Єдиний унікальний номер 233/5667/14-к
Номер провадження 11-кп/775/65/2015

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2015 року місто Артемівськ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі: ОСОБА_4

за участю:

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду Донецької області кримінальне провадження № 000060 за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Донецької області ОСОБА_5 на вирок Костянтинівського міськрайоного суду Донецької області від 20 квітня 2015 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку міста Костянтинівка Донецької області, громадянку України, освіта середня, не замужню, не працюючу,судиму 03 березня 2014 року Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді 100 годин громадських робіт, які відбула 20 квітня 2015 року, що проживає в АДРЕСА_1 ,

визнано винною за ч.2 ст.389 КК України та засуджено до покарання у виді обмеження волі строком на один рік. В силу ст.79 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбуття покарання з іспитовим строком на один рік, з покладанням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України: періодично з*являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію за місцем проживання, -

в с т а н о в и л а:

Згідно оскаржуваного вироку, 08 квітня 2014 року після надходження з Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області до кримінально-виконавчої інспекції Костянтинівського МРВ вироку відносно ОСОБА_6 для виконання, остання була поставлена на облік і 15 квітня 2014 року їй були роз`яснені порядок і умови відбування покарання у виді громадських робіт, відібрана підписка про те, що у разі ухилення від відбуття покарання відносно неї може бути порушена кримінальна справа за ознаками злочину, передбаченого ст.389 КК України і було винесено постанову про дні явки на реєстрацію, згідно якої засуджена забов*язана була з*являтися в КВІ у перший, другий, третій, четвертий понеділок кожного місяця. Також ОСОБА_6 було видано направлення до ОПШК «Ювілейний», де було видано наказ про відбуття останньою покарання у виді громадських робіт та складено графік, з чим ОСОБА_6 була ознайомлена під особистий розпис ї їй необхідно було приступити з 16 квітня 2014 року до відбуття покарання у виді 100 годин громадських робіт.

За період з 16 квітня 2014 року до 01 травня 2014 року ОСОБА_6 відбито 12 годин громадських робіт.

27 травня 2014 року Костянтинівською міжрайонною прокуратурою до ЄРДР за №000060 внесено матеріал за фактом ухилення ОСОБА_6 від відбуття покарання у виді громадських робіт за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України. 04 липня 2014 року зазначене кримінальне провадження закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення.

Після 04 липня 2014 року ОСОБА_6 до відбуття покарання у виді громадських робіт не приступила і 07, 14, 21 липня 2014 року на реєстрацію до КВІ не з*явилась.

23 липня 2014 року, 14 серпня 2014 року ОСОБА_6 були винесені письмові застереження, що у разі продовження нею порушення порядку та умов відбуття покарання вона може бути притягнута до кримінальної відповідальності за ч.2 ст.389 КК України та повторно роз`яснений порядок відбуття покарання у виді громадських робіт.

Проте, ОСОБА_6 , умисно, переслідуючи мету ухилення від відбуття покарання призначеного судом у вигляді громадських робіт, без поважних причин, не надавши виправдувальних документів, з 04 липня 2014 року до 23 березня 2015 року до виконання покарання у виді громадських робіт не приступила, на реєстрацію не з*являлась, не відбувши, тим самим, решту 88 годин громадських робіт.

У апеляційній скарзі прокурор, посилаючись на неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість, просить вирок суду змінити, вважати ОСОБА_6 винною за ч.2 ст.389 КК України без призначення покарання, виключивши з мотивувальної та резолютивної частини вироку посилання на застосування до ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі та звільнення її на підставі ст.ст.79, 76 КК України.

При цьому прокурор посилається на те, що суд, в порушення вимог ст.61 КК України, призначив засудженій, яка перебуває у стані вагітності, покарання у виді обмеження волі та зазначає про необхідність визнання її виною без призначення покарання.

Учасники кримінального провадження в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду були повідомлені належним чином, у зв`язку з чим, апеляційний суд вважає можливим розглядати справу у їх відсутності, оскільки відповідно до вимог ч.4 ст.405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Учасники кримінального провадження в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду були повідомлені належним чином, у зв`язку з чим, колегія суддів вважає можливим розглядати справу у їх відсутності, оскільки відповідно до вимог ч.4 ст.405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно з положеннями п. 1 ч. 1 ст.413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Висновки суду про доведеність винності ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного у вироку злочину та правильність кваліфікації її дій за ч. 2 ст.389 КК України в апеляційній скарзі не оспорюються.

Суд першої інстанції, розглянувши матеріали кримінального провадження, визнав ОСОБА_6 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України і призначив покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік і на підставі ст.79 КК України звільнив ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 1 рік.

Проте, відповідно до вимог ч. 3 ст.61 КК України обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до інвалідів першої і другої групи.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, судом ОСОБА_6 , яка перебуває у стані вагітності, всупереч наведеним вимогам закону про кримінальну відповідальність, призначено такий вид покарання як обмеження волі.

Разом з тим, відповідно до вимог ч.3 ст.60 КК України арешт не застосовується до осіб віком до шістнадцяти років, вагітних жінок та до жінок, які мають дітей віком до семи років.

Враховуючи, що санкція ч.2 ст.389 КК України передбачає покарання лише у виді арешту на строк до 6 місяців або обмеження волі на строк до 3 років, суд першої інстанції повинен був керуватись роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», у п.8 яких зазначено, що суд не вправі перейти до більш м*якого виду покарання у випадках, коли санкцією закону, за яким засуджується особа, передбачено лише такі покарання, які з огляду на її вік чи стан не можуть бути до неї застосовані. В таких випадках суд, за наявності до того підстав, повинен закрити справу і звільнити особу від кримінальної відповідальності або постановити обвинувальний вирок і звільнити засудженого від покарання.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_6 перебуває у стані вагітності, на час постановлення вироку судом першої інстанції, покарання за попереднім вироком у вигляді 100 годин громадських робіт відбула повністю, а отже, колегія суддів вважає необхідним змінити оскаржений вирок в частині призначеного покарання та звільнити ОСОБА_6 від покарання.

В решті вирок законний та підлягає залишенню без змін.

На підставі наведеного, керуючись ст. 404, 407, 408, 409, 413, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Донецької області задовольнити.

Вирок Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 20 квітня 2015 року відносно ОСОБА_6 в частині призначеного покарання змінити.

Виключити з мотивувальної та резолютивної частини вироку посилання на застосування до ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі та звільнення її від відбуття покарання в силу ст.ст.79, 76 КК України.

Звільнити ОСОБА_6 від покарання, призначеного вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 20 квітня 2015 року за скоєння злочину, передбаченого ч.2 ст.389 КК України.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: