Справа №592/3327/14-к
Провадження №1-кс/592/975/14

УХВАЛА

04.04.2014 року м.Суми
Слідчий суддя Ковпаківського районного суду м. Суми ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю слідчого ОСОБА_3 , розглянувши клопотання слідчого відділу Сумського МВ УМВС України в Сумській області лейтенанта міліції ОСОБА_3 по матеріалам досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000554 від 05.02.2014, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 27, ч.4 ст.369 КК України,
встановив:

Слідчий своє клопотання, погоджене з прокурором прокуратури Сумської області мотивує тим, що у невстановлений слідством час, наприкінці листопада 2013 року під час спілкування ОСОБА_4 з ОСОБА_5 , останній дізнався про зацікавленість ОСОБА_4 в отриманні водійського посвідчення для подальшого керування автотранспортом.
Дізнавшись про таку потребу ОСОБА_4 в отриманні водійського посвідчення, ОСОБА_6 за попередньою змовою з ОСОБА_7 , діючи з корисних мотивів та маючи намір незаконно збагатитися, повідомив ОСОБА_4 , що для отримання водійського посвідчення, останній мав надати неправомірну вигоду службовій особі МРЕВ м. Суми, Сумського, Краснопільського і Білопільського районів, переконавши його в тому, що це був єдиний спосіб досягнення поставленої мети.
Водночас з цим ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_6 , почали пропонувати ОСОБА_4 допомогу при передачі в якості вигоди грошові кошти вище вказаним службовим особам.
Під час реалізації своїх злочинних намірів, а саме під час розмов з ОСОБА_4 , ОСОБА_6 постійно наголошував на тому, що в нього є знайомий, котрий займає дуже високу посаду в МРЕВ м. Суми, Сумського, Краснопільського і Білопільського районів, та який неодноразово вирішував схожі питання позитивно на користь зацікавленої сторони.
Під час зустрічей, що відбувалися за участю ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , а в подальшому ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , ОСОБА_7 вступивши в попередню змову з ОСОБА_8 , запропонували ОСОБА_4 передати їм грошові кошти в розмірі 400 доларів США для передачі їх посадовій особі МРЕВ м. Суми, Сумського, Краснопільського і Білопільського районів в якості неправомірної вигоди для отримання водійського посвідчення, на що останній погодився.
26.03.2014 року, діючи за домовленістю з ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , знаходячись в районі автостоянки біля буд. № 1 по пр. М.Лушпи в м. Суми отримав від ОСОБА_4 документи, а саме ксерокопії паспорту та фотокартки, які начебто необхідні для отримання водійського посвідчення.
01.04.2014 року, близько 12 год. 15 хв., знаходячись біля приміщення ПАТ КБ «Приватбанк» за адресою: м. Суми, вул. Харківська, буд. 24 ОСОБА_4 , за вказівкою ОСОБА_6 передав ОСОБА_9 грошові кошти і сумі 500 доларів США для подальшої передачі службовим особам МРЕВ м Суми, Сумського, Краснопільського і Білопільського районів в якості неправомірної вигоди за виготовлення посвідчення водія на ім`я ОСОБА_4 .
Того ж дня, тобто 01.04.2014 року в період часу з 14 год. 40 хв. го 15 год. 05 хв., під час проведення огляду у ОСОБА_6 було виявлено та вилучено мобільний телефон марки «Nokia» моделі « 1100» ІМЕ « НОМЕР_1 » з сім-карткою «МТС» (без ідентифікаційних номерів).
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_6 координував свої злочинні спільно з ОСОБА_9 за допомогою належного йому мобільного телефону марки «Nokia» моделі « 1100» ІМЕ « НОМЕР_1 », шляхом здійснення вихідних та приймання вхідного дзвінків, а також шляхом переписки за допомогою SMS-повідомлень.
Таким чином у слідства є підстави вважати, що в телефоні ,належному ОСОБА_6 містяться важливі для слідства відомості, у вигляді інформації пре вхідні та вихідні дзвінки, SMS-повідомлення та контакти осіб причетних де вчинення вказаного кримінального правопорушення.
У судовому засіданні слідчий клопотання підтримав у повному обсязі, просить його задовольнити, додавши, що 04.04.2014 року ОСОБА_6 пред`явлена підозра у вчиненні злочину. 02.02.2014 року слідчий суддя відмовив у задоволенні аналогічного клопотання з тих мотивів, що ОСОБА_6 не набув статусу підозрюваного, тому і майно не є тимчасово вилученим.

ОСОБА_6 в судове засідання не викликалася на підставі ст. 172 ч.2 КПК України. Заслухавши слідчого, вивчивши клопотання та додані до нього матеріали, вважаю, що клопотання підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.
Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб з метою забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову.
Згідно ч. 4 ст. 170 КПК України заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.
Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:
1) правову підставу для арешту майна;
2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення;
3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову;
4) наслідки арешту майна для інших осіб;
5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Частиною 3 цієї статті визначено, що відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі всього або частини тимчасово вилученого майна .

Проаналізувавши надані слідчим доводи з приводу даного клопотання , слідчий суддя дійшов до висновку про необхідність накладення арешту на майно ОСОБА_5 , а саме на мобільний телефон марки «Nokia» моделі « 1100» ІМЕ « НОМЕР_1 » з сім-карткою «МТС» (без ідентифікаційних номерів), враховуючи, що на час розгляду клопотання, ОСОБА_5 була пред`явлена підозра у вчиненні злочину за ч.5 ст. 27, ч.4 ст.369 КК України і він має процесуальний статус підозрюваної особи.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 167, 170, 172, 173 КПК України,

ухвалив:

Клопотання слідчого відділу Сумського МВ УМВС України в Сумській області лейтенанта міліції ОСОБА_3 задовольнити.

Накласти арешт на майно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на мобільний телефон марки «Nokia» моделі « 1100» ІМЕ « НОМЕР_1 » з сім-карткою «МТС» (без ідентифікаційних номерів.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Суддя ОСОБА_1
Вірно: суддя ОСОБА_1