Справа № 466/5599/15-к
УХВАЛА
Іменем України

29 липня 2015 року Шевченківський районний суд м. Львова

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

представника ЛВК № 30 ОСОБА_4

засудженого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові заяву засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Закарпатської області, українця, громадянина України, із неповною середньою освітою, розлученого, проживаючого: АДРЕСА_1 , раніше судимого - про заміну не відбутої частини покарання більш м`яким у виді обмеження волі
у с т а н о в и в:

ОСОБА_5 засуджений 20 грудня 2012 року Тячівським районним судом Закарпатської області за ст. ст. 185 ч. 3, 71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі. Початок терміну покарання - 24 жовтня 2012 року, кінець терміну покарання 21 квітня 2016 року

На день розгляду заяви засудженого, останній відбув 02 роки 9 місяців 8 днів, до кінця строку відбування покарання залишилось 8 місяців 22 дні.

Засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду із заявою про заміну не відбутої частини покарання більш м`яким у виді обмеження волі, з підстав, передбачених ст. 82 КК України, покликаючись на те, що ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 30.06.2015р. йому відмовлено в умовно-достроковому звільненні, тому просить заяву задовольнити.

Заслухавши в судовому засіданні в режимі відеоконференції пояснення засудженого, який заяву підтримав, пояснення представника адміністрації ЛВК № 30, який заперечив щодо задоволення заяви засудженого, висновок прокурора, який заперечив заяву засудженого, вивчивши матеріали особової справи засудженого, суд приходить до висновку, що заява не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ст. 82 ч. 3 КК України заміна не відбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Судом встановлено, що засуджений до Личаківської виправної колонії (№ 30) прибув 29.05.2013 року, по прибуттю в установу не був працевлаштований у зв`язку із скороченням обсягів виробництва. За час перебування в установі допустив одне порушення вимог режиму утримання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності. Адміністрацією установи заохочувався три рази. 27.02.2015 року адміністративною комісією установи ОСОБА_5 було відмовлено в застосуванні заохочувальної норми передбаченої ст. 82 КК України.

Згідно представлених документів суду, встановлено, що ОСОБА_5 четверта судимість, після звільнення з місць позбавлення волі на шлях виправлення не став та вчинив новий тяжкий злочин, за який відбуває покарання у Личаківській виправній колонії № 30, раніше звільнявся умовно-достроково з місць позбавлення волі.

Судом встановлено, що за час відбування покарання засуджений ОСОБА_5 допустив одне порушення вимог режиму утримання.

Наявність у засудженого за весь термін відбування покарання трьох заохочень, на думку суду не свідчать про, те, що він став на шлях виправлення, оскільки у нього крім заохочення було ще й стягнення.

Суд вважає, що засудженим не надано достатніх доказів того, що він сумлінним ставленням до праці засвідчив успішність процесу виправлення.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 82 КК України та ст. ст. 537, 539 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

У задоволенні заяви ОСОБА_5 про заміну не відбутої частини покарання більш м`яким у виді обмеження волі відмовити у зв`язку з його безпідставністю.

На ухвалу суду протягом семи днів з дня її проголошення прокурор, представник адміністрації мають право подати апеляцію до апеляційного суду Львівської області через Шевченківський районний суд міста Львова, засуджений з моменту отримання ухвали.

Суддя ОСОБА_1