У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Скотара А.М.,

суддів

Лавренюка М.Ю., Пошви Б.М.,

прокурора

Опанасюка О.В.

розглянула в судовому засіданні в
м. Києві 8 лютого 2007 року
кримінальну справу за касаційною скаргою цивільного відповідача ОСОБА_1 на
вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 30
травня 2006 року, яким засуджено

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1
року народження,

не
судимого,

за ч. 1 ст. 286 КК України на 2
роки обмеження волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На
підставі ст. 75 КК України ОСОБА_2 звільнено від відбування покарання з
випробуванням з іспитовим строком 1 рік.

Постановлено
стягнути з цивільного відповідача ОСОБА_1 на користь : ОСОБА_3 на відшкодування
матеріальної шкоди - 746 грн. 65 коп. та відшкодування моральної шкоди 3000 грн.; на користь ОСОБА_4 - 8482 грн. 89
коп. матеріальної шкоди та 3000 грн. моральної; на користь комунального
підприємства ІНФОРМАЦІЯ_2 - 13 777 грн. 89 коп. матеріальної шкоди та 8052 грн.
96 коп. упущеної вигоди.

ОСОБА_2
визнано винуватим і засуджено за те, що він 25 грудня 2005 року близько 12 год.
30 хв., керуючи на підставі трудової угоди з ПП Транспортна фірма “Пастранс”
автобусом “Ікарус”НОМЕР_1, який належить
на праві приватної власності ОСОБА_1, на
автошляху Улянівка-Миколаїв у напрямку смт. Олександрівка, грубо порушив
правила дорожнього руху, а саме п.п.1.3, 1.5, 2.3 “б”, 12.1, 12.3, 13.1, 13.3,
14.6 “б”, перед залізничним переїздом,
обгоняючи
автомобіль ВАЗ -21099 під керуванням ОСОБА_4, виїхав на зустрічну смугу руху,
що призвело до зіткнення із автомобілем ЗАЗ-1102 під керуванням ОСОБА_3
Внаслідок зіткнення, ОСОБА_3 отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження за
ознаками тривалого розладу здоров'я.

У
касаційній скарзі цивільний відповідач ОСОБА_1 посилається на те, що її
неправильно визнано відповідачем у справі, оскільки відповідно до ст. 1187 ЦК України шкода,
заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом.
Зазначає, що водій ОСОБА_5 керував автобусом на підставі трудової угоди із ПП
“Пастранс”, котрому вона передала автобус у
користування згідно договору оренди, отже, оскільки це підприємство фактично
володіло цим транспортним засобом і експлуатувало
його,
воно повинно бути цивільним відповідачем та відшкодовувати заподіяну шкоду. Просить змінити вирок суду у частині визнання її цивільним відповідачем у
справі, визнавши цивільним відповідачем - приватне підприємство транспортну
фірму “Пастранс”.

заслухавши
доповідача, думку прокурора про необхідність
скасування вироку суду у частині цивільного позову та направлення кримінальної
справи на новий судовий розгляд у порядку цивільного судочинства, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів
вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 51 КПК України як цивільних відповідачів, окрім перелічених
у цій статті осіб, може бути притягнуто осіб, які в силу закону несуть
матеріальну відповідальність за шкоду, завдану злочинними діями обвинуваченого.

Як убачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 придбала у приватну власність
автобус “Ікарус”, який, згідно договору оренди
транспортного засобу від 14 листопада 2005 року, передала у користування
транспортній фірмі “Пастранс”. Водій ОСОБА_2, котрий керував вказаним
транспортним засобом на підставі трудової угоди із вищезазначеним приватним
підприємством, був визнаний винуватцем дорожньо-транспортної пригоди,
зазначеної у вироку.

Згідно вказаного договору оренди,
орендар зобов'язаний відшкодовувати збитки, а також несе всі інші ризики,
пов'язані із використанням транспортного засобу як джерела підвищеної
небезпеки.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі, у тому
числі договору оренди, володіє транспортним засобом, використання, зберігання
або утримання якого створює підвищену небезпеку.

А із змісту роз'яснень, що містяться у п. 4 постанови Пленуму Верховного
Суду України “Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди” за №6 від 27.03.1992 р., з наступними змінами, убачається,
що під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або
громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу
права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з
інших підстав ( договору оренди, довіреності тощо).

Отже, для вирішення питання про притягнення тієї чи іншої особи до
відповідальності за ст. 1187 ЦК України суду необхідно визначити дві основні
ознаки володільця транспортного засобу: юридичну та матеріальну(фактичну),
тобто, виявити того, хто фактично володіє цим транспортним засобом (а саме,
здійснює його експлуатацію, використання, зберігання та утримання) та
відповідні правові підстави такого володіння.

У даній справі судом не було вчинено належних дій по виявленню фактичного
власника джерела підвищеної небезпеки, не дивлячись на те, що ОСОБА_1 у
судовому засіданні пояснювала про обставини придбання та передачі транспортного
засобу в оренду, а в матеріалах справи є докази на підтвердження цих пояснень,
які залишились без належної оцінки суду,
що призвело до неправильного визначення цивільного відповідача у даній справі.

Керуючись ст.ст. 395, 396 КПК України, колегія
суддів

у х в а л и
л а:

касаційну скаргу цивільного відповідача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 30
травня 2006 року щодо ОСОБА_2 у частині цивільного позову скасувати, а справу
направити на новий судовий розгляд у
порядку цивільного судочинства.

СУДДІ:

Скотар А.М. Лавренюк
М.Ю. Пошва Б.М.