ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м.
№ 1кп/0202/177/2013
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2013 року Індустріальний
районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого - судді Дружиніна
К.М.

при секретарі - Дьяченко О.І.

за участю прокурора - Ставицького В.А.

захисника - ОСОБА_1

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
кримінальне провадження № 0000929
відносно ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженця м. Вільногірська
Дніпропетровської області,
громадянина України, освіта середня, не
працюючого, не одруженого, раніше
судимого:

- 08.07.2003 року Вольногірським
міським судом Дніпропетровської
області за ст.ст. 190 ч.1, 75 КК України, до 1
року обмеження волі, з іспитовим
строком 1 рік;

- 11.10.2004 Вольногірським міським
судом Дніпропетровської області за
ст.ст. 190 ч.2, 185 ч.3, 186 ч.2, 70, 71 КК України,
до 4 років 1 місяця позбавлення волі;

- 06.07.2009 року Білоцерківським
міськрайонним судом Кіївської області
за ст.ст. 307 ч.2, 263 ч.1, 69, 70 КК України до 3
років 6 місяців позбавлення волі,
звільненого 14.08.2012 року по відбуттю
строку покарання,

проживаючого АДРЕСА_1; в скоєнні
кримінального правопорушення,
передбаченого ст.ст. 15 ч.2, 190 ч.2 КК
України;

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_2, повторно, маючи
умисел на заволодіння чужим майном
шляхом обману, 10 лютого 2013 року о 06
годині, знаходячись у дворі АДРЕСА_1,
здійснив телефонний дзвінок на
стаціонарний телефон потерпілої
ОСОБА_3, що проживає АДРЕСА_2, та начебто
голосом її сина ОСОБА_4, повідомив про
неприємності, пов'язані з затриманням
працівниками міліції, та надав номер
телефону, на який необхідно було
передзвонити для вирішення питання
щодо виниклих неприємностей, вказавши,
що вказаний номер телефону належить
слідчому. Потерпіла ОСОБА_3
зателефонувала за наданим їй номером,
після чого ОСОБА_2, реалізовуючи свій
злочинний намір, направлений на
заволодіння чужим майном шляхом
обману, вчиняючи злочин повторно, діючи
з корисливих мотивів, достовірно
знаючи про невідповідність дійсності
інформації, що він надає, шляхом обману,
назвався слідчим органів внутрішніх
справ та повідомив, що син потерпілої
перебуває у міліції, після чого
запропонував потерпілій ОСОБА_3
передати йому грошові кошти у сумі 8 000
гривень, для відшкодування завданої
шкоди потерпілому, відносно якого її
син начебто вчинив кримінальне
правопорушення. Далі, продовжуючи
реалізовувати свій злочинний намір,
ОСОБА_2 створив умови для отримання ним
грошових коштів через працівників
служби таксі, таким чином, виконав усі
дії, які вважав необхідними для
доведення злочину до кінця, але злочин
не було закінчено з причин, які не
залежали від його волі, у зв'язку з
затриманням обвинуваченого
працівниками правоохоронних органів.

ОСОБА_2 свою вину визнав повністю,
пояснив суду, що дійсно 10 лютого 2013 року
о 06 годині, знаходячись за місцем свого
мешкання, у дворі АДРЕСА_1, він
зателефонував потерпілої ОСОБА_3, та
від імені її сина ОСОБА_4, повідомив про
неприємності, пов'язані з його
затриманням працівниками міліції,
надав їй номер телефону слідчого, щоб
вона вирішила з ним питання про його
звільнення. Потерпіла ОСОБА_3
зателефонувала за наданим їй номером,
він відповів, при цьому назвався вже
слідчим органів внутрішніх справ та
повідомив, що її син перебуває у
міліції, після чого запропонував
потерпілій передати йому грошові кошти
у сумі 8 000 гривень, для відшкодування
завданої шкоди потерпілому, відносно
якого її син начебто вчинив
кримінальне правопорушення. Потім він
домовився з потерпілою про передачу
грошових коштів через працівників
служби таксі, після того його затримали
працівники правоохоронних органів.

Про винність ОСОБА_2 у скоєнні
інкримінованого йому діяння, суд
робить висновок виходячи з наступних
доказів: протоколу огляду мобільного
телефону «Nokia 6080», який містить
смс-повідомлення щодо виклику служби
таксі обвинуваченим до будинку
потерпілої (а.п.27-29); протоколом огляду
вилучених у обвинуваченого предметів,
які містять інформацію щодо вчинення
шахрайських дій обвинуваченим (а.п.43-46),
що визнані речовими доказами по
кримінальному провадженню (а.п.47)

Інші докази, здобуті в ході досудового
слідства не досліджувались в судовому
засіданні, в зв'язку з визначенням
порядку та об'єму дослідження доказів,
передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України,
оскільки свідчення ОСОБА_2
відповідають фактичним обставинам по
справі та ніким не заперечуються.

Таким чином, суд дійшов висновку про
доведеність вини обвинуваченого
ОСОБА_2 в закінченому замаху на
заволодіння чужим майном шляхом обману
(шахрайство), вчиненому повторно, тобто
в скоєнні кримінального
правопорушення, передбаченого ст.ст. 15
ч.2, 190 ч.2 КК України.

При призначенні виду та розміру
покарання, необхідного та достатнього
для виправлення обвинуваченого та
попередження вчинення ним нових
кримінальних правопорушень, суд
враховує ступінь тяжкості скоєного
кримінального правопорушення, дані про
особу обвинуваченого, який свою вину
визнав повністю, що суд відносить до
пом'якшуючої його покарання обставини.
Обставин, які б обтяжували покарання
судом не встановлено.

Суд вважає, що виправлення
обвинуваченого ОСОБА_2 можливо тільки в
умовах ізоляції від суспільства, з
призначенням покарання у вигляді
позбавлення волі.

Підстав для застосування ст.ст. 69, 75 КК
України, суд не вбачає, оскільки
обставин, які б суттєво знижували
тяжкість скоєного кримінального
правопорушення не встановлено, при
цьому враховуючи обставини вчиненого
злочину, відсутність позитивної
соціальної характеристики у
обвинуваченого, у суду не виникає
переконання в тому, що виправлення
обвинуваченого можливе без реального
виконання покарання.

Речові докази: три кредитні договори,
складені між ОСОБА_2 та ПТ «Ломбард
Скарбниця», візитницю прозору,
товарний чек «ПриватБанку» від 07.02.2013
року, блокнот коричневого кольору,
мобільний телефон «Nokia 1200», мобільний
телефон «Nokia С-2», що зберігаються в
камері схову Індустріального РВ ДМУ
ГУМВС України в Дніпропетровській
області, суд вважає за необхідне
повернути власнику ОСОБА_2; конверт
білого кольору з порізаними
фрагментами газети, що зберігається в
камері схову Індустріального РВ ДМУ
ГУМВС України в Дніпропетровській
області, суд вважає за необхідне
знищити.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 370, 371, 373, 374 КПК України, суд,

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_2 визнати винним в скоєнні
кримінального правопорушення,
передбаченого ст.ст. 15 ч.2, 190 ч.2 КК
України та призначити йому покарання у
вигляді двох років і шести місяців
позбавлення волі.

Строк відбуття покарання
відраховувати з 10 лютого 2013 року, міру
запобіжного заходу залишити без змін -
тримання під вартою.

Речові докази: три кредитні договори,
складені між ОСОБА_2 та ПТ «Ломбард
Скарбниця», візитницю прозору,
товарний чек «ПриватБанку» від 07.02.2013
року, блокнот коричневого кольору,
мобільний телефон «Nokia 1200», мобільний
телефон «Nokia С-2», що зберігаються в
камері схову Індустріального РВ ДМУ
ГУМВС України в Дніпропетровській
області, суд вважає за необхідне
повернути власнику ОСОБА_2; конверт
білого кольору з порізаними
фрагментами газети, що зберігається в
камері схову Індустріального РВ ДМУ
ГУМВС України в Дніпропетровській
області, суд вважає за необхідне
знищити.

На вирок може бути подана апеляція в
судову палату по кримінальним справам
апеляційного суду Дніпропетровської
області на протязі тридцяти днів з дня
його проголошення.

Головуючий:
К.М. Дружинін