Справа № 755/4491/15-к
В И Р О К
іменем України
"06" квітня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0011695 від 05 вересня 2014 року за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 19.12.2007 року Оболонським районним судом м. Києва за ч. 3 ст. 301 КК України до 3 років позбавлення волі із застосуванням ст.. 75 КК України зі звільненням від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік; 18.02.2010 року Оболонським районним судом м. Києва за ст.. 15, 185 ч.1, 301 ч.3, 70 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки; 20.04.2011 року Дарницьким районним судом м. Києва за ст.. 15, 185 ч.1 КК України до 2 місяців 6 днів арешту; 19.03.2013 року Шевченківським районним судом м. Києва за ст. 15 ч.2, 185 ч. 2 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки; 17.12.2013 року Оболонським районним судом м. Києва за ст. 15 ч.2, 185 ч.2 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки; 05.02.2015 року Печерським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК України КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі,

- у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України, -

в с т а н о в и в:
Судом визнано доведеним, що ОСОБА_5 , будучи раніше судимим, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та скоїв новий умисний злочин проти власності, а саме 05 вересня 2014 року, приблизно о 12 годині 00 хвилин, зайшов до магазину Нью Йоркер, що розташований за адресою: м. Київ, пр.. Ватутіна, 2-т в ТЦ Скаймол.

Перебуваючи в залі магазину, у нього виник злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна з метою протиправного збагачення.

Реалізуючи свій злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_5 , діючи умисно, з корисливих спонукань, переконавшись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає, побачив чоловічу сорочку, закупівельна вартість якої становить 103 гривні 22 копійки, дві чоловічі толстовки, закупівельною вартістю 146 гривень 50 копійок кожна, дві чоловічі сорочки, закупівельною вартістю 86 гривень 66 копійок кожна, а всього майно на загальну суму 652 гривні 38 копійок.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_5 поклав одяг у власний рюкзак, який був у нього в руках, оброблений з середини фольгою, з метою не бути поміченим на касовій зоні, попрямував до виходу з даного магазину. Після цього, ОСОБА_5 , не маючи наміру розрахуватись за вищевказаний товар, пройшов через касову зону виконавши усі необхідні дії, які вважав за необхідне для доведення злочину до кінця, але злочин до кінця не довів з причин, що не залежали від його волі, так як при виході з даного магазину його злочинні дії припинив працівник охорони.

Будучи допитаним в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, визнав повністю, дав покази, підтвердив обставини скоєння кримінального правопорушення (злочину), викладені в установочній частині вироку, щиро розкаявся у вчиненому.

Крім повного визнання своєї вини у вчинені кримінального правопорушення (злочину), ОСОБА_5 просив суд визнати недоцільним дослідження доказів, так як повністю погоджується з досудовим розслідуванням справи.

Покази обвинуваченого ОСОБА_5 під час досудового слідства і в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення (злочину), добровільності та істинності його позиції.

За таких обставин, суд переконавшись, що учасники процесу, вірно розуміють зміст обставин провадження, відсутності сумнівів в добровільності їх позицій, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження.

Враховуючи наведене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах ч. 3 ст. 349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України, за обставин, встановлених судом.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України, оскільки він своїми умисними діями вчинив закінчений замах на викрадення чужого майна (крадіжку) повторно.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Те, що, згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Так, обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_5 є щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

При цьому, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_5 на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, з 11.11.2007 року перебуває на обліку у лікаря-нарколога з діагнозом розлади психіки і поведінки внаслідок вживання наркотичних та інших психоактивних речовин (синдром залежності), відсутність зв`язків з антигромадськими елементами, спосіб життя (не працює, не одружений, раніше неодноразово судимий), що свідчить про те, що оточуюча його обстановка у сім`ї та побуті, виражає прийнятні соціальні зв`язки; ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), а саме: його класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; його поведінку під час та після вчинення злочинних дій та вважає за необхідне призначити покарання у виді позбавлення волі у межах санкції статті 185 КК України.

Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст. 69 КК України, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані, способу та характеру вчиненого злочину, та оскільки однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).

При цьому, враховуючи те, що 05 лютого 2015 року ОСОБА_5 засуджено за ч.2 ст. 185 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі, суд вважає, що при призначенні покарання необхідно застосувати положення ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Застосовані судом заходи щодо тимчасового залишення засудженого ОСОБА_5 на період судового провадження у даногому кримінальному провадженні у слідчому ізоляторі у зв`язку з завершенням судового розгляду слід скасувати.

Питання речових доказів у кримінальному проваджені вирішено, згідно положень ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд, -

у х в а л и в :
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання призначеного цим вироком, більш суворим покаранням, призначеним вироком Печерського районного суду м. Києва від 05 лютого 2015 року, остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді 4 (чотирьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Заходи щодо тимчасового залишення засудженого ОСОБА_5 на період судового провадження у даногому кримінальному провадженні у слідчому ізоляторі у зв`язку з завершенням судового розгляду - скасувати.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 відраховувати з 06.04.2015 року зарахувавши в строк термін попереднього ув`язнення з 01.12.2014 року по 05.04.2015 року включно.

Речові докази: чоловічу сорочку, дві чоловічі толстовки, дві чоловічі сорочки залишити у власності ТОВ Нью Йоркер Україна.

Вирок може бути оскаржено протягом 30 днів з дня проголошення до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва.
Копію судового рішення негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору.

С у д д я : ОСОБА_1