Справа № 344/9214/15-к
Провадження № 1-кс/344/2494/15
У Х В А Л А
07 липня 2015 р. м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого слідчого судді ОСОБА_1

за участі секретаря ОСОБА_2

скаржника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_3 на постанову про закриття кримінального провадження № 0000277 від 02/06/2015 р., -

ВСТАНОВИВ:
до Івано-Франківського міського суду звернувся ОСОБА_3 зі скаргою на постанову заступника начальника СВ СУ УМВС України в Івано-Франківській області ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження від 02/06/2015 р. В скарзі вказано, що 02/06/2015 р. ухвалено постанову про закриття кримінального провадження № 0000277 з підстав відсутності в діях ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення. Однак скаржник заперечив такий висновок слідчого,оскільки в кримінальному провадженні не встановлено усіх обставин, які підлягали встановленню, не допитано свідків, які були очевидцями подій, не спростовано доводів, арґументів та пояснень скаржника, надано перевагу поясненням ОСОБА_5 , але не зазначено на підстави відхилення пояснень скаржника.

В судовому засіданні скаржник підтримав скаргу та просив задовольнити її, з підстав, що в ній зазначені. Також в судовому засіданні скаржник надав пояснення про те, що він передав грошові кошти на компенсацію шкоди, завданої ОСОБА_5 за кримінальним провадженням, щодо обвинувачення скаржника; ОСОБА_5 отримав від скаржника вказані грошові кошти і склав заяву про відмову від претензій майнового характеру, однак в наступному ОСОБА_5 скасував свою заяву і відмовився повернути скаржнику грошові кошти та відмовився від визнання отримання компенсації.

Інші учасники не з`явились в судове засідання і заздалегідь не повідомили суд про причини своєї неявки та про їх поважність, а також не подали суду заяв і клопотання про відкладення судового засідання.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, В рішенні Європейського суду з прав людини по справі Пономарьов проти України (Заява N 3236/03) вказано: ... сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (mutatis mutandis, рішення у справі "Олександр Шевченко проти України" ( 974_256 ) (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява № 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та "Трух проти України" (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява N 50966/99, від 14 жовтня 2003 року). За вказаних обставин інші учасники реалізували своє право на безпосередню участь в судовому засіданні.

Судом встановлено наступні обставини.

02/06/2015 р. заступник начальника слідчого відділу СУ УМВС України в Івано-Франківській області ОСОБА_4 ухвалив постанову, відповідно до змісту якої ОСОБА_3 подав заяву про вчинення злочину за обставин отримання від нього ОСОБА_5 грошових коштів на компенсацію завданої шкоди і склав заяву про відсутність претензій майнового характеру.

Отже на час подання відповідної заяви досудове слідство вбачало правові підстав, передбачені в ст. 214 КПК України для внесення відповідних відомостей до ЄРДР.

Під час досудового слідства ОСОБА_3 просив допитати свідків та вчинити інші слідчі дії для встановлення обставин за його заявою.

В основу спростування заяви ОСОБА_3 , в постанові про закриття кримінального провадження, покладено пояснення ОСОБА_5 про те, що він не отримував від скаржника будь-яких грошових коштів.

На підтвердження факту передання і отримання грошових коштів надали показання адвокат ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

На підставі тлумачення змісту нотаріальної дії про посвідчення справжності підпису на бланку заяви слідчий дійшов висновку про право ОСОБА_5 складати і відкликати заяви.

Однак в заяві про вчинення злочину і у скарзі на постанову про закриття кримінального провадження ОСОБА_3 вказав не на вчинення злочину щодо складення чи відкликання заяви ОСОБА_5 на отримання ним грошових коштів і в наступному відмову від факту отримання будь-яких грошових коштів.

Таким чином в основу постанови про закриття кримінального провадження покладено не обставини об`єктивної дійсності із заяви скаржника про вчинення злочину чи правові підстави, передбачені законом для закриття кримінального провадження, а на основі казуїстики та софістики зроблено висновок про право ОСОБА_5 ставити підпис на заявах у зв`язку із цим, про відсутність в його діях складу злочину щодо заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство).

Відповідно до ст. 7 КПК України в якості загальної засади кримінального провадження проголошено змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до п. 2 ст. 305 КПК України слідчий чи прокурор можуть самостійно скасувати рішення, передбачені пунктами 1, 2, 5 і 6 частини першої статті 303 цього Кодексу, припинити дію чи бездіяльність, які оскаржуються, що тягне за собою закриття провадження за скаргою. Однак суду не надано доказів про самостійне прийняття відповідного рішення слідчим.

Судом встановлено, що на час реєстрації повідомлення скаржника у ЄРДР досудовим слідством було встановлено наявність правових підстав для цього, однак суду не надано доказів того, що вказані підстави перевірено у встановлений законом спосіб і ухвалено висновок про відсутність події злочину чи його складу.

Згідно ч. 5 ст. 110 КПК України, постанова слідчого повинна складатися з вступної, мотивувальної та резолютивної частини.

Мотивувальна частина постанови повинна містити відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення КПК України.

Як вбачається з постанови слідчого про закриття кримінального провадження її мотивувальна частина не відповідає вимогам п. 2 ч.5 ст.110 КПК України.

Висновки слідчого в цій постанові, до яких він дійшов, а саме: про необхідність закриття даного кримінального провадження не мотивовані, аналізу зібраних по справі матеріалів і доказів ним не наведено і не обгрунтовано, обставини, на які вказує скаржник не встановлено, не надано їм правову оцінку, не спростовано доводи скаржника щодо фактичних обставин, в зв`язку з цим суд дійшов висновку, що вказана постанова не відповідає вимогам ч.5 ст.110 КПК України.

ЄСПЛ неодноразово вказував, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати те, що трапилось, та не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень (справа Ассенов та інші проти Болгарії (Assenov та Others v. Bulgaria). Вони повинні вживати всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, inter alia, показань очевидців та експертних висновків (рішення у справі Танрікулу проти Туреччини (Tanhkulu v. Turkey) [ВП], заява № 23763/94, п. 104 і подальші посилання, ECHR 1999-IV, Ґюль проти Туреччини (Gul v. Turkey), заява № 22676/93, п. 89, від 14 грудня 2000 року).

За вказаних обставин досудовим слідством не спростовано обґрунтування скарги, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

Відповідно до зазначеного та на підставі ст.ст. 7,22 КПК України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

скаргу задовольнити;

скасувати постанову заступника начальника слідчого відділу СУ УМВС України в Івано-Франківській області ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження №0000277 від 02/06/2015 р.

Відповідно до ст. 309 КПК України дана ухвала не може бути оскаржена.

Головуючий суддя ОСОБА_1