ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ
СПРАВ
Провадження за касаційною скаргою №
5-6203ск14 УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ3 жовтня 2014
Вищий спеціалізований суд України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі колегії суддів:
Крижановського В.Я., Слинька С.С.,
розглянувши касаційну скаргу
засудженого ОСОБА_4 на вирок
Миронівського районного суду
Київської області від 30 квітня 2014 року
та ухвалу Апеляційного суду Київської
області від 16 липня 2014 року,
У касаційній скарзі засудженим ОСОБА_4
викладено вимогу про зміну вказаних
судових рішень у частині призначення
покарання. Мотивує своє прохання тим,
що судами не було враховано обставину,
яка пом'якшує покарання, - вчинення
злочину внаслідок збігу тяжких
особистих обставин та сильного
душевного хвилювання. Вказує на те, що
вину у вчиненому визнав повністю та
усвідомив неправомірність своїх
вчинків, у зв'язку з чим постановлений
вирок в частині призначеного йому
покарання є суворим.

Вироком Миронівського районного суду
Київської області від 30 квітня 2014 року
визнано винним і засуджено ОСОБА_4 за ч.
1 ст. 121 КК України до покарання у виді
позбавлення волі на строк 8 років; за ч. 2
ст. 186 КК України до покарання у виді
позбавлення волі на строк 3 роки. На
підставі ч. 1 ст. 70 КК України за
сукупністю злочинів ОСОБА_4 визначено
покарання у виді позбавлення волі на
строк 8 років. На підставі ст. 71 КК
України за сукупністю вироків до
призначеного покарання за цим вироком
приєднано покарання призначене
вироком Миронівського районного суду
Київської області від 31 травня 2013 року
у виді штрафу в сумі 850 грн. Вирішено
питання щодо судових витрат.

За вироком суду ОСОБА_4 визнано винним у
скоєнні ним кримінальних
правопорушень за таких обставин.

13 серпня 2013 року, приблизно о 22-ій год. 30
хв., ОСОБА_4, знаходячись на перехресті
вулиць Попова та Коцюбинського у

м. Миронівка Київської області, під час
вживання спиртних напоїв між ним та
ОСОБА_5 виникла сварка, в ході якої
ОСОБА_4, будучи в стані алкогольного
сп'яніння, відшукавши на землі камінь
наніс ним біля п'яти ударів по голові
ОСОБА_5, заподіявши останньому тяжкі
тілесні ушкодження. Після вчиненого,
боячись бути викритим у вчиненні
кримінального правопорушення, ОСОБА_4 з
місця вчинення злочину втік.

3 січня 2014 року, приблизно о 22-ій год. 00
хв., ОСОБА_4 після спільного вживання
спиртних напоїв разом з ОСОБА_6,

ОСОБА_7, матеріали щодо якого виділено в
окреме провадження, вирушили в
напрямку залізничного вокзалу ст.
Миронівка, де ОСОБА_4 за попередньою
домовленістю з ОСОБА_7, будучи в стані
алкогольного сп'яніння, підішли до
ОСОБА_6 та ОСОБА_4 застосувавши до
останнього фізичне насильство, яке не є
небезпечним для життя, здавив шию
останнього та повалив на землю. Після
чого, ОСОБА_4 заволодів майном ОСОБА_6,
спричинивши йому матеріальних збитків
на загальну суму 1 240 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Київської
області від 16 липня 2014 року вирок суду
першої інстанції залишено без зміни.

Перевіривши доводи, викладені у
касаційній скарзі, додані до неї копії
судових рішень, суд дійшов висновку про
відсутність підстав для задоволення
касаційної скарги та витребуванні
матеріалів кримінального провадження,
що є підставою, відповідно до п. 2 ч. 2 ст.
428 КПК України, для відмови у відкритті
провадження.

Висновки суду про винність у скоєнні
кримінальних правопорушень та
кваліфікація дій засудженого ОСОБА_4 за
ч. 1 ст. 121 та ч. 2 ст. 186

КК України у касаційній скарзі не
оспорюються.

Доводи засудженого у касаційній скарзі
щодо невідповідності призначеного
покарання внаслідок суворості є
необґрунтованими.

Суд вважає, що призначене покарання
відповідає вимогам статей 50, 65 КК
України, є необхідним та достатнім для
виправлення засудженого ОСОБА_4,
попередження вчинення ним нових
злочинів і є відповідним скоєному.

Як убачається з вироку, при призначенні
ОСОБА_4 покарання суд достатньою мірою
врахував ступінь тяжкості вчинених
кримінальних правопорушень, особу
засудженого, який раніше судимий за ч. 1
ст. 186 КК України та призначене
покарання у виді штрафу не сплатив,
неодноразово притягувався до
адміністративної відповідальності,
посередньо характеризується за місцем
проживання. Обставиною, яка обтяжує
покарання, суд визнав вчинення
кримінальних правопорушень в стані
алкогольного сп'яніння. Крім того,
судом було враховано думку потерпілої
ОСОБА_8 щодо призначення покарання
ОСОБА_4, яка вказала, що останній
розкаяння у скоєному не виявив, жодної
допомоги на лікування її сина ОСОБА_5 не
надавав.

Ухвала апеляційного суду відповідає
вимогам ст. 419 КПК України, доводи
засудженого щодо невідповідності
призначеного покарання перевірені
судом апеляційної інстанції повною
мірою, який відмовив у їх задоволенні з
наведенням докладних мотивів
прийнятого рішення.

Отже, обґрунтування касаційної скарги
не містить доводів, які викликають
необхідність перевірки їх матеріалами
кримінального провадження, а із
касаційної скарги та наданих до неї
копій судових рішень вбачається, що
підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, суд,

ухвалив:

У відкритті касаційного провадження за
касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4
на вирок Миронівського районного суду
Київської області від 30 квітня 2014 року
та ухвалу Апеляційного суду Київської
області від 16 липня 2014 року відмовити.

Ухвала суду касаційної інстанції
оскарженню не підлягає.

Судді:

___________________ _______________ ________________

В.Я. Крижановський С.С. Слинько С.Г.
Дембовський