Гусятинський районний суд Тернопільської області
Справа № 596/2478/14-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"16" січня 2015 р. Гусятинський районний суд Тернопільської області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1
судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3
прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5
захисника-адвоката ОСОБА_6
представника Копичинецької ВК 112 ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в залі суду в селищі Гусятин клопотання захисника засудженого ОСОБА_8 ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого
ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 ,уродженця с.Даньково, Починківського району, Смоленської області Російскої Федерації, росіянина, громадянина України, жителя до засудження АДРЕСА_1 ,з середньо-спеціальною освітою, одруженого, до засудження працюючого учнем підземного робітника ДВАТ шахта «Зарічна», раніше не судимого відповідно до ст.55 КК України (1960 р.),
засудженого 01.03.2004 року колегією суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Львівської області за ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 189, ч. 4 ст. 296, п.7 ч. 2 ст. 115, ст. 70 КК України на 15 років позбавлення волі з конфіскаціє особисто належного майна. Відбуття покарання рахується з 11серпня 2003 року. Зараховано в строк відбуття покарання час перебування під вартою з 17.08.2002р. до 27.08.2002 року.
Ухвалою колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 29.06.2004 року вирок колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області від 01.03.2004 року змінено. Виключено із цього вироку кваліфікацію його дій за ст. 296 ч. 4 КК України як зайву. Вважати засудженим ОСОБА_8 за ст.ст.146 ч.2, 189 ч.3, 115 ч. 2 п. 7 КК України до 15 років з конфіскацією майна.
ВСТАНОВИВ: Захисник засудженого ОСОБА_8 звернувся до суду із клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого на підставі ст. 81 КК України з тих підстав, що він довів своє виправлення, не має жодного не погашеного стягнення.
В судовому засіданні захисник засудженого, засуджений підтримали клопотання з підстав наведених у ньому і просили його задовольнити. Крім того, засуджений ОСОБА_8 вказав, що рішення комісії Копиченецької ВК-112 від 07.11.2014 року щодо його умовно-дострокового звільнення він не оскаржував.
Представник Копичинецької ВК-112 в судовому засіданні заперечував щодо задоволення клопотання захисника засудженого ОСОБА_8 щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання останнього,оскільки він лише стає на шлях виправлення.
Прокурор в судовому засіданні висловив думку про відсутність підстав для умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_8 від відбування покарання останнього. Вказав, що клопотання є безпідставним, вважає,що слід відмовити у його задоволенні.
Суд, заслухавши засудженого, його захисника, представника Копичинецької ВК-112, думку прокурора, дослідивши матеріали клопотання, матеріали особової справи засудженого та інші представленні адміністрацією копії документи щодо засудженого, приходить до висновку, що клопотання не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_8 01.03.2004 року був засуджений вироком колегії суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Львівської області за ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 189, ч. 4 ст. 296, п.7,ч. 2 ст. 115, ст. 70 КК України на 15 років позбавлення волі з конфіскацію особисто належного майна. Відбуття покарання рахується з 11серпня 2003 року. Зараховано в строк відбуття покарання час перебування під вартою з 17.08.2002р. до 27.08.2002 року.
Ухвалою колегії суддів Судової палати в кримінальних справах Верховного Суду України від 29.06.2004 року вищевказаний вирок колегії суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Львівської області змінено. Виключено кваліфікацію дій ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 296 КК України як зайву. Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст.189, п.7 ч. 2 ст. 115 КК України на 15 років з конфіскацією майна.
Початок строку відбування покарання 11.08. 2003 року.
Кінець строку відбування покарання 01.08.2018 року.
Засуджений ОСОБА_8 відбув ? строку покарання 01.11.2014 року.
Відповідно до ч. 2,3 ст. 81 КК України, постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» умовно- дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше ? строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин.
Висновок суду про виправлення засудженого повинен ґрунтуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь час відбування, а не за час, який безпосередньо передує настанню строку після відбування якого можливе умовно- дострокове звільнення.
Згідно ч. 2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, але й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Як вбачається з матеріалів особової справи засудженого, зокрема із характеристики на засудженого ОСОБА_8 від 29.12.2014 року засуджений під час утримання в слідчому ізоляторі характеризувався негативно, допустив два порушення режиму утримання, за які були накладені дисциплінарні стягнення, які погашені у встановленому законному порядку. Заохочень не мав.
З 28.10.2004 року засуджений відбуває покарання у Копичинецькій виправній колонії УДПтСУ в Тернопільській області (№112).
Станом на 29.12.2014. року характеризується посередньо, мав три заохочення, зокрема, 25.05.2013 року, 20.11.2013 року, 02.11.2014 року. До виконання робіт по благоустрою установи відноситься з розумною ініціативою. Порушень виробничої дисципліни та правил техніки безпеки не допускає. Задовільно ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи. Намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування, достатніх навичок для самостійного їх виконання не має. Намагається дотримуватися вимог пожежної безпеки і безпеки праці. На даний час виконує законні вимоги персоналу установи. Підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими. Намагається утримувати в чистоті та порядку спальне місце та при ліжкову тумбочку. Має охайний зовнішній вигляд. Бере участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу на засуджених «духовне відродження». За час відбування покарання вину у вчиненні злочинів визнав повністю.
Працював на виробництві колонії у бригаді по виготовленню дерев`яних виробів.
За статейними ознаками заохочувальній нормі закону щодо заміни не відбутої частини покарання більш м`яким у відповідності до ст.82 КК України підлягав після фактичного відбуття 2/3 частини призначеного судом строку покарання- 01.08.2013 р.. Проте, 16.08.2013 року комісією Копичинецької ВК 112 засудженому було відмовлено у застосуванні даної заохочувальної норми закону, як такому, що не став на шлях виправлення ( протокол № 23). Засуджений ОСОБА_8 стає на шлях виправлення.
Як вбачається з матеріалів клопотання, особової справи засудженого ОСОБА_8 , останній відбув передбачений п.3 ч.3 ст.81 КК України строк, у зв`язку з чим виникла можливість вирішення питання щодо умовно - дострокового звільнення від призначеного судом покарання.
При цьому, згідно матеріалів особової справи засуджений ОСОБА_8 за час відбування покарання допустив 53 порушень встановленого порядку відбування покарання за вчинення яких накладалися стягнення, з яких вісім разів поміщався в дисциплінарний ізолятор, три рази переводився в приміщення камерного типу. Стягнення погашені у встановленому законному порядку.
07 листопада 2014 року рішенням постійно діючої комісії при Копичинецькій ВК №112 (протокол №43) відмовлено засудженому ОСОБА_8 в умовно-достроковому звільненні, як такому, що не довів своє виправлення. Рішення комісії про відмову у застосуванні ст.81 КК України засуджений ОСОБА_8 не оскаржував. Дане рішення набрало законної сили.
Такі висновки адміністрації Копичинецької ВК 112 суд бере до уваги так як вони для вирішення питання мають пріоритетне значення, оскільки саме на адміністрацію установи покладені обов`язки по виправленню і перевихованню засуджених та дослідженню їх морально психологічних чинників, які випливають на цей процес.
При цьому, суд бере до уваги, що протягом періоду з 07 листопада 2014 року до 04.12.2014 року, тобто з моменту відмови комісії у застосуванні ст. 81 КК України до звернення захисника засудженого ОСОБА_8 із клопотанням до суду, засуджений ОСОБА_8 заохочень за сумлінну поведінку та ставлення до праці не отримував, що свідчить про відсутність будь - яких змін у поведінці та ставленні засудженого до праці.
Три заохочення за період відбування покарання в Копичинецькій ВК №112 та факт відбуття засудженим ? строку покарання на думку суду не є підставою та достатніми при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_8 ..
Також трьохразове заохочення не може свідчити про його виправлення.
Крім того, на переконання суду, незважаючи на те, що на час розгляду клопотання дисциплінарні стягнення ОСОБА_8 були вже погашені, їх наявність підтверджує негативну характеристику засудженого.
В даному випадку наявні лише формально-юридичні підстави для умовно - дострокового звільнення від відбування покарання засудженого.
Враховуючи вимоги закону, встановленні обставини, позицію засудженого та його захисника про те, що засуджений ОСОБА_8 сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення є передчасною і не обумовлена достатніми підставами, оскільки матеріали клопотання, особової справи засудженого та інші матеріали, представлені Копичинецькою ВК 112 в своїй сукупності не свідчать про досягнення мети, передбаченої ст.50 КК України - виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів.
За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку,що оскільки передбаченої частиною 2 ст.81 КК України обов`язкової підстави умовно дострокового звільнення засудженим ОСОБА_8 на даний час не виконано, засуджений на час звернення до суду не довів своє виправлення, а тому у задоволенні клопотання захисника засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_8 слід відмовити.
Посилання захисника засудженого на те, що при вирішенні питання щодо умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_8 слід врахувати позитивну характеристику останнього до засудження, його сімейні обставини, зокрема те, що він одружився; має намір удочирити дочку своєї дружини; має брата, вітчима, які є інвалідами 2 групи та відповідно 3 групи; після умовно-дострокового звільнення працевлаштується у ТзОВ «Графен» комірником суд не приймає до уваги, оскільки вони відповідно до вимог ст. 81 КК України при вирішенні вищевказаного питання не мають правового значення.
На підставі наведеного, керуючись ст.81 КК України, постановою Пленуму Верховного Суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», ст. ст. 537, 539, 392 КПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
У задоволенні клопотання захисника засудженого ОСОБА_8 про умовно - дострокове звільнення засудженого ОСОБА_8 від відбування покарання відмовити.
Ухвала може бути оскаржене до Апеляційного суду Тернопільської області протягом семи днів з дня її оголошення.
Суддя підпис
З оригіналом вірно
Суддя Гусятинського районного суду ОСОБА_1