Справа № 401/1643/12
УХВАЛА
20.02.2015 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі колегії суддів:

Головуючого судді ОСОБА_1

Суддів ОСОБА_2 ,

· ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

за участі прокурора - ОСОБА_5

за участі представника потерпілого ОСОБА_6

за участі захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11

за участі обвинувачених - ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14

за відсутності захисників ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , - відносно яких підсудні надали заяви у яких просили проводити судове засідання 20.02.2015 за їх відсутності

за відсутності потерпілого ОСОБА_21 який після його допиту не забажав приймати участь у наступних судових засіданнях, скористався своїм правом потерпілого надавши повноваження на своє представництво представнику адвокату ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпропетровська кримінальну справу за обвинуваченням:

ОСОБА_12 за ч.3 ст. 27, ч.2 ст.15, п.6,11,12 ч.2 ст. 115 КК України, ОСОБА_14 за ч.2 ст. 27, ч.2 ст.15, п.6,11,12 ч.2 ст. 115 КК України, ОСОБА_13 за ч.1 ст. 263, ч.2 ст. 27, ч.2 ст. 15, п.6,11,12 ч.2 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Так, органом досудового слідства, ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 пред`явлено обвинувачення у тім, що ОСОБА_12 і особа, яка оголошена в розшук (далі по тексту - Особа), як суб`єкти підприємницької діяльності, протягом 2008-2009рр., через ТОВ «Оптимус» здійснювали поставки насіння соняшника на ПАТ «Запорізький масложиркомбінат» (далі МЖК), де на посаді заступника голови правління - начальника управління приймання і підготовки насіння соняшника працював ОСОБА_21 , у функціональні обов`язки якого входило здійснення контролю над прийомом і підготовкою насіння соняшника, а також за правильністю визначення його якості, що включає в себе показники - вологість, засміченість та інші.

ОСОБА_21 , сумлінно виконуючи обов`язки з контролю над діяльністю співробітників вищевказаної лабораторії, а також створивши на МЖК комісійний прийом продукції, що поставляється, фактично позбавив усіх недобросовісних постачальників можливості будь-яким способом завищувати якісні показники насіння соняшнику та іншої продукції, отримуючи при цьому необґрунтований прибуток.

У результаті цих принципових та повністю законних дій ОСОБА_21 - поставники ОСОБА_12 і Особа, не маючи можливості впливати на сировинну лабораторію МЖК і окремих його посадових осіб, позбавлені були можливості отримати матеріальний прибуток, на який вони розраховували.

Тому, ОСОБА_12 і Особа, розуміючи, що ОСОБА_21 відмовиться лобіювати їхні незаконні інтереси і не виконуватиме їх незаконні вимоги з прийому насіння, вирішили здійснити умисне вбивство ОСОБА_21 з корисливих мотивів та на замовлення, у зв`язку з чим, ОСОБА_12 і Особа, розробили план організації та вчинення умисного вбивства ОСОБА_21 .

З метою здійснення цього плану, спрямованого на умисне вбивство ОСОБА_21 , організатори злочину ОСОБА_12 і Особа, в кінці листопада 2009 року, в готельному комплексі «Під дубом», розташованому на вул. Садівництва в м. Запоріжжі, замовили умисне вбивство ОСОБА_21 знайомим - ОСОБА_13 і ОСОБА_14 .

Так, ОСОБА_12 і Особа, пообіцяли ОСОБА_13 і ОСОБА_14 за виконання умисного вбивства ОСОБА_21 , грошову винагороду в сумі по 10000.00 гривень кожному, на що зазначені особи погодились.

Після отримання згоди, організатори злочину ОСОБА_12 і Особа, для вчинення умисного вбивства ОСОБА_21 , пообіцяли озброїти співучасника ОСОБА_14 невстановленою вогнепальною зброєю, а також боєприпасами до неї.

Крім того, ОСОБА_12 і Особа, також повинні були забезпечити прибуття ОСОБА_13 з м. Запоріжжя в м. Дніпропетровськ, де ОСОБА_12 мав показати ОСОБА_13 дружину ОСОБА_21 ОСОБА_22 , а ОСОБА_13 шляхом стеження, повинен був встановити місце проживання ОСОБА_21 , та повідомити ОСОБА_12 і Особу.

Реалізуючи свій злочинний умисел, в кінці листопада 2009 року в вечірній час доби, Особа, на автомобілі, доставила ОСОБА_12 і ОСОБА_13 з м. Запоріжжя до будівлі пенсійного фонду Ленінського району м. Дніпропетровська, розташованого за адресою вул. Будьонного,22-А в м. Дніпропетровську, де ОСОБА_12 вказав ОСОБА_13 на дружину ОСОБА_21 ОСОБА_22 .

Після чого ОСОБА_13 простежив за ОСОБА_22 до місця її проживання, до будинку АДРЕСА_1 і встановив місце проживання ОСОБА_21 , яке стало відомо ОСОБА_12 і Особі.

На початку грудня 2009 року, з метою посвідчення правильності розташування безпосереднього місця проживання ОСОБА_21 , ОСОБА_12 і Особа, спільно з співучасником ОСОБА_13 , діючи згідно розробленого плану, прибули з м. Запоріжжя на ж/м Парус в м. Дніпропетровську.
Знаходячись у вказаному місці ОСОБА_13 в бесіді з невідомою жінкою встановив точно, що ОСОБА_21 проживає на 1-му поверсі 2-го під`їзду будинку АДРЕСА_1 , про що повідомив ОСОБА_12 та Особу, після чого останні обидва, спільно прийняли рішення, що вбивство ОСОБА_21 вчинить ОСОБА_23 .
Крім того, згідно розподіленим ролям у скоєнні злочину ОСОБА_24 та Особа, на автомобілі «Ренж-Ровер» № НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_12 і автомобілі «ВАЗ 21099» № НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_13 , повинні були здійснити доставку виконавців вбивства ОСОБА_13 і ОСОБА_25 до місця вчинення злочину - до будинку АДРЕСА_1 .
Також ОСОБА_12 і Особа надали ОСОБА_25 невстановлену вогнепальну зброю і боєприпаси до неї та повідомили ОСОБА_13 і ОСОБА_25 , що ОСОБА_21 має автомобіль «Лексус» № НОМЕР_3 , яким він завжди особисто керує і залишає біля свого будинку.
Згідно своєї ролі, відведеної у вчиненні вбивства, ОСОБА_13 був повинен перебувати у дворі будинку №6 по вул. Моніторній в м. Дніпропетровську і спостерігати за навколишнім оточенням, а, коли ОСОБА_21 сяде у свій автомобіль, повідомити ОСОБА_25 , що необхідно стріляти та вбити потерпілого ОСОБА_21 . У разі появи сторонніх осіб ОСОБА_13 повинен був подати про це сигнал ОСОБА_23 .
Доставка до місця вбивства ОСОБА_21 і швидке вибуття з нього (мобільність) співучасників злочину, згідно з планом, забезпечувалася автомобілем ОСОБА_12 - «Ренж-Ровер» № НОМЕР_1 і автомобілем ОСОБА_13 - «ВАЗ 21099» № НОМЕР_2 .
Оскільки найбільш зручним місцем скоєння вбивства ОСОБА_21 був район проживання останнього, співучасники злочину, з метою підготовки вбивства, двічі прибували до будинку потерпілого. Перебуваючи у дворі вказаного будинку, співучасники злочину на місці, визначили майбутнє місцезнаходження кожного з них, тим самим здійснюючи планування вчинення злочину.
13.12.2009 року приблизно о 23-00, виконавці злочину ОСОБА_13 і ОСОБА_25 , за вказівкою організаторів злочину ОСОБА_12 та Особи приїхали за місцем проживання ОСОБА_21 , де впевнилися, що автомобіль потерпілого знаходиться біля будинку, де він проживає, про що повідомили ОСОБА_12 та Особу.
Після цього, ОСОБА_12 і Особа повідомили ОСОБА_13 і ОСОБА_25 , що умисне вбивство ОСОБА_21 необхідно здійснити 14.12.2009 року в ранковий час доби.
Здійснюючи свій спільний злочинній намір, спрямований на умисне вбивство ОСОБА_21 з корисливих мотивів, на замовлення, та діючи за попередньою змовою групою осіб, 14.12.2009 року близько 05-30, організатори та замовники вбивства ОСОБА_12 та Особа, на автомобілі «Ренж-Ровер» № НОМЕР_1 , прибули до виїзду з м. Запоріжжя, куди на своєму автомобілі «ВАЗ 21099» № НОМЕР_2 , прибули виконавці вбивства ОСОБА_13 з ОСОБА_25 , після чого всі вони разом продовжили рух у м. Дніпропетровськ на зазначених автомобілях.
Зупинившись на одній з ділянок траси «Запоріжжя -Дніпропетровськ», ОСОБА_12 , для умисного вбивства ОСОБА_21 , передав ОСОБА_25 невстановлену вогнепальну зброю і боєприпаси до неї і вони продовжили рух в м. Дніпропетровськ.
Прибувши в м. Дніпропетровськ на ж/м Парус, неподалік від місця проживання ОСОБА_21 , Особа, виконуючи відведену йому роль, залишилась в автомобілі «Ренж-Ровер» № НОМЕР_1 з метою підстраховки співучасників злочину після його вчинення, а ОСОБА_12 , згідно розробленого плану, пересів за кермо автомобіля «ВАЗ 21099» № НОМЕР_2 , і спільно з ОСОБА_13 і ОСОБА_25 , з метою їх доставки проїхав до місця, розташованому в безпосередній близькості від будинку ОСОБА_21 , де зупинився. ОСОБА_25 , здійснюючи умови злочинної змови, діючи умисно з корисливих мотивів, на замовлення та за попередньою змовою групою осіб, маючи при собі невстановлену зброю і бойові припаси, прослідував до будинку ОСОБА_21 .
Слідом за ним, виконуючи відведену йому роль, діючи умисно з корисливих мотивів, на замовленням та за попередньою змовою групою осіб, прослідував ОСОБА_13 , з метою візуального спостереження і подачі сигналу ОСОБА_25 про небезпеку, та зайняв місце в безпосередній близькості від ОСОБА_23 .
У свою чергу, ОСОБА_12 , діючи згідно раніше розробленого плану, умисно, з корисливих мотивів, на замовлення та за попередньою змовою групою осіб, залишився в автомобілі «ВАЗ 21099» № НОМЕР_2 ,з метою забезпечення швидкого вибуття з місця злочину співучасників після вчинення умисного вбивства ОСОБА_21 .
Прибувши до будинку АДРЕСА_1 , виконавці злочину ОСОБА_13 і ОСОБА_25 , не знаючи в обличчя потерпілого і бажаючи упевнитися в його особистості, чекали поки ОСОБА_21 вийде з дому і сяде за кермо свого автомобіля.
14.12.2009 року близько 07-15, ОСОБА_25 , діючи згідно відведеної йому ролі у скоєні злочину, перебуваючи неподалік від під`їзду №2 будинку АДРЕСА_1 , дочекався поки ОСОБА_21 сяде у свій автомобіль «Лексус» № НОМЕР_4 .
Після цього ОСОБА_25 підійшов до дверей водія вказаного автомобіля, і, маючи умисел на заподіяння смерті ОСОБА_21 з невстановленої вогнепальної зброї, через бокове водійське скло, діючи з корисливих мотивів, на замовлення та за попередньою змовою групою осіб, зробив не менше 5-ти пострілів в голову ОСОБА_21 , який у момент пострілів відхилився, щоб покласти своє портмоне в ящик, для рукавичок (бардачок) автомобіля. У зв`язку з цими своїми діями, ОСОБА_21 , внаслідок проведених в нього пострілів, не отримав вогнепальні поранення в голову, а отримав вогнепальні поранення в область тулуба і верхніх кінцівок. З урахуванням даних обставин, ОСОБА_21 були заподіяні ,тяжкі тілесні ушкодження у вигляді: кульового вогнепального проникаючого поранення передньої-черевної стінки в мезогастральній області ліворуч з пошкодженням великого сальника; внутрішньочеревного крововиливу; двох кульових поранень м`яких тканин лівого плеча, які є небезпечними для життя в момент заподіяння.
ОСОБА_25 , виконавши всі дії, які він вважав необхідними, для доведення до кінця злочинного умислу на вбивство ОСОБА_21 , вважаючи, що навмисно заподіяв смерть ОСОБА_21 разом к ОСОБА_13 , який здійснював візуальне спостереження, на автомобілі «ВАЗ 21099» № НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_12 , згідно з планом, швидко вибули з місця-скоєння злочину.
По дорозі ОСОБА_25 , бажаючи позбутися від знаряддя злочину, викинув невстановлену вогнепальну зброю і боєприпаси до неї в невстановленому місці. Далі, ОСОБА_12 під`їхав до свого автомобіля «Ренж-Ровер» № НОМЕР_1 , де його чекала Особа, пересів за кермо свого автомобіля, а ОСОБА_13 пересів за кермо свого автомобіля «ВАЗ 21099» № НОМЕР_2 , і вони покинули м. Дніпропетровськ. У свою чергу, ОСОБА_25 , діючи згідно плану, повернувся в м. Запоріжжя на громадському транспорті.
Після скоєння вказаного злочину, ОСОБА_12 передав ОСОБА_13 і ОСОБА_25 по 10000.00гривень кожному, обумовлену між ними заздалегідь грошову винагороду за виконання умисного вбивства ОСОБА_21 .
Однак смерть ОСОБА_21 не наступила, оскільки останній був доставлений до лікарні і йому своєчасно надали кваліфіковану необхідну медичну допомогу, внаслідок чого, злочин - умисне вбивство ОСОБА_21 , не було доведено до кінця з причин, не залежних від волі і свідомості співучасників злочину ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_25 та Особи.
Крім того, ОСОБА_13 , в кінці листопада 2009 року в ранковий час, на вул. Центральній в м. Запоріжжя, знайшов пістолет «Zoraki - MOD.914 - S», який є гладкоствольним самозарядним пістолетом, перероблений саморобним способом з сигнального пістолета заводського виготовлення моделі «Zoraki - MOD.914 - S» калібру 9 мм (P.A.Knall), шляхом видалення з каналу ствола стаціонарного захисного елемента, що перешкоджає виробництву пострілів кінетичними снарядами і відноситься до нестандартної ручної короткоствольної гладкоствольної вогнепальної зброї.
Цей пістолет ОСОБА_13 залишив собі, і таким чином, придбав, носив і зберігав вогнепальну зброю без передбаченого законом дозволу - до 26.01.2010 року у гаражі № НОМЕР_5 , розташованого біля будинку №9 по вул. Центральній в м. Запоріжжі.
Дії обвинувачених кваліфіковані:

ОСОБА_12 за ч.3 ст. 27, ч.2 ст.15, п.6,11,12 ч.2 ст. 115 КК України, як такі що виразилися у закінченому замаху на умисне вбивство, тобто закінчений замах на умисне протиправне спричинення смерті іншій людині, вчинене з корисливих мотивів, на замовлення та за попередньою змовою групою осіб;

ОСОБА_14 за ч.2 ст. 27, ч.2 ст.15, п.6,11,12 ч.2 ст. 115 КК України, як такі що виразилися у закінченому замаху на умисне вбивство, тобто закінчений замах на умисне протиправне спричинення смерті іншій людині, вчинене з корисливих мотивів, на замовлення та за попередньою змовою групою осіб;

ОСОБА_13 за ч.1 ст. 263, ч.2 ст. 27, ч.2 ст. 15, п.6,11,12 ч.2 ст. 115 КК України, як такі що виразилися у закінченому замаху на умисне вбивство, тобто закінчений замах на умисне протиправне спричинення смерті іншій людині, вчинене з корисливих мотивів, на замовлення та за попередньою змовою групою осіб.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_8 в інтересах підсудного ОСОБА_14 заявив клопотання про направлення кримінальної справи прокурору для організації додаткового розслідування. В обґрунтування клопотання захисник посилався на необхідність проведення повторної комплексної судово-криміналістичної (ситуаційної) експертизи. Проведення якої неможливо без отримання вихідних даних а саме відтворення обстановки та обставин події за участі ОСОБА_14 , потерпілого ОСОБА_21 та експерта. Крім вказаного захисник вважав за необхідне проведення оперативно-розшукових дій спрямованих на встановлення місця знаходження автомобіля «Лексус» № НОМЕР_3 , та визнання його речовим доказом. З метою перевірки показів потерпілого необхідно встановити осіб які виявили пулю у автомобілі «Лексус» № НОМЕР_3 , та згодом передали її потерпілому; виконати у повному обсязі ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 10.11.2011, зокрема перевірити доводи потерпілого відносно наявності у діях підсудних складу інкримінуємого злочину, та виконати інші слідчі дії.
Одночасно захисник просив його клопотання в частині зміни запобіжного заходу ОСОБА_26 не розглядати.

Підсудний ОСОБА_14 та його захисник ОСОБА_9 підтримали клопотання заявлене захисником ОСОБА_8 .

Прокурор заперечувала проти заявленого клопотання, вважаючи його передчасним та таким, що не містить обґрунтування.

Представник потерпілого заперечував проти задоволення клопотання захисника ОСОБА_8 , вважаючи, що матеріалів кримінальної справи достатньо для прийняття рішення.

Підсудний ОСОБА_12 , при вирішенні даного клопотання покладався на розсуд суду.

Захисник ОСОБА_7 не підтримала клопотання захисника ОСОБА_8 , вважаючи, що у суду достатньо підстав для прийняття рішення без направлення справи на додаткове розслідування.

Захисник ОСОБА_10 підтримав клопотання захисника ОСОБА_8 , вважаючи незрозумілою позицію прокурора та представника потерпілого, які вважали можливим проведення відтворення обстановки та обставин події, про що заявляв у своєму клопотанні захисник ОСОБА_8 у судовому засіданні 13.02.2015.

Підсудний ОСОБА_13 та захисник ОСОБА_11 підтримали думку захисника ОСОБА_10 .

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створивши учасникам процесу необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків у межах та у спосіб, передбачених КПК України, заслухавши доводи останніх, вивчивши матеріали кримінальної справи, проаналізувавши за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у справі, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання захисника ОСОБА_8 та направлення даної кримінальної справи прокурору Дніпропетровської області для проведення додаткового розслідування в зв`язку з істотним порушенням вимог КПК України ( в редакції 1960 року) допущених в ході досудового розслідування, а також у зв`язку з істотною неповнотою і неправильністю досудового слідства, які неможливо виконати в ході судового слідства, з огляду на наступне.

Відповідно до пунктів 1 та 2 Основних принципів незалежності судових органів, схвалених резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29 листопада та 13 грудня 1985 року, незалежність судових органів гарантується державою та закріплюється у Конституції або законах країни. Усі державні та інші установи зобов`язані шанувати незалежність судових органів та дотримуватися її. Судові органи вирішують передані їм справи безсторонньо, на основі фактів та відповідно до закону, без будь-яких обмежень, неправомірного впливу, спонукань, тиску, погроз або прямого чи непрямого втручання з будь-якого боку і хоч би з яких причин. Рекомендація СМ/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи від 17 листопада 2010 року щодо незалежності, ефективності та обов`язків суддів містить положення про те, що виконавча та законодавча влада повинні гарантувати незалежність суддів і утримуватися від дій, які можуть підірвати незалежність судової влади або довіру суспільства до неї. Як зазначено у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, метою забезпечення незалежності судової влади є гарантування кожній особі основоположного права на розгляд справи справедливим судом лише на законній підставі та без будь-якого стороннього впливу.

Відповідно до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» від 29 червня 1990 р. № 5 та ст.257 КПК 1960 року суди мають безпосередньо досліджувати всі зібрані у справі докази в умовах відкритого і гласного судового розгляду.

Згідно ст. 22 КПК України в ред. 1960, прокурор, слідчий і особа, яка проводить дізнання, зобов`язані вжити всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, а також ті обставини, що пом`якшують і обтяжують його відповідальність.

Відповідно до ст. 281 КПК України, повернення справи на додаткове розслідування з мотивів неповноти або неправильності досудового слідства може мати місце лише тоді, коли ця неповнота або неправильність не може бути усунута в судовому засіданні.

Як роз`яснив Пленум Верховного суду України в п.п. 2, 3 Постанови від 11.02.2005 року "Про практику застосування судами України законодавства, що регулює повернення кримінальних справ на додаткове розслідування" та відповідно до вимог ст. 64 КПК України при провадженні досудового слідства підлягають доказуванню подія злочину, винність особи, мотив злочину, розмір завданої шкоди, повне і об`єктивне зібрання даних про особу, що має істотне значення для правильного вирішення справи і призначення виду та розміру покарання.

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 11 лютого 2005 року "Про практику застосування судами України законодавства, що регулює повернення кримінальних справ на додаткове розслідування " повернення справи на додаткове розслідування зі стадії судового розгляду справи допускається лише з мотивів неповноти або неправильності досудового слідства.

Досудове слідство визнається неповним, якщо під час його провадження всупереч вимогам статей 22 і 64 КПК не були досліджені або були поверхово чи однобічно досліджені обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи (не були допитані певні особи; не витребувані й не досліджені документи, речові та інші докази для підтвердження чи спростування таких обставин; не досліджені обставини, зазначені в ухвалі суду, який повернув справу на додаткове розслідування, коли необхідність дослідження тієї чи іншої з них випливала з нових даних, установлених при судовому розгляді; не були з`ясовані з достатньою повнотою дані про особу обвинуваченого; тощо).

Відповідно до ст. 64 КПК України при провадженні досудового слідства, дізнання і розгляді кримінальної справи в суді підлягають доказуванню, зокрема, подія злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину); винність обвинуваченого у вчиненні злочину і мотиви злочину.

Статтею 370 КПК України визначено, що істотними порушеннями вимог кримінально-процесуального закону є такі порушення, які перешкоджали чи могли перешкодити суду повно та всебічно розглянути справу і постановити законний, обґрунтований і справедливий вирок чи постанову.

Як передбачено, п. «а» ч. 3 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення проти нього.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року, зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», № 9783/82, п. 79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» [ВП], № 25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», № 23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», № 42780/98, п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47). Також, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.10 Постанови від 24 жовтня 2003 року № 8 «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві», згідно з кримінально-процесуальним законодавством (статті 43, 131, 132, 142, 223, 263 і 334) КПК підозрюваному, обвинуваченому,підсудному,засудженому мають бути роз`яснені їхні права.

Зокрема, підозрюваний має право знати, в чому він підозрюється, обвинувачений - у чому він обвинувачується, підсудний - за якою статтею Кримінального кодексу України йому пред`явлено обвинувачення, а засуджений - у вчиненні якого злочину його визнано винним.

Окрім цього, Пленум Верховного Суду України зазначив, що суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб постанова про притягнення як обвинуваченого була конкретною за змістом. Зокрема, в описовій її частині зазначаються: злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа; час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому; стаття (частина, пункт статті) кримінального закону, якою передбачений цей злочин. Недодержання органами досудового слідства вимог статей 132 і 142 КПК України може бути підставою для повернення справи на додаткове розслідування.

Однак, всупереч наведеному, підсудному ОСОБА_27 пред`явлено не конкретизоване обвинувачення ( том 7 а.с.52-56) оскільки постанова про притягнення як обвинуваченого від 27.01.2012, яка доречі була фактично пред`явлена ОСОБА_13 лише 31.01.2012, містить розбіжності між описовою та резолютивною його частиною, оскільки резолютивна частина даної постанови взагалі не містить посилання на ч.1 ст. 263 КК України, що безумовно призводить до порушення права обвинуваченого на захист. Крім вказаного органом досудового слідства допущено грубе порушення вимог ст. 133 КПК України в ред. 1960, у якій йдеться про те, що обвинувачення повинно бути пред`явлено не пізніше двох днів з моменту винесення постанови про притягнення даної особи як обвинуваченого. З урахуванням вимог ч.4 ст. 89 КПК України та того, що 27 січня у 2012 році випадало на п`ятницю, то обвинувачення ОСОБА_27 повинно було бути пред`явлено 30.01.2012 року.

Підсудний ОСОБА_27 під час проведення досудового розслідування видвигав дві версії придбання ним пістолету «Zoraki - MOD.914 - S», одна полягала у тім, що даний пістолет йому продав ОСОБА_12 за 300 дол. США, а інша версія полягала у тім, що даний пістолет він на прикінці 2009 року знайшов. Однак, є незрозумілим та некокретизованим, з яких підстав саме друга версія покладена в обвинувачення а перша версія органом досудового слідства відкинута. Одночасно з приводу подій 14.12.2009 органом досудового слідства при пред`явленні обвинувачення відкинута друга версія, яка полягала у тім, що організував вчинення злочину саме ОСОБА_28 .
Крім вказаного, неконкретизованість обвинувачення полягає у тім, що органом досудового слідства покладено в основу обвинувачення, що саме через сумлінність потерпілого ОСОБА_21 при виконанні ним обов`язків з контролю над діяльністю співробітників лабораторії, усі недобросовісні постачальники втратили можливість будь-яким способом завищувати якісні показники насіння соняшнику та іншої продукції, отримуючи при цьому необґрунтований прибуток.

Однак матеріали кримінальної справи не містять жодних документів які би свідчили про недобросовісність поставників ОСОБА_12 і Особа, та наявність між останніми та потерпілим будь-яких господарсько-правових відносин взагалі, за наявності яких ОСОБА_21 міг би лобіювати їхні незаконні інтереси. Крім вказаного матеріали кримінальної справи не містять і доказів отримання ОСОБА_29 та Особа необґрунтованого прибутку внаслідок їх діяльності на ЗЖМК.

Таким чином, орган досудового розслідування не виконав вимоги ухвали апеляційного суду від 10.11.2011, внаслідок чого залишився не з`ясований мотив злочину у якому обвинувачуються ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 .

Захисником ОСОБА_8 обґрунтовано заявлялося клопотання про призначення та проведення детального відтворення обстановки та обставин події за участі підсудного ОСОБА_14 та потерпілого ОСОБА_21 , під час якого належало би перевірити їх покази відносно місця розташування та кута нахилу руки ОСОБА_14 під час проведення пострілів та розташування потерпілого ОСОБА_21 у автомобілі в момент спричинення йому тілесних ушкоджень.

Однак дане клопотання судом було відхилено, з огляду на те, що нормами врегульованими КПК в редакції 1960, а саме ст. 3151 КПК Украины, передбачено право суду з метою перевірки та уточнення фактичних даних, надання доручення органу, який проводив слідство, виконати певні слідчі дії із дотриманням вимог, передбачених главами 11 - 18 цього Кодексу. Протокол слідчої дії та інші докази, що надійшли від органу, що виконував доручення, досліджуються у судовому засіданні та долучаються до матеріалів справи. За вимогами розділу 11 Перехідних положень КПК України у редакції 2012 року, а саме п.11. Кримінальні справи, які до дня набрання чинності цим Кодексом надійшли до суду від прокурорів з обвинувальним висновком, постановою про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру, постановою про направлення справи до суду для вирішення питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, розглядаються судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій і Верховним Судом України в порядку, який діяв до набрання чинності цим Кодексом. Згідно до п.12 даного розділу, розслідування кримінальних справ, передбачених пунктом 11 цього розділу, у разі повернення таких кримінальних справ судом прокурору для проведення додаткового розслідування проводиться у порядку, передбаченому цим Кодексом. Перехідні положення КПК України у редакції 2012 року містять вичерпну інформацію щодо процедур провадження на всіх стадіях кримінального процесу до і після набрання чинності Кримінальним процесуальним кодексом, не припускаючи ніяких різночитань та оціночних суджень.

Таким чином, виконання певних слідчих дій та збирання нових доказів у справі із затвердженим за нормами КПК України в ред.. 1960 обвинувальним висновком нормами КПК України в ред. 2012 не передбачено.

Однак питання порушені захисником є обґрунтованими з огляду на наступне.

Так, Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 23.01.2014 року, вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду від 05.07.2013 відносно ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 скасовано, а кримінальна справа направлена на новий судовий розгляд. При цьому, колегія суддів апеляційного суду встановила наявність невідповідності вироку вимогам кримінально-процесуального закону, зокрема звернувши увагу на наявність висновку СМЕ від 21.01.2010 згідно який у всіх обвинувачених були виявлені тілесні ушкодження. Крім вказаного суд апеляційної інстанції звернув увагу на порушення вимог ч.1 ст. 257 КПК України 1960 та недоліки, які містяться у висновках експертиз з приводу знаряддя, механізму вчинення злочину та настання наслідків.

Згідно висновку балістичної експертизи №70/07-102 від 29 березня 2010 року, всі п`ять куль, вилучених при огляді місця події, огляді одягу потерпілого та у самого потерпілого ОСОБА_30 є кулями калібру 7,62 спортивного револьверного патрону. При цьому куля вилучена у ОСОБА_30 та дві кулі вилучені при огляді місця події, стріляні з одного ствола зброї. Інші дві кулі, вилучені при огляді місця події, скоріш за все стріляні з того ж ствола зброї. Однак з окремих ознак тільки три кулі з п`яти мають співпадіння, а дві інших кулі мають окремі розбіжності у розположенні слідів, у зв`язку з чим виникають сумніви стосовно того, що вони стріляні з одного і того ж ствола зброї. За свідченням лікарів, ОСОБА_31 , ОСОБА_32 які оперували потерпілого ОСОБА_30 , чужорідних тіл в тілі ОСОБА_30 виявлено не було. Стосовно знаряддя злочину та його набоїв у висновках експертів не має однозначної відповіді на питання про належність всіх п`яти куль вилучених на місці злочину, до відповідної зброї.

Механізм вилучення куль в різний час та в різних місцях також не виключає можливості утворення окремих ознак куль за різних обставин здійснення пострілів та з різних стволів зброї. Таким чином органом досудового слідства не усунуті протиріччя між твердженнями на досудовому слідстві обвинуваченого ОСОБА_14 про здійснення ним двох-трьох пострілів та свідченнями потерпілого про здійснення чотирьох-п`яти пострілів, та висновками експертиз щодо виявлених пошкоджень одягу та тілесних ушкоджень виявлених у потерпілого.

У судовому засіданні суд намагався усунути вказані протиріччя, та свідки ОСОБА_33 і ОСОБА_34 вказали на кількість почутих ними «хлопків», яка не підтверджує свідчення потерпілого, у свою чергу свідок ОСОБА_35 , який 14.12.2009 складав протокол огляду місця події ( том №1 а.с.4-6,8-12) вказав на те, що автомобіль потерпілого «Лексус» оглядався досить ретельно, і виключив можливість знаходження у даному автомобілі, через певний проміжок часу, кулі виданої потерпілим ОСОБА_21 .

З огляду на вказані розбіжності, органу досудового слідства необхідно встановити та допитати осіб, які здійснювали ремонт автомобіля «Лексус» № НОМЕР_3 , та виявивши кулю передали її потерпілому ОСОБА_21 .
При проведенні досудового розслідування органи досудового слідства формально віднеслися до його проведення, не провели відтворення обстановки і обставин події з потерпілим ОСОБА_21 , автомобіль потерпілого ОСОБА_21 «Лексус» № НОМЕР_4 - речовим доказом визнаний не був, а проводячи дані слідчі дії з іншими обвинуваченими використовували не автомобіль потерпілого ОСОБА_21 «Лексус» № НОМЕР_4 , а зовсім інший автомобіль без вказівки його технічні характеристики. Крім вказаного, під час проведення відтворення обстановки і обставин події за участі у статусі підозрюваного ОСОБА_14 застосовувалася відео зйомка ( том №1 а.с.203-209), яка наразі до кримінальної справи не долучена. Відсутність даного відеозапису та точних вихідних даних щодо розташування підозрюваного ОСОБА_14 відносно потерпілого ОСОБА_21 , який перебував у автомобілі «Лексус» № НОМЕР_4 , під час здійснення пострілів унеможливило однозначного отримання відповідей поставлених на вирішення Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська від 26.02.2013 перед експертами.

Хоча на виконання ухвали суду від 26.02.2013 і були проведені експертизи, однак останні не відповідають вимогам Закону, з огляду на наступне.

Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська згідно ухвали від 26.02.2013 у даній кримінальній справі призначалася:

1)
Комплексна судово-балістична експертиза із залученням судово-медичного експерта ОКЗ « Бюро судово-медичної експертизи», на вирішення якої ставилися питання: а)яким було розташування зброї відносно потерпілого ОСОБА_21 та чи була зброя в момент проведення пострілів направлена до голови потерпілого?; б) З якої конкретної відстані були проведені постріли? Яка була відстань між потерпілим та пістолетом, з якого були здійсненні постріли?; в) Яка кількість пострілів була проведена в ліву руку ОСОБА_21 .?; г) Чим можна пояснити не відповідність між судово-балістичною експертизою та судово-медичними експертизами, відносно кількості пострілів в ліву руку потерпілого ОСОБА_21 .?

2) Судово-біологічна експертиза на вирішення якої ставилися питання: а) Чи є на одежі ОСОБА_21 , вилученої 14.12.2009 року в ході огляду та змивів, вилучених при проведенні оглядів місця події, сліди крові людини?; б) Якщо так, то чи належать вони ОСОБА_21 .?

3) Судово-криміналістична експертиза на вирішення якої ставилися питання: а) чи є даний фрагмент скла броньованим?; б) Чи є фрагмент скла тонованим? Якщо так, то який відсоток тонування?

4) Судово-хімічна експертиза на вирішення якої ставилося питання: а) Чи маються аналогічні за своїм хімічним складом сліди продуктів пострілів, які знайдені на фрагменті скла з лівої передньої двері автомобіля «Лексус», вилучених 14.12.2009 в ході огляду місця події, джинсах ОСОБА_14 та спортивній кофті ОСОБА_13 , вилучених в ході обшуків 20.01.2010?

5) Комплексна судово-хімічна експертиза із залученням судово-медичного експерта ОКУ «Бюро СМЕ» МУОЗ Дніпропетровської обласної державної адміністрації, на вирішення якої ставилися питання: а) Яке походження та склад речовини білого кольору, наявний на внутрішній частині сорочки в 280 мм. від нижнього краю и 105 мм. від лівого бокового шва, в місці фактичного пошкодження (біологічне походження чи волокна тканини)?; б) Чи знаходяться сліди металізації свинцем на зовнішній частині сорочки потерпілого в 280 мм. від нижнього краю та 105 мм. від лівого бокового шва, в місці фактичного пошкодження, чи співпадають вони по елементному складу с кулями, вилученими на місці події, а також кулею, наданої потерпілим ОСОБА_21 .?; в) Чи знаходяться в області даного пошкодження сліди крові людини?

На виконання даної ухвали були складені:

Висновок експерта №70/07-246 від 23.05.2013, який було складено начальником сектору досліджень зброї відділу криміналістичних досліджень НДЕКЦ при ГУМВС України у Дніпропетровській області ОСОБА_36 , який має кваліфікацію судового експерта з правом проведення судово-балістичної експертизи ( том №8 а.с.183-187).

Висновок судово-медичного експерта №220-МК від 24.04.2013, який було складено зав. відділенням ОСОБА_37 лікарем судово-медичним експертом криміналістом вищої кваліфікаційної категорії, ( том №8 а.с.188-227).

Однак дані висновки експертів не містять категоричних та однозначних відповідей у своїй більшості на питання поставлених судом, та не відповідають вимогам Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції від 08.10.1998, № 53/5 "Про затвердження Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень"

З огляду на те, що Комплексною є експертиза, що проводиться із застосуванням спеціальних знань різних галузей науки, техніки або інших спеціальних знань (різних напрямів у межах однієї галузі знань) для вирішення одного спільного (інтеграційного) завдання (питання). До проведення таких експертиз у разі потреби залучаються як експерти експертних установ, так і фахівці установ та служб (підрозділів) інших центральних органів виконавчої влади або інші фахівці, що не працюють у державних спеціалізованих експертних установах.

Відповідно до п. 4.14., вказаної Інструкції, Висновок експерта складається з обов`язковим зазначенням його реквізитів (найменування документа, дати та номера складання висновку, категорії експертизи (додаткова, повторна, комісійна, комплексна), виду експертизи (за галуззю знань) та трьох частин: вступної (Вступ), дослідницької (Дослідження) та заключної (Висновки). Висновок експертів ( п.4.18) при проведенні комісійної або комплексної експертизи складається за правилами, викладеними в пунктах 4.14 - 4.17 цього розділу, з урахуванням таких особливостей: у вступній частині додатково зазначаються дані про голову комісії експертів та відомості про експертизи, результати яких задані органом (особою), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), як вихідні дані; дослідження, які проводились окремими експертами, описуються у відповідних розділах дослідницької частини, що підписуються цими експертами із зазначенням їх прізвищ; узагальнення та оцінка результатів досліджень фіксуються у синтезуючому розділі дослідницької частини висновку експертів.
Крім вказаного Висновок судово-медичного експерта №220-МК від 24.04.2013, суттєво суперечить протоколу огляду речей ( том №1 а.с.15-18) щодо кількості ґудзиків на пальто потерпілого ОСОБА_21 , які були вилучені як речові докази, та суттєво різниться від опису даного пальто ( довжина і ширина пальто, довжина рукава) , яке стало предметом дослідження у Висновку експерта № 70/07-764 від 05.01.2010 ( том №3 а. с. 43-47)

На виконання ухвали суду від 28.02.2013 експертами не були надані відповіді на більшість питань, а згідно відповіді т. в. о. начальника центру Науково-Дослідного експертно-криміналістичного центру листом від 30.05.2013 ( том №8 а. с. 228) суд проінформовано про неможливість проведення досліджень з цих питань з посиланням на загрозу знищення об`єктів дослідження та відсутністю науково - обґрунтованих методик.

Однак, надана суду вказана інформація не відповідає Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, в частині не дотримання вимог п. 2.2., яка свідчить про те, що на експерта покладаються обов`язки, зокрема і щодо забезпечення збереження об`єкта експертизи. Якщо дослідження пов`язане з повним або частковим знищенням об`єкта експертизи або зміною його властивостей, експерт повинен одержати на це дозвіл від органу (особи), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта).

Всупереч наведеному експертна установа до суду за дозволом про повне або часткове знищення об`єкта експертизи або зміною його властивостей не зверталася.

Надаючи у судовому засіданні роз`яснення Висновку судово-медичного експерта №220-МК від 24.04.2013 зав. відділенням ОСОБА_37 вказав про те, що йому не відомо хто був головою у та членами у складі комісії під час проведення комісійної експертизи. Крім вказаного експерт вказав, що його висновки носять як категоричні характер так і характер припущень, щодо локалізації кількості рубців на черевній стінці ОСОБА_21 ( том №8 а.с.193) експерт вказав на те, що він при проведенні експертизи на череві потерпілого виявив чотири рубці медичного походження і один рубець вогнепального походження одночасно експерт пояснюючи фото на сторінці 193 том №8 зазначив, про те, що напевне він помилившись одну стрілку не поставив, та напевне на фото стрілками позначено п`ять рубців від вогнепальних поранень. На запитання суду чому він використовуючи при складанні даного висновку програму Poser 6 не вказав про її використання відповісти не зміг, також не зміг відповісти на питання щодо відсутності крові та сорочці потерпілого при сильній кровотечі, вказавши на необхідність призначення ще однієї експертизи.

Орган досудового розслідування не перевірив версію обвинувачених щодо причетності до вчинення злочину ОСОБА_38 , формально оголосивши останнього у розшук, тобто місце знаходження ОСОБА_38 майже за 5 років не встановлено. Підсудний ОСОБА_12 наполягав на допитані ОСОБА_39 , зазначаючи про те, що на фото Осіб які переховуються від органів влади, що розміщена на офіційному сайті МВС України ( том №12 а.с.30) взагалі зображений не ОСОБА_40 . Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_41 який являючись ст. повноваженим Карного Розшуку Ленінського РВ ГУМВС України у Дніпропетровській області, суду вказав про те, що у правоохоронних органів наявна інформація про місце проживання ОСОБА_39 у м. Запоріжжі, однак через брак коштів на відрядження його розшукові дії не здійснюються.

Як зазначив у судовому засіданні допитаний як свідок слідчий ОСОБА_42 , підставою для перекваліфікації дій обвинувачених ОСОБА_13 , ОСОБА_14 і ОСОБА_12 зі ст. 355 КК України на ч.2 ст. 15, п.12 ч.2 ст. 115КК України, стали пояснення ОСОБА_43 і ОСОБА_44 ( том №7 а.с. 62-72) відносно яких згодом 01.02.2012 року слідчим була винесена постанова про виділення у копіях із кримінальної справи №67092022 матеріали відносно ОСОБА_43 , та ОСОБА_44 за ознаками складу злочинів відповідальність за які передбачена ст. 190, 366, 368 КК України - для проведення додаткової перевірки. Вказані виділені матеріали на 12 аркушах 01.02.2012 були спрямовані Начальникові ГУМВС України у Запорізькій області для прийняття рішення в порядку ст. 97 КПК України ( том №7 а.с.74) Однак, ані ОСОБА_43 ані ОСОБА_44 не були допитані в ході досудового розслідування, хоча на їх допиті наполягали як захисники так і обвинувачені, що є їх безумовним правом, а на теперішній час суду не надано відомостей про прийняте будь-яке рішення стосовно вказаних осіб.

Суд намагався витребувати відомості за результатами додаткової перевірки відносно ОСОБА_43 та ОСОБА_44 , однак на адресу суду 13.01.2015, 16.01.2015 ( том №15 а.с.- 64, 72) від ГУМВС України в Запорізькій області надійшло повідомлення про неможливість надати результати проведення перевірки через недостатні дані.

До суду, як свідки, за клопотанням сторони захисту, викликалися ОСОБА_43 та ОСОБА_44 , однак останні до суду не з`явилися, а ухвали суду про їх привід не виконані.

Таким чином, місцезнаходження ОСОБА_45 не здійснювалося, його допит, а також допит свідків ОСОБА_43 та ОСОБА_44 , не проводився, очних ставок між ними, обвинуваченими та потерпілим не проводився, що є суттєвим порушенням п.3 (d) ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини у кримінальному судочинстві. Згідно з п. d) ч. 3 ст. 6 Конвенції обвинуваченого не наділено абсолютним правом виклику свідків. Відповідно ж до внутрішнього законодавства суд має право відмовитися заслуховувати свідків, якщо їх показання будуть марними. Однак право обвинуваченого домагатися виклику й допиту свідків захисту «на тих же умовах», що і свідків обвинувачення, є одним із виразів загального принципу рівності засобів, що випливає з принципу справедливого судового розгляду. Використання в ході судового розгляду заяв, раніше зроблених свідками органам розслідування або правосуддя, саме по собі не є несумісним з п. d) ч. 3 ст. 6 Конвенції за умови додержання прав сторони захисту. Як правило, це передбачає, що обвинувачений може мати можливість заперечувати показання свідка обвинувачення і ставити йому запитання під час дачі показань або пізніше (рішення у справі Костовські від 20 листопада 1989 р.). так у Рішенні по справі «Корнев і Карпенко проти України» Європейський суд визнав порушенням прав заявника у зв`язку з відсутністю можливості у заявника допитати ключового свідка по справі. Суд зазначив, що докази повинні, як правило пред`являтися у судовому засіданні у присутності обвинуваченого з розрахунком аргументу у відповідь.

Поза увагою органу досудового розслідування залишився факт наявності чи відсутності Журналу кримінальних поранень у КЗ «Дніпропетровське КОШМД» ДОР. Суд намагався з`ясувати дане питання однак, головним лікарем даного медичного закладу куди був доставлений потерпілий ОСОБА_21 14.12.2009 о 08.20 з діагнозом проникаюче вогнепальне поранення передньої брюшної стінки з пошкодженням великого сальника?, вогнепальне поранення нижньої третини лівого плеча ( згідно Висновку експерта №220-МК від 24.04.2013) була надана відповідь про те, що у 2009 журнал кримінальних поранень не вівся (том №15 а.с.52). Вказане є суттєвим порушенням п.2 Наказу Міністерства охорони здоров`я|МВС, від 10.05.1993, № 307/105 "Про порядок обліку випадків звернення до закладів охорони здоров`я і міськрайлінорганів внутрішніх справ громадян з тілесними ушкодженнями кримінального характеру", станом на день отримання потерпілим ушкоджень, у якому йдеться про те, що «Відомості про звернення осіб з тілесними ушкодженнями кримінального характеру для надання медичної допомоги записуються до спеціального журналу медичної установи (додається), який є документом суворої звітності. Журнал повинен бути пронумерований, прошнурований, скріплений печаткою та зареєстрований у канцелярії медичної установи і заповнятися згідно з переліком граф. Журнали зберігаються в архіві медичної установи протягом трьох років, після чого знищуються спеціально утвореною комісією.

Крім вказаного, органом досудового слідства не з`ясовані обставини, за яких на речах усіх обвинувачених згідно висновків експертиз №70/23/425, №70/23/427,№70/23/426 від 10.03.2010 ( том №3 а.с.135-138, 147-150, 159-162) виявлені сліди продуктів пострілу (пороху), хоча за версією обвинувачення, безпосередньо у потерпілого стріляв ОСОБА_14 , а ОСОБА_13 візуально спостерігав за ОСОБА_14 на досить значній відстані від місця вчинення пострілів, у свою чергу ОСОБА_12 взагалі у полі зору ОСОБА_14 та ОСОБА_13 не було видно.

Вказане, є суттєвою неповнотою допущеною органом досудового слідства при проведенні слідства.

Європейський суд з прав людини у справі «Афанасьєв проти Росії» від 05.04.2005(№38722/02 §63), з посиланням на ст. 22 КПК України в ред. 1960, де прямо йдеться про заборону домагатись показань обвинуваченого та інших осіб, які беруть участь у справі, шляхом насильства, погроз та інших незаконних заходів, нагадав, що стаття 3 Конвенції втілює одну з фундаментальних цінностей демократичного суспільства. Вона безумовно забороняє тортури або нелюдське чи таке, що принижує гідність, поводження або покарання. Суд вважав, що у сукупності медичні докази, свідчення заявника, факт його перебування у районному відділі міліції протягом трьох днів та відсутність будь-якого іншого вірогідного пояснення щодо походження ушкоджень заявника викликають розумну підозру, що ці ушкодження могли завдати працівники міліції. Суд нагадав, що держава відповідає за благополуччя осіб, взятих під варту, і органи влади зобов`язані захищати таких осіб. Пам`ятаючи про обов`язок органів влади звітувати щодо ушкоджень, завданих особам, що перебувають під їхнім контролем, Суд вважає, що нездатність встановити державних службовців, винних у злочинному насильстві щодо затриманої особи, як у цьому випадку, не може звільнити державу від відповідальності за Конвенцією ("Есен проти Туреччини", N 29484/95, § 28; "Яз проти Туреччини", N 29485/95, § 30; "Айше Тепе проти Туреччини", N 29422/95, 22 липня 2003 року).

Матеріали кримінальної справи містять Висновки судово-медичних експертиз №230е від 21.01.2010 відносно тілесних ушкоджень виявлених у ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ( том №3 а.с.69-70, 79, 88) згідно до вказаних Висновків у всіх трьох підсудних були виявлені різноманітні численні тілесні ушкодження, з цього приводу матеріали кримінального провадження ( том 8 а.с.124-125) містять постанову про закриття кримінального провадження від 13.03.2013.

З урахуванням викладеного, та з метою запобігання порушення ст.3 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, суд приходить до висновку про необхідність проведення додаткової перевірки з приводу обставин за яких всіма трьома підсудними були отримані тілесні ушкодження перелічені у Висновках, шляхом призначення проведення судово-медичних експертиз з метою встановлення механізму отримання ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 тілесних ушкоджень.

Згідно з положеннями ст. 161 КПК України розгляд у судах справ відбувається на засадах змагальності. При розгляді справи в суді функції обвинувачення, захисту і вирішення справи не можуть покладатись на один і той же орган чи на одну і ту ж особу. Державне обвинувачення в суді здійснює прокурор, а у випадках, передбачених цим кодексом, обвинувачення здійснює потерпілий або його представник. Захист підсудного здійснює сам підсудний, його захисник або законний представник. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, створює необхідні умови для виконання сторонами їх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав.

З огляду на вказане перекладання функцій обвинувачення на суд - є не припустимим.
Згідно ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року кожна людина має право при будь-якому кримінальному обвинуваченні проти неї на судовий розгляд протягом розумного строку.

З моменту імовірної події злочину минуло більше 5 років, судом вживались передбачені законом заходи по забезпеченню судового розгляду справи, однак дії органу досудового розслідування залишилися безрезультатними, чим знівельовано принцип незворотності покарання у разі доведеності вини, а окрім цього, підсудні понад 5 років перебувають під кримінальним переслідуванням без наявності кінцевого судового рішення, яке неможливо постановити без проведення слідчих, оперативно - розшукових слідчих дій.

Тож, враховуючи те, що судом були вичерпані передбачені процесуальним законом можливості перевірки зібраних досудовим слідством доказів по справі на підтвердження доведеності винності та встановлених органом досудового слідства суперечливих фактичних даних, що позбавило суд можливості перевірити в судовому засіданні зібрані органом досудового слідства докази по справі, в тому числі встановлені фактичні обставини справи, що викладені в обвинувальному висновку, які є суперечливими, що істотно впливає на повноту і всебічність судового розгляду, не можливості, виходячи з диспозиції ст. 16-1 КПК України суд перевірити доводи підсудних про вчинення тиску на них, суд приходить до висновку про необхідність направлення кримінальної справи на додаткове розслідування, у зв`язку з невиконанням органом досудового слідства вимог ст. 22 КПК України по всебічному, повному і об`єктивному дослідженню обставин справи, що покладається саме на прокурора, слідчого, особу, яка проводить дізнання, а не на суд.

Встановлена судом неповнота проведеного досудового слідства не може бути усунута в судовому засіданні з урахуванням специфіки процесуальної форми судового розгляду, а тому, відповідно до вимог ст. 281 КПК України, справа підлягає поверненню на додаткове розслідування з мотивів неповноти або неправильності досудового слідства, оскільки ця неповнота не може бути усунута в судовому засіданні.

Разом з тим, суд не убачає підстав, на даному етапі, для ухвалення у справі будь якого вироку, враховуючи, що у в ході даного судового розгляду, суд, через некоректність пред`явленого обвинувачення, неповноту проведеного досудового слідства, був позбавлений, а тому захист інтересів суспільства беззаперечно позбавляє суд зробити однозначний висновок про невинуватість чи винуватість підсудних у вчиненні злочинів, однак вказує на беззаперечну неповноту розслідування.

З огляду на вказане, враховуючи, що практика Європейського суду з прав людини свідчить, що суд зобов`язаний забезпечити не тільки захист прав обвинуваченого, а й інтересів суспільства, а даний злочин вимагає від суду встановлення беззаперечної істини.

Таким чином, оскільки характер виявлених суттєвих порушень вимог КПК ( в редакції 1960 року) свідчить про необхідність виконання суттєвого об`єму процесуальних, слідчих та інших дій, які можуть бути виконані згідно вимог КПК України тільки на стадії досудового слідства, можливість їх усунення в ході судового розгляду справи відсутня, а виконання певних слідчих дій та збирання нових доказів у справі із затвердженим за нормами КПК України в ред.. 1960 обвинувальним висновком нормами КПК України в ред.. 2012 не передбачено.

Враховуючи досить тривалість проведення необхідних процесуальних дій та сплив у квітні 2015 року повноважень одного із членів колегії, суд приходить до висновку що кримінальну справу відносно ОСОБА_12 за ч.3 ст. 27, ч.2 ст.15, п.6,11,12 ч.2 ст. 115 КК України, ОСОБА_14 за ч.2 ст. 27, ч.2 ст.15, п.6,11,12 ч.2 ст. 115 КК України, ОСОБА_13 за ч.1 ст. 263, ч.2 ст. 27, ч.2 ст. 15, п.6,11,12 ч.2 ст. 115 КК України необхідно повернути прокурору Дніпропетровської області для проведення додаткового розслідування, із зазначенням обставин, які необхідно встановити та дій, які необхідно виконати для їх встановлення при проведення додаткового розслідування, а саме:

· Провести відповідну слідчу дію, згідно норм діючого на даний час законодавства, за участі підсудного ОСОБА_14 , потерпілого ОСОБА_21 та експертів, із залученням автомобіля «Лексус» № НОМЕР_3 , а у випадку його відсутності автомобіля за технічними характеристиками східного із автомобілем марки та серії потерпілого ОСОБА_21 на час вчинення злочину відносно нього;

· Конкретизувати обвинувачення підсудним, надавши їхнім діям відповідну кваліфікацію за наявності достатніх приводів, доказів та підстав;

· Встановити та допитати осіб, які здійснювали ремонт автомобіля «Лексус» № НОМЕР_3 , та виявивши кулю передали її потерпілому ОСОБА_21 .
· Призначити проведення ряду експертиз, а саме: Комплексної судово-балістичної із залученням судово-медичного експерта; Судово-біологічної; Судово-криміналістичної; Судово-хімічної; Комплексної судово-хімічної експертизи, - а за необхідності і іншого виду експертизи;

· Встановити місцезнаходження ОСОБА_39 , ОСОБА_43 і ОСОБА_44 , та провести з ними всі необхідні процесуальні дії між вказаними особами та потерпілим і підсудними, тим самим усунути істотні протиріччя встановлені судом, з`ясувати зазначені в ухвалі суду обставини, після чого дійти остаточного обґрунтованого висновку щодо доведеності належними і допустимими доказами пред`явленого підсудним обвинувачення, а у випадку не встановлення таких доказів, прийняти відповідне процесуальне рішення з тим, щоб жодна невинна особа не була покарана.

· Перевірити за яких обставин на речах всіх підсудних були виявлені сліди продуктів пострілу.

· Призначити проведення судово-медичних експертиз з метою встановлення механізму отримання ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 тілесних ушкоджень у період затримання правоохоронними органами та дати цьому правову оцінку.

· Провести інші процесуальні дії необхідність у яких виникне в ході додаткового розслідування.

Стосовно скарги захисника ОСОБА_7 на дії слідчого в порядку ст. 234 КПК України, в частині оскарження дій слідчого про скасування постанов від 20.01.2012 та від 27.01.2012, дана скарга не підлягає розгляду даним складом суду, оскільки повинна подаватися в порядку визначеному ст. 234 КПК України в ред. 1960.

Клопотання захисника ОСОБА_7 про зміну ОСОБА_12 запобіжного заходу не є таким що підлягає задоволенню, враховуючи обвинувачення на даний час у вчиненні особливо тяжкого злочину, також відсутністю медичних довідок з протипоказаннями перебування в умовах СІЗО.

Враховуючи викладене та керуючись вимогами ст.ст. 22, 296, 281 КПК України (в редакції 1960 року), "Перехідними положеннями" Кримінального процесуального кодексу України в ред.. 2012 року, суд, -

У Х В А Л И В:

Клопотання захисника ОСОБА_8 задовольнити .

Кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_12 за ч.3 ст. 27, ч.2 ст.15, п.6,11,12 ч.2 ст. 115 КК України, ОСОБА_14 за ч.2 ст. 27, ч.2 ст.15, п.6,11,12 ч.2 ст. 115 КК України, ОСОБА_13 за ч.1 ст. 263, ч.2 ст. 27, ч.2 ст. 15, п.6,11,12 ч.2 ст. 115 КК України - повернути прокурору Дніпропетровської області для проведення додаткового розслідування.

У задоволенні скарги захисника ОСОБА_7 в частині скасування постанов від 20.01.2012 щодо перекваліфікації дій та від 27.01.2012 щодо притягнення як обвинуваченого ОСОБА_12 відмовити.

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про зміну ОСОБА_12 запобіжного заходу - відмовити.

Запобіжний захід обвинуваченим ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 залишити колишній - тримання під вартою.

На ухвалу можуть бути подані апеляції до судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Дніпропетровської області на протязі 7 днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя: ОСОБА_46 -Почтовик

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3