Провадження № 11/2290/1/2012
Справа № 11-1/2012 Головуючий в 1-й інстанції Стефанишин С.Л.
Категорія: ч. 1 ст.122, ч.3 ст.185 КК України Доповідач Кулеша Л. М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2012 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах апеляційного суду Хмельницького області в складі :

головуючого-судді Кулеші Л.М.,

суддів Цугеля І.М., Зарєчної І.В.,

при секретарі Ямчук З.І.,

з участю прокурора Гаврилюк І.О.,

засуджених ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

захисника ОСОБА_4,

потерпілого ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальну справу за апеляціями засудженого ОСОБА_1, потерпілого ОСОБА_5І на вирок Новоушицького районного суду від 20 жовтня 2011 року, -

в с т а н о в и л а:

Вироком Новоушицького районного суду від 20 жовтня 2011 року ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, неодруженого, не працюючого, не судимого,

засуджено за ч.3 ст.185 КК України на 3 роки позбавлення волі;

Відповідно до ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням, з встановленням іспитового строку - 2 роки.

В силу ст.76 КК України на ОСОБА_3 покладено обовязки повідомляти орган КВІ про зміну місця проживання та не виїжджати за межі України без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця та жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, одруженого, непрацюючого, інваліда 3-ї групи, на утриманні неповнолітня дитина, не судимого,

засуджено за ч.3 ст.185 КК України на 3 роки позбавлення волі.

Відповідно до ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням, з встановленням іспитового строку - 2 роки.

В силу ст.76 КК України на ОСОБА_2 покладено обовязки повідомляти орган КВІ про зміну місця проживання та не виїжджати за межі України без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, уродженця та жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, одруженого, не працюючого, на утриманні неповнолітня дитина, не судимого,

засуджено:

за ч.3 ст.185 КК України на 3 роки позбавлення волі,

за ч.1 ст.122 КК України на 2 роки позбавлення волі,

На підставі ч.1,2 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно визначено покарання у виді - трьох років і шести місяців позбавлення волі.

Відповідно до ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням, з встановленням іспитового строку - 3 роки.

В силу ст.76 КК України на ОСОБА_1 покладено обовязки повідомляти орган КВІ про зміну місця проживання та не виїжджати за межі України без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 заподіяну шкоду в розмірі 5009 грн.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 залишено без розгляду.

Запобіжний захід засудженим ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_1, до набрання вироку законної сили, залишено попередній підписку про невиїзд.

За вироком суду, ОСОБА_3 09 березня 2011 року біля 21 год. 30 хв., за попередньою змовою з ОСОБА_7, перебуваючи в стані алкогольного спяніння, з метою скоєння крадіжки чужого майна, шляхом зриву навісного замка на вхідних дверях, таємно проникли в приміщення сараю, який розташований на території домоволодіння ОСОБА_5, в с.Вільховець Новоушицького району, звідки здійснили крадіжку коробки передач до автомобіля ЗІЛ 130, вартістю 2159,12 грн., кріплення, в тому числі два металеві швелера до газових балонів, вартістю 2384,19 грн. та металеві листки ресор до автомобіля ЗІЛ 130 кг., які не становлять матеріальної цінності і вартість по ціні металобрухту складає 600 грн., та в подальшому здали на металобрухт, за що отримали гроші. Внаслідок крадіжки ОСОБА_5 завдано матеріальної шкоди на суму 5143,31 грн.

18 березня 2011 року біля 1-ї год. ночі, ОСОБА_3М, повторно, за попередньою змовою із засудженим ОСОБА_2, перебуваючи в стані алкогольного спяніння, з метою скоєння крадіжки чужого майна, таємно проникли в той же сарай, звідки здійснили крадіжку чотирьох газових балонів від газової установки до автомобіля ЗІЛ 130, два з яких були легкі, вартістю 1296 грн. та два тяжкі, вартістю 972 грн., які в подальшому здали на металобрухт, за що отримали гроші, заподіявши ОСОБА_5 матеріальної шкоди на суму 2268 грн.

В один із днів березня 2011 року ОСОБА_1, за попередньою змовою із засудженими ОСОБА_3 та ОСОБА_2, переслідуючи корисливі мотиви та ціль наживи, з метою крадіжки чужого майна, таємно проникли в приміщення того ж сараю, звідки здійснили крадіжку двох газових балонів, вартістю 1134 грн., карданного валу в розібраному стані до автомобіля ЗІЛ 130, вартістю 807,11 грн., ступиці з барабаном від автомобіля ЗІЛ 130, вартістю 1038,76 грн. та 8 колісних камер, розміром 280 х 508, вартістю 832,81 грн., чим заподіяли ОСОБА_5 матеріальної шкоди на загальну суму 4271,05 грн.

Крім цього, засуджений ОСОБА_1, 28.11.2010 року, біля 24-ї год., перебуваючи в стані алкогольного спяніння, знаходячись біля сільського будинку культури, що в с.Вільховець Новоушицького району, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, умисно наніс удар кулаком по обличчю ОСОБА_6, чим спричинив йому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

В поданій апеляції потерпілий ОСОБА_5 просить вирок місцевого суду в частині залишення без розгляду заявленого ним цивільного позову змінити та стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_1 - 2164 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, 1500 грн. на відшкодування послуг адвоката та 5000 на відшкодування моральної шкоди. На підтримку апеляції вказує, що вирок постановлено на припущеннях, що викрадене майно йому не належить. Суд не врахував того, що внаслідок скоєного злочину йому було завдано збитки, а внаслідок пошкодження дверей сараю, замка та навісів, на переїзди з м.Червонограда, за викликом слідчого та в суд, він поніс матеріальні затрати, що негативно вплинуло на стан його здоровя, оскільки він є інвалідом 2-ї групи та йому важко пересуватись.

Апелянт стверджує, що судом залишено поза увагою покази ОСОБА_3 про те, що балони були викрадені безпосередньо з приміщення сараю, та що у вироку невірно викладена його думка щодо міри покарання, оскільки він просив суворо не карати ОСОБА_3, а не ОСОБА_1 та ОСОБА_2, які давали неправдиві покази і намагались уникнути відповідальності.

Засуджений ОСОБА_1 в поданій апеляції вважає вирок місцевого суду таким, що не відповідає фактичним обставинам справи, просить його змінити, зменшити іспитовий строк до 1 року та зменшити суму моральної шкоди, що підлягала стягненню на користь потерпілого ОСОБА_6, крім того, виключити з обвинувачення епізод викрадення майна на суму 4271,05 грн., в березні 2011 року, оскільки участі в даній крадіжці він не приймав. Заперечує факт крадіжки двох металевих швелерів до газових балонів. Вказує, що судом не враховано те, що автомобіль потерпілого ОСОБА_5 перебував в експлуатації 29 років та що наміру наносити тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_6 в нього не було, він лише намагався припинити його хуліганські дії.

Заслухавши потерпілого ОСОБА_5, засудженого ОСОБА_1, на підтримку поданих апеляцій, засудженого ОСОБА_3, який підтримав апеляцію потерпілого, ОСОБА_2 який заперечив проти вказаної апеляції, прокурора який вважає вирок законним та обґрунтованим, колегія суддів вважає, що апеляції потерпілого та засудженого ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_1, по третьому епізоду обвинувачення, визнані винними в тому, що за попередньою змовою між собою, в один із днів березня 2011 року, в с.Вільховець Новоушицького району, переслідуючи корисливі мотиви та ціль наживи, з метою крадіжки чужого майна, таємно проникли в приміщення сараю, який знаходиться на території домоволодіння, яке належить ОСОБА_5, звідки здійснили крадіжку двох газових балонів, вартістю 1134 грн., карданного валу в розібраному стані до автомобіля ЗІЛ 130, вартістю 807,11 грн., ступиці з барабаном від автомобіля ЗІЛ 130, вартістю 1038,76 грн. та 8 колісних камер, розміром 280 х 508, вартістю 832,81 грн., чим заподіяли потерпілому матеріальної шкоди на загальну суму 4271,05 грн.

Під час розгляду кримінальної справи в суді першої інстанції (а.с.185) та в апеляційному суді, засуджений ОСОБА_3 дав показання про те, що крадіжку 2 газових балонів він вчинив разом з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 18.03.2011 року, а не в один із днів березня 2011 року, як вказано у вироку. Саме 18.03.2011 року вони із сараю потерпілого ОСОБА_5 викрали не 4, а 6 газових балонів, третю крадіжку не вчиняли.

Таким чином, має місце невідповідність висновків суду в мотивувальній частині вироку фактичним обставинам справи, на які вказує засуджений ОСОБА_3 і які з достатньою повнотою судом першої інстанції досліджені не були.

Крім того, з його показів та показів потерпілого ОСОБА_5 (а.с.174, 175) слідує, що частина викраденого майна знаходилась не в приміщенні сараю, а в дворі.

Всім цим обставинам суд повинен був дати належну правову оцінку, оскільки місце знаходження викраденого майна може вплинути на кваліфікацію дій засуджених.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не перевірив доводи засудженого ОСОБА_3 на свій захист та істотні суперечності в показаннях підсудних, потерпілого, свідків, з приводу вказаних обставин, не усунуті.

При постановлені вироку судом не були дотриманні вимоги ст.323 КПК України про те, що він повинен бути законним та обґрунтованим, тобто має ґрунтуватись на зібраних фактах, повністю та всебічно досліджених та правильно оцінених судом, а висновки про подію злочину, про винуватість або не винуватість підсудного у злочині та інші істотні питання, які виникли у кримінальній справі, мають з достовірністю випливати з матеріалів справи.

Крім того, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції були допущені істотні порушення кримінально-процесуального закону і при розгляді цивільних позовів потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_6

В порушення ст.51 КПК України по заявлених цивільних позовів суд не визнав засуджених цивільними відповідачами.

Нехтуючи вимогами ст.295 КПК України, в підготовчій частині судового засідання, суд не розяснив цивільним позивачам та відповідачам їх права та обовязки.

В порушення ст.297 КПК України, після початку судового слідства і впродовж всього судового розгляду справи, цивільні позови потерпілих не були оголошені і суд, по суті, усунувся від їх розгляду.

Відповідно до ст.324 КПК України, постановляючи вирок, суд повинен серед інших вирішити питання, чи підлягає задоволенню цивільний позов, на чию користь та в якому розмірі, і чи підлягають відшкодуванню збитки, заподіяні потерпілому, і у мотивувальній частині вироку в силу ст.334 КПК України має навести мотиви прийнятого рішення про задоволення чи відхилення цивільного позову або про покладення на засудженого обовязку відшкодувати шкоду, зазначивши, якою дією чи бездіяльністю її заподіяно, якими доказами, де підтверджується, а також навести відповідні розрахунки сум, що підлягають стягненню, вказати матеріальний закон, на підставі якого вирішено цивільний позов (п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 31 березня 1989 року з наступними змінами „Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна.)

Згідно з вимогами ст.328 КПК України, суд, залежно від доведеності підстав і розміру цивільного позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Як слідує із розяснень, викладених в п.24 постанови Пленуму Верховного суду України №13 від 02.07.2004 року „Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів, цивільний позов може бути залишений судом без розгляду лише у двох випадках: якщо не зявився в судове засідання цивільний позивач або його представник (ст.291 КПК України), за винятком випадків, застережених у ч.2 ст.291 КПК України, а також коли підсудного виправдано за відсутністю в його діях складу злочину (ст.328 КПК України).

Зазначених вимог кримінально-процесуального закону суд не дотримав, цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 залишив без розгляду безпідставно, посилаючись на те, що запчастини та агрегати були викрадені з транспортного засобу №119766, яким він володів за генеральним дорученням, та що він є особою, яка немає повноважень на ведення справи. Такі висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, викладеним у вироку.

Як вбачається з формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, саме у ОСОБА_5 засуджені викрали належне йому майно, і він у справі визнаний потерпілим, а не інша особа.

За таких обставин, вирок суду не може залишатись в силі і підлягає скасуванню, а справа поверненню на новий судовий розгляд в суд першої інстанції у звязку з допущенними істотними порушеннями кримінально-процесуального закону, які виключали можливість постановлення вироку.

При повному розгляді справи суду необхідно належним чином всебічно, повно і обєктивно дослідити обставини справи, дати оцінку всім зібраним доказам в їх сукупності, розглянути та вирішити цивільні позови відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства, одночасно перевірити доводи викладені в апеляціях потерпілого ОСОБА_5 та засудженого ОСОБА_1 і постановити судове рішення з дотриманням вимог кримінально-процесуального закону.

Враховуючи викладене, керуючись ст.365,366 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляцію потерпілого ОСОБА_5 та засудженого ОСОБА_1 задовольнити частково.

Вирок Новоушицького районного суду від 20 жовтня 2011 року щодо ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 скасувати, справу направити на новий судовий розгляд в той же суд, в іншому складі.

Судді: (підписи)

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду

Хмельницької області ОСОБА_8