ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
Ухвала

іменем україни

07 серпня 2015 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України

з розгляду цивільних і кримінальних справ

у складі колегії:

головуючого ОСОБА_4.,

суддів: ОСОБА_5., ОСОБА_6.,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1 на вирок Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 10 квітня 2015 року, залишений без змін ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 04 червня 2015 року,

в с т а н о в и в:

За вказаним вироком місцевого суду визнано винуватим та засуджено

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця с. Антоновичі Чернігівського району Чернігівської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, раніше судимого, останнього разу за вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 27 лютого 2008 року за ч. 3 ст. 15 і ч. 3 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років,

- за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік і 6 місяців;

- за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, визначено ОСОБА_1 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки і 6 місяців.

Вирішено питання про судові витрати та речові докази.

За вироком суду ОСОБА_1 визнано винуватим та засуджено за те, що він 30 серпня 2014 року у невстановлений органом досудового розслідування час, з території домоволодіння АДРЕСА_2 шляхом вільного доступу таємно викрав майно ОСОБА_2 на загальну суму 8300 грн.

10 лютого 2015 року близько 22:30 год. ОСОБА_1, перебуваючи в будинку АДРЕСА_3 повторно, шляхом вільного доступу, таємно викрав майно ОСОБА_3 на загальну суму 4150 грн.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 зазначає про невідповідність призначеного йому покарання тяжкості злочинів та даним про його особу внаслідок суворості, порушує питання про його пом'якшення. Вважає, що суди при призначенні йому покарання не мовною мірою врахували повне визнання ним винуватості та щире каяття у вчинених злочинах, думку потерпілого, який просив призначити покарання не пов'язане з позбавленням волі, відсутність наслідків у виді матеріальних збитків, а також те, що він є потерпілим від Чорнобильської катастрофи 4 категорії осіб, виріс та виховувався без батька.

Проаналізувавши доводи касаційної скарги, перевіривши надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що підстав для відкриття касаційного провадження немає.

Засудженим не оскаржуються фактичні обставини кримінального провадження, доведеність винуватості та правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України.

У касаційній скарзі не наведено також доводів щодо істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були безумовною підставою для скасування або зміни судових рішень щодо ОСОБА_1.

Відповідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Виходячи з положень ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як убачається із судових рішень, при призначенні покарання ОСОБА_1 вищевказані вимоги кримінального закону судами дотримано. Зокрема, враховано ступінь суспільної небезпечності, тяжкість і характер кримінальних правопорушень, дані про особу засудженого, який раніше неодноразово судимий, вчинив дані злочини через невеликий проміжок часу після звільнення з місць позбавлення волі, за місцем проживання характеризувався негативно. Обставинами, що пом'якшують покарання суд визнав з'явлення із зізнанням, щире каяття у вчинених злочинах, активне сприяння у їх розкритті. Обставиною, що обтяжує покарання суд визнав рецидив злочинів.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги ОСОБА_1, які по суті аналогічні доводам його касаційної скарги, дійшов правильного висновку про достатнє обґрунтування вироку суду в частині призначення покарання та відсутність підстав для його пом'якшення.

На думку колегії суддів, обрана судом ОСОБА_1 міра покарання є необхідною та достатньою для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів як ним, так і іншими особами, а обставини, на які засуджений посилається у своїй касаційній скарзі, не свідчать про можливість пом'якшення призначеного йому покарання.

Таким чином, судові рішення в частині призначеного покарання належним чином мотивовані, не суперечать вимогам кримінального закону і відповідають меті покарання.

З огляду на вищевикладене, з мотивів, наведених у касаційній скарзі, наданих до неї судових рішень убачається, що підстави для її задоволення відсутні, а тому у відкритті провадження слід відмовити.

З урахуванням наведеного та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України,

п о с т а н о в и в:

відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1 на вирок Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 10 квітня 2015 року, залишений без змін ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 04 червня 2015 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6