Дата документу Справа № 310/1014/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/1003/15
Єдиний унікальний № 310/1014/15-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 389 ч. 2 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 червня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, дистанційно в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000171, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 12 березня 2015 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бердянська Запорізької області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, маючого на утримання неповнолітню дитину, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Бердянським міськрайонним судом від 03.09.2014 року за ч. 1 ст. 185 КК України до 100 годин громадських робіт, покарання не відбув;

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України і призначено покарання у виді арешту строком на 2 місяці.
На підставі ст. ст. 71, 72 КК України до призначеного покарання частково приєднана невідбута частина покарання за вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 03.09.2014 року, та остаточно призначено покарання у виді арешту строком на 2 місяці 10 днів.
Початок строку відбування покарання ухвалено обчислювати з моменту фактичного затримання ОСОБА_7 . Запобіжний захід не обирався.
Згідно вироку, ОСОБА_7 було засуджено вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 03.09.2014 року за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді 100 годин громадських робіт, у зв`язку з чим 31.10.2014 року він був викликаний до Бердянського міськрайонного відділу кримінально-виконавчої інспекції Управління державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області, де був ознайомлений з порядком та умовами відбування встановленого судом покарання та поставлений на облік, про що надав особисту підписку.

Однак ОСОБА_7 , діючи умисно, з метою ухилення від відбуття призначеного йому судом покарання, без поважних причин порушив графіки відбуття покарання, не виходив на відпрацювання до Комунального підприємства Бердянської міської ради «Ритуал», де засуджений повинен був виконувати громадські роботи, відповідно до наказу № 81 від 03.11.2014 року «Прийом на громадські роботи», в результаті чого працівником Бердянської міськрайонної кримінально-виконавчої інспекції п`ять разів, а саме: 20.11.2014 року, 11.12.2014 року, 15.12.2014 року, 05.01.2015 року та 21.01.2015 року попереджався про притягнення до кримінальної відповідальності з приводу ухилення від відбування покарання у вигляді громадських робіт за ч. 2 ст. 389 КК України.

Але ОСОБА_7 , ігноруючи законі вимоги працівників Бердянського МРВ КВІ УДПтС України в Запорізькій області станом на 11.03.2015 року відбув лише 8 годин громадських робіт та ухилився від подальшого відбування покарання у вигляді громадських робіт.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 не заперечуючи доведеність його вини у вчиненні кримінального правопорушення зазначає, що дійсно не відбув покарання призначене йому за попереднім вироком у виді громадських робіт, оскільки працював для того, щоб утримувати свою сім`ю: неповнолітнього сина, 1998 року народження, вихованням якого він займається самостійно, батька, 1953 року народження, який є інвалідом 2 групи та мати, 1954 року народження, яка є онкохворою. Крім того, у зв`язку зі смертю молодшого брата, на його утриманні фактично перебуває сім`я останнього: дружина, яка не працює та троє малолітніх дітей, 2010 та 2011 року народження, а тому відбування призначеного йому покарання у виді арешту поставить його близьких у скрутне фінансове становище. Внаслідок цього просить призначити йому більш тяжке покарання за ч. 2 ст. 389 КК України із застосуванням ст. ст. 71, 72 КК України у виді 1 року 6 місяців обмеження волі, але на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком на 1 рік та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. У разі неможливості призначення такого покарання просить призначити менш суворе покарання, чим було йому призначено оскаржуваним вироком.

У запереченнях на апеляційну скаргу, прокурор, який брав участь у провадженні, просить вирок суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: обвинуваченого, який зокрема в останньому слові просив задовольнити його апеляційну скаргу, прокурора, який вважав, що вирок необхідно залишити без змін; колегія суддів перевіривши матеріали провадження та доводи скарги, вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні умисного кримінального правопорушення, кваліфікація дій останнього, встановлені і вказані обставини у обвинувальному вироку, відповідають фактичним обставинам провадження, підтверджуються сукупністю досліджених при судовому розгляді доказів, які згодом суд поклав у основу вироку, та є вмотивованими і обґрунтованими.

Оскільки ці висновки ґрунтуються на обставинах подій, які сторонами провадження не оспорюються, тому дані обставини перевірці в апеляційній інстанції не підлягають.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст.389 КК України, кваліфіковані правильно.

Порушень ст.ст.349, 370 КПК України щодо обґрунтованості і вмотивованості винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень у вироку суду, колегія суддів не вбачає.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про його особу, згідно до яких він має сім`ю, на утриманні неповнолітню дитину, має місце реєстрації та проживання, наявність попередньої судимості, його відношення до скоєного, активне сприяння розкриттю злочину, що суд визнав обставиною, яка пом`якшує покарання, рецидив злочинів, як обставину, що обтяжує покарання, і призначив йому майже мінімальне покарання передбачене санкцією ч.2 ст.389 КК України, остаточно визначивши покарання у відповідності до вимог ст.ст. 71,72 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком Бердянського міськрайонного суду від 03.09.2014 року.

Призначене судом першої інстанції покарання, на думку колегії суддів, відповідає вимогам ст. ст. 50,65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та запобігання вчинення нею нових злочинів.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що відбування призначеного йому покарання у виді арешту поставить його близьких у скрутне фінансове становище, оскільки він має батька, 1953 року народження, який є інвалідом 2 групи та мати, 1954 року народження, яка є онкохворою, крім того, фактично утримує дружину, та трьох малолітніх дітей померлого брата, не може бути такими, які б слугували підставою для зменшення обвинуваченому призначеного судом першої інстанції покарання, або призначення іншого покарання і застосування положень ст. 75 КК України.

Підстав вважати призначене покарання явно несправедливим внаслідок його суворості, по доводам вказаним в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування кримінального закону, які були б підставою для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст. ст. 336, 404, 407 КПК України колегія суддів,

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 12 березня 2015 року відносно обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її оголошення, проте може бути оскаржена учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня її оголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4