що на підставі
неправомірного наказу голови
правління ВАТ ТРК „Веселка" ОСОБА_2 від
10.11.1999 року, виданого в порушення п. 4.2
ст. 315 „Переліку типових документів, що
утворюються в діяльності органів
державної влади та місцевого
самоврядування, інших установ,
організацій і підприємств із
зазначенням термінів зберігання
документів", затвердженого наказом
Головного архівного управління при
Кабінеті Міністрів України від 31.03.1997
року №11-а, на ВАТ ТРК „Веселка" були
знищені шляхом спалення бухгалтерські
документи підприємства за період з 1995
року по жовтень 1998 року. В зв'язку з цим
документально підтвердити, чи
надходили до ВАТ ТРК „Веселка" позики у
вигляді грошових коштів або
товарно-матеріальних цінностей від
ОСОБА_2 не представилось можливим. Крім
того, перевіркою встановлено, що в
книгах Журнал - головна книга за 1996 - 1998
роки надходження матеріальних
цінностей до ВАТ ТРК „Веселка" не
відображено, оприбуткування даних
цінностей не було.(а.с.186-192, т.2).

- копіями розписок, за якими засуджений
отримував кошти від потерпілих (а.с.13, 76,
97, 109, 119, 128, 136, 206-218, Т.2).

На підставі викладеного, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
обґрунтовано дійшов висновку про
доведеність вини ОСОБА_2 та правильно
кваліфікував дій засудженого за ст.143
ч.2 КК України (в редакції кодексу 1960
року), як заволодіння індивідуальним
майном громадян або набуття права на
майно шляхом обману чи зловживання
довір'ям (шахрайство), що завдало
значної шкоди потерпілому, а також за
ст.364 ч.2 КК України (кодекс в редакції 2001
року), як умисне з корисливих мотивів в
особистих інтересах використання
службового становища всупереч
інтересам служби, що спричинило тяжкі
наслідки інтересам громадян.

Доводи апеляцій про те, що стосунки
ОСОБА_2 з кредиторами носили
цивільно-правовий характер і не можуть
кваліфікуватися як кримінальний
злочин є аналогічними тим, що
заявлялися апелянтами у судовому
засіданні суду першої інстанції, який
належним чином їх перевірив і
обґрунтовано визнав безпідставними,
оскільки вони суперечать фактичним
обставинам справи, встановлені судом
та доказам, які суд першої інстанції
поклав в основу доведеності вини.

Твердження апелянтів з приводу того, що
ОСОБА_2 не зловживав службовим
становищем, оскільки діяв як фізична
особа, колегія суддів визнає
безпідставними, оскільки такі доводи
спростовуються сукупністю доказів по
справі, які були досліджені судом
першої інстанції і покладені в основу
вироку, у тому числі й показаннями
потерпілих, які зазначили, що давали
гроші ОСОБА_2 не як фізичній особі, а як
директору ВАТ ТРК „Веселка", будучи
запевненими засудженим, що саме ВАТ ТРК
„Веселка" є гарантом повернення
коштів.

Призначаючи міру покарання
засудженому, суд першої інстанції
правильно врахував характер і ступінь
тяжкості скоєних злочинів, один з яких
тяжкий, особу винного, який за місцем
проживання характеризується
посередньо, раніше не притягувався до
кримінальної відповідальності, а тому
обґрунтовано дійшов висновку про
можливість виправлення та
перевиховання засудженого тільки у
місцях позбавлення волі і призначив
покарання в межах санкцій статей, якими
передбачено інкриміновані засудженому
злочини, після чого на підставі ст.42 КК
України (кодекс в редакції 1960 року), за
сукупністю злочинів, призначив
остаточне покарання.

В судове засідання захисник - адвокат
ОСОБА_3 не з'явився, про час та місце
апеляційного розгляду належним чином
був повідомлений.

З матеріалів кримінального
провадження вбачається, що до ОСОБА_2
був застосований привід ухвалою
апеляційного суду Кіровоградської
області від 31.08.2010 року, оскільки
останній в на судові виклики в судове
засідання не з'являвся. Проте, до зали
судових засідань засуджений
доставлений не був, тому ухвалою
апеляційного суду Кіровоградської
області 14.09.2010 року ОСОБА_2 був
оголошений в розшук, який до цього часу
виконаний так і не був.

За таких обставин, колегія суддів
вважає можливим розглянути апеляції
засудженого ОСОБА_2, та його захисника
без їх участі.

З урахуванням викладених обставин,
колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції обґрунтовано призначив
засудженому покарання без
застосуванням ст.ст. 69,75 КК України, яке
є необхідним та достатнім для його
виправлення.

Керуючись п. 15 Перехідних положень
Кримінального процесуального кодексу
України (в редакції від 13.04.2012 року), ст.
ст. 362, 366 КПК України (в редакції закону
1960 року), колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляцію засудженого ОСОБА_2 та в його
інтересах захисника-адвоката ОСОБА_3 -
залишити без задоволення.

Вирок Світловодського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 31 серпня 2010 року стосовно
ОСОБА_2 - без зміни.

Судді (підписи)

Згідно з оригіналом:

Суддя апеляційного суду

Кіровоградської області
Е.Й.
Новіцький