Справа № 587/234/15-к

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Миколаїв, українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні 2-х неповнолітніх дітей, старшого лейтенанта, начальника житлово-експлуатаційного відділення відділу забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_2 ,мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 406 КК України.
ОСОБА_6 обвинувачується в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 406 КК України, в тому що він будучи старшим лейтенантом у відповідності до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 (по особовому складу) № НОМЕР_1 в період з 07.11.2013 до 04.01.2015 проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_4 на посаді начальника житлово-експлуатаційного відділення відділу забезпечення. В подальшому на підставі наказу начальника Східного регіонального управління № 516-ос від 19.12.2014 старший лейтенант ОСОБА_6 на підставі наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 № 281-ос від 31.12.2014 з 04.01.2015 виключений зі списків особового складу та направлений для подальшого проходження військової служби до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
У свою чергу, майор ОСОБА_5 у відповідності до вимог Указу Президента України № 454 від 06.05.2014 «Про часткову мобілізацію» 16.06.2014 призваний ІНФОРМАЦІЯ_5 до лав Державної прикордонної служби України у зв`язку з мобілізацією, цього ж дня направлений для проходження військової служби до ІНФОРМАЦІЯ_3 , де наказом начальника вказаного загону (по особовому складу) № 124-ОС від 16.06.2014 призначений на посаду старшого офіцера відділення авто-технінчого забезпечення.
Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , які проходять військову службу у Державній прикордонній службі України, є військовослужбовцями. У відповідності до штатного розпису ІНФОРМАЦІЯ_3 вказані військовослужбовці відповідно до займаних ними посад не перебували у відносинах підлеглості.
У відповідності до вимог ст.ст. 11, 49, 50 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військовослужбовці зобов`язані, зокрема, бути зразком високої культури, дисциплінованості, поважати честь і гідність кожної людини, не допускати негідних вчинків щодо інших військовослужбовців, а також дотримуватися належних правил поведінки у військовому колективі.
Відповідно до вимог ст.ст. 110, 111, 113 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України усі військовослужбовці мають право надсилати письмові звернення або особисто звертатися до посадових осіб, органів військового управління, органів досудового розслідування та інших державних органів у разі, зокрема, незаконних рішень, дій (бездіяльності) щодо них командирів чи інших військовослужбовців, порушення їх прав, законних інтересів та свобод. З інших питань службової діяльності скарга подається безпосередньому командирові тієї особи, чиї дії оскаржуються, а якщо ті, хто подають скаргу, не знають, з чиєї вини порушені їх права, скарга подається у порядку підпорядкованості. Ніхто не може бути скривджений на службі чи покараний за те, що він подає пропозицію, заяву чи скаргу.
Однак, 6 листопада 2014 року колишній начальник житлово-експлуатаційного відділення відділу забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_3 старший лейтенант ОСОБА_6 у вмивальному приміщенні штабу тилу управління ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_2 , достовірно знаючи вимоги Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та Дисциплінарного статуту Збройних Сил України щодо порядку взаємовідносин між військовослужбовцями за відсутності ознак підлеглості, будучи невдоволеним зробленим йому з боку майора ОСОБА_5 , який у відповідності до вимог ст. 33 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України є старшим за військовим званням відносно останнього, зауваження щодо припинення порушення військової дисципліни, заборони паління у службових приміщеннях та правил поведінки військовослужбовця в присутності інших офіцерів, порушуючи встановлений військовими статутами порядок взаємовідносин між військовослужбовцями, умисно спричинив майору ОСОБА_5 тілесні ушкодження.
Так, близько 19.35 год. 06.11.2014 у вмивальному приміщенні штабу тилу управління ІНФОРМАЦІЯ_3 старший лейтенант ОСОБА_6 звернувся до майора ОСОБА_5 з метою вирішити питання, чи може останній взагалі робити йому зауваження щодо його поведінки. У такий спосіб між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 виникла сварка. В ході сварки старший лейтенант ОСОБА_6 , будучи обуреним зауваженнями ОСОБА_5 , без попередження наніс останньому один сильний удар долонею правої руки, стиснутої у кулак, в область обличчя, спричинивши майору ОСОБА_5 тілесні ушкодження, а саме: закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку зі стійким помірним астено-цефалгичним синдромом, синдромом вегетативної дисфункції, посттравматичну невралгію лівого відвідного нерву з явищами диплопії, перелом заднє-латеральної стінки лівого внутрішньо-щелепного синуса, ангіопатію сітківки обох очей. Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 1754 від 15.01.2015 тілесні ушкодження, завдані майору ОСОБА_5 протиправними діями старшого лейтенанта ОСОБА_6 , відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Дії ОСОБА_6 необхідно кваліфікувати за ч.2 ст. 406 КК України, оскільки він вчинив умисні дії, які виразилися в порушенні статутних правил взаємовідносин між військовослужбовцями за відсутності між ними відносин підлеглості, що виявилось у заподіянні майору ОСОБА_5 легких тілесних ушкоджень.
Під час досудового розслідування 17 січня 2015 року між потерпілим ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_6 була укладена угода про примирення.
Згідно з умовами угоди ОСОБА_6 повністю визнав свою вину в пред*явленому йому обвинуваченні та добровільно відшкодував потерпілому матеріальну шкоду по витратам на лікування та моральну шкоду.
Між сторонами була укладена домовленість про призначення йому покарання за ч.2 ст. 406 КК України з застосуванням ст.. 69 КК України у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 гривень.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 повністю визнав свою вину в пред*явленому йому обвинуваченні і пояснив, що вчинив всі дії, які вказані в обвинувальному акті, і просив затвердити укладену між сторонами угоду про примирення.
Потерпілий ОСОБА_5 також просив затвердити укладену між сторонами угоду про примирення,і пояснив, що обвинувачений у повному обсязі відшкодував йому заподіяну матеріальну і моральну шкоду і в теперішній час він не має до обвинуваченого ніяких претензій матеріального і морального характеру.
Судом встановлено, що укладення угоди між сторонами кримінального провадження є добровільним, вони повністю усвідомлюють зміст укладеної угоди про примирення, характер обвинувачення, розуміють свої права, наслідки укладення та затвердження угоди, а також наслідки невиконання угоди.
Узгоджені між сторонами вид і міра покарання є такими, що відповідають ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особи обвинуваченого.
Таким чином умови угоди про примирення відповідають, вимогам КПК України, КК України, не порушують права, свободи чи інтереси сторін та інших осіб, тому необхідно затвердити укладену між сторонами угоду про примирення, визнати винним ОСОБА_6 за ч.2 ст. 406 КК України, і призначити йому покарання згідно умов угоди.
Керуючись ст..ст. 368, 370, 374, 474 та 475 КПК України,
засудив:
Затвердити угоду про примирення від 17 січня 2015 року, укладену між потерпілим ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_6 .
Визнати винним ОСОБА_6 за ч.2 ст. 406 КК України і призначити йому по даному закону узгоджене сторонами покарання з застосуванням ст.. 69 КК України у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі 30 ( тридцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 ( п*ятсот десять) гривень.
Роз*яснити ОСОБА_6 , що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до відповідальності, встановленої законом.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Сумської області через районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1