№ 336/1939/15-к
Пр. № 1-кп/336/249/2015
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 квітня 2015 року м. Запоріжжя
Шевченківський районний суд м. Запоріжжя в складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, українця, громадянина України, неодруженого, освіта середня-спеціальна, призваного ІНФОРМАЦІЯ_2 , військовослужбовця військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), водія-слюсаря артилерійського озброєння ремонтної роти військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), солдата, військовослужбовця, направленого на військову службу за контрактом, зареєстрованого та мешканця: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.407 Кримінального кодексу України, -
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадянина ОСОБА_4 30 вересня 2014 року направлено для прийняття на військову службу за контрактом ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Наказом командира військової частини № 55-к від 30 вересня 2014 року ОСОБА_4 присвоєне первинне військове звання солдата.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) № 64-к від 25 жовтня 2014 року, ОСОБА_4 призначено на посаду водія-слюсаря ремонтного взводу артилерійського озброєння ремонтної роти військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), що дислокується за адресою: АДРЕСА_2 .
Являючись військовослужбовцем, відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 14, 16, 37, 40, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст.ст. 1, 3, ст. 23, ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», солдат ОСОБА_4 зобов`язаний свято і непорушно додержуватись вимог Конституції України, законів України, військової присяги, статутів, наказів та розпоряджень, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, не допускати ганебних вчинків самому та утримувати від їх вчинення інших.
Проте, солдат ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом, який виник під час проходження ним військової служби, не з`явився на службу без поважних причин, був відсутній у військовій частині у період з 19 по 22 вересня 2014 року включно.
Після чого ОСОБА_4 , діючи умисно, повторно протягом року був відсутній за місцем проходження ним військової служби, тобто у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) у період з 11 по 16 листопада 2014 року, а саме не з`явився до військової частини з лікування з метою тимчасово ухилитися від військової служби.
Ухиляючись від проходження служби, ОСОБА_4 не повідомив до військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) про причини відсутності на службі та про своє місце перебування. Також у період з 19 по 22 вересня 2014 року та з 11 по 16 листопада 2014 року не виконував покладені на нього обов`язки військової служби.
З моменту нез`явлення на службі без поважних причин, солдат ОСОБА_4 перебував за місцем проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , де проводив час на власний розсуд.
При цьому, як зазначено вище, поважних причин для нез`явлення на службу солдат ОСОБА_4 не мав, в тому числі хворобою, що перешкоджала його пересуванню не хворів, перешкод для прибуття до військової частини не мав. Також у зазначений період пожежа або стихійне лихо в сім`ї ОСОБА_4 не траплялися, члени його сім`ї не хворіли та не помирали, інші обставини, що перешкоджали проходженню військової служби відсутні.
Протягом періоду нез`явлення на службу, солдат ОСОБА_4 органи військового управління про своє місце перебування не повідомляв.
Згідно висновку військово-лікарської комісії від 20 лютого 2015 року солдат ОСОБА_4 визнаний придатним для проходження військової служби.
Допитаний у підготовчому судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 407 КК України визнав повністю, розкаявся у скоєному та підтвердив, що дійсно являючись військовослужбовцем за контрактом та проходячи військову службу на посаді водія-слюсаря ремонтного взводу артилерійського озброєння ремонтної роти військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , у період з 19 по 22 вересня 2014 року включно та з 11 по 16 листопада 2014 року був відсутній у зазначеній військовій частині.
ОСОБА_4 вказав, що 06 березня 2015 року він уклав угоду з прокурором про визнання винуватості.
Виходячи зі змісту даної угоди, прокурор та обвинувачений прийшли до угоди, що обвинувачений повністю визнає себе винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 407 КК України, а саме у вчиненні ним у період з 19 по 22 вересня 2014 року та у період з 11 по 16 листопада 2014 року нез`явлення вчасно на службу без поважних причин тривалістю більше трьох діб, вчинені повторно протягом року.
Згідно угоди, сторони погодилися на призначення покарання ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 407 КК України у вигляді службового обмеження для військовослужбовців строком на 1 рік, при застосуванні якого із суми грошового забезпечення ОСОБА_4 застосовуватиметься відрахування в дохід держави у розмірі десяти відсотків.
У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вказав, що він цілком розуміє свої права та наслідки укладення угоди, що передбачені ч.1 ст.473 Кримінального процесуального кодексу України, які йому були роз`яснені судом вході підготовчого судового засідання.
Також в підготовчому судовому засіданні обвинувачений беззастережно визнав свою вину та надав суду згоду на призначення узгодженого покарання.
На підставі пояснень обвинуваченого, суд встановив, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Відповідно до ст. 471 Кримінального процесуального кодексу України, в угоді про визнання винуватості зазначаються її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, обов`язки підозрюваного чи обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою (якщо відповідні домовленості мали місце), узгоджене покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, наслідки укладення та затвердження угоди, передбаченої статтею 473 КПК України, наслідки невиконання угоди.
В угоді зазначається дата її укладення та вона скріплюється підписами сторін.
Під час перевірки угоди встановлена її відповідність вимогам Кримінального процесуального кодексу України.
Суд погоджується із кваліфікацією дій ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 407 КК України, тобто нез`явлення військовослужбовцем (крім строкової служби) вчасно на службу без поважних причин тривалістю менше десяти діб, але більше трьох діб вчинені повторно протягом року.
Відповідно до ч. 1 ст. 475 Кримінального процесуального кодексу України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.
Злочин, передбачений ч. 2 ст. 407 КК України, згідно із ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, від якого в даному випадку потерпілих немає.
Таким чином, суд дійшов висновку про можливість затвердження вказаної угоди про визнання винуватості із призначенням ОСОБА_4 узгодженої в угоді міри покарання.
Речові докази у справі відсутні.
Цивільний позов у справі не заявлений.
Керуючись ст. ст. 314, 373, 474, 475Кримінального процесуального кодексу України, суд -
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 407 КК України та призначити покарання у вигляді службового обмеження для військовослужбовців строком на 1 рік, з відрахуванням у дохід держави десяти відсотків із суми його грошового забезпечення.
Речові докази у справі відсутні.
Цивільний позов у справі не заявлений.
Роз`яснити ОСОБА_4 наслідки невиконання угоди про визнання винуватості, передбачені ч.1, ч.5 ст. 476 КПК України.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Запорізької області, через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя, протягом тридцяти днів з дня проголошення: обвинуваченим, виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених ч.ч.4,6,7 ст. 474 КПК України, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди; прокурором виключно з підстав призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з ч.4 ст. 469 КПК України угода не може бути укладена.
Суддя ОСОБА_1