Номер провадження: 11/785/80/15
Номер справи місцевого суду: 1-55/2011
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30.03.2015 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4

за участі прокурора ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6

та його захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляції засудженого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_8 на вирок Іллічівського міського суду Одеської області від 03.02.2011 р., яким

ОСОБА_6 , який: народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Рені Одеської області, є громадянином України, одружений, має середньо-спеціальну освіту, працював докером в Іллічівському морському рибному порту, зареєстрований по АДРЕСА_1 , тимчасово проживав по АДРЕСА_2 , не має судимості відповідно до ст. 89 КК України,

засуджений за ст. 15, ст. 115 ч. 1 КК України до семи років позбавлення волі, строк покарання обчислений з 07.06.2010 року,

встановив:
Зазначеним вироком суду першої інстанції, ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за вчинення злочину за наступних обставин.

06.06.2010 року, приблизно о 14 год., ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, на порозі біля вхідної двері у приміщення гуртожитку Іллічівського морського рибного порту, яке знаходиться на вул. Центральна, 1 в с. Бурлача Балка міста Іллічівська Одеської області, на ґрунті особистих неприязних стосунків, які виникли в процесі конфлікту, з метою протиправного позбавлення життя людини, наніс один удар ножем в область серця ОСОБА_9 .

В результаті, ОСОБА_6 спричинив ОСОБА_9 проникаюче колото-різане поранення передньої поверхні грудної клітини зліва, з пошкодженням правого шлуночка серця, яке за своїм характером було небезпечним для життя в момент спричинення і відноситься до тяжкого тілесного ушкодження, але ОСОБА_6 не довів свій злочинний намір до кінця, за незалежних від його волі обставин, оскільки потерпілому була своєчасно надана медична допомога.

В апеляціях:

- захисник зазначив, що дії ОСОБА_6 безпідставно кваліфіковані судом за ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, оскільки їх необхідно кваліфікувати за ч. 1 ст. 121 КК України.

На думку захисника, фактичні обставини справи свідчать про відсутність у його підзахисного умислу на позбавлення життя потерпілого.

Суд, при винесені вироку, взяв за основу обставини вчинення злочину, викладені у явці з повинною і в письмовому поясненні ОСОБА_6 , але не з`ясував фактичні обставини справи.

Суд не врахував, що між потерпілим та засудженим виник конфлікт, під час якого ОСОБА_9 ударив ОСОБА_6 по обличчю, що, на думку захисника, могло викликати у останнього, бажання відповісти кривднику, а не вбивати його. Окрім того, після нанесення одного удару ножем, ніщо не заважало його підзахисному нанести ще декілька ударів, оскільки потерпілий був ще живий, але він цього не зробив, а поклав його на підлогу, побіг за медикаментами та запропонував викликати швидку допомогу. Ці обставини, на думку захисника, свідчать про те, що у його підзахисного не було умислу на позбавлення життя ОСОБА_9 .

На думку захисника, суд першої інстанції безпідставно зазначив у вироку, що злочин вчинено у стані алкогольного сп`яніння, оскільки доказів на підтвердження цього висновку, у справі немає.

Посилаючись на це, захисник просить вирок суду змінити та перекваліфікувати дії його підзахисного зі ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 1 ст. 121 КК України та з застосуванням ст. 69 та 75 КК України, призначити ОСОБА_6 покарання не пов`язане з позбавленням волі.

- засуджений зазначив, що для кваліфікації злочину за ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, має значення направленість умислу, а саме прямого умислу на вбивство. Відсутність в нього умислу на умисне вбивство ОСОБА_6 , підтверджується наступним.

Під час конфлікту з потерпілим, він не завдавав жодних тілесних пошкоджень у відповідь на удар ОСОБА_9 , а пішов до вбиральні та взяв ніж, щоб унеможливити продовження конфлікту з потерпілим.

Окрім того, на його думку, місце вчинення злочину, а саме, на подвір`ї гуртожитку, де могли знаходитись імовірні свідки, свідчить про те, що у нього не було умислу вбивати ОСОБА_9 . Переконавшись в тому, що свідків не було, він, при наявності умислу, міг би реалізувати його, але замість цього, здійснив всі заходи для надання першої допомоги потерпілому.

Показання свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 свідчать про те, що його та ОСОБА_9 пов`язував спільний побут та дружні стосунки. Окрім того, під час допиту у суді, потерпілий також заперечував наявність у нього умислу на вбивство.

ОСОБА_6 також заперечує наявність обставини, що обтяжує його покарання, а саме вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, оскільки доказів цьому у справі немає, а у своїх показаннях він себе обмовив.

Посилаючись на це, засуджений просить вирок суду змінити та перекваліфікувати його дії зі ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 1 ст. 121 КК України.

У запереченнях на апеляцію захисника, прокурор вважає, що її доводи не відповідають дійсності. Суд першої інстанції правильно кваліфікував дії ОСОБА_6 , тому прокурор просить апеляцію захисника залишити без задоволення, а вирок Іллічівського міського суду Одеської області від 03.02.2011 року стосовно засудженого залишити без змін.

Ухвалою колегії суддів апеляційного суду Одеської області від 07.06.2011 року у задоволенні апеляцій відмовлено.

Ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.02.2015 року, ухвала апеляційного суду Одеської області від 07.06.2011 року скасована, а справу повернуто на новий апеляційний розгляд.

Вислухавши засудженого та захисника, які підтримали доводи своїх апеляцій, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляцій, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляції засудженого та його захисника не підлягають задоволенню за наступних підстав.

Оцінюючи докази у справі, суд першої інстанції дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину, що йому інкримінується органом досудового слідства, повністю доведена:

- показаннями засудженого ОСОБА_6 , який пояснив суду, що він проживав з потерпілим ОСОБА_9 в одній кімнаті гуртожитку. 06.06.2010 року між ним та потерпілим виник конфлікт в результаті чого ОСОБА_9 вдарив його по обличчю. Він вийшов з кімнати, потім повернувся, взяв кухонний ніж і вийшов на подвір`я, де і зіштовхнувся с ОСОБА_9 . Останній кинувся на нього с обломком швабри і наштовхнувся на ніж. Побачивши кров на грудях потерпілого, він побіг за медикаментами, які поклав біля ОСОБА_9 і покинув місце вчинення злочину. Пояснення і явку з повинною він писав під тиском працівників міліції;

- явкою з повинною від 06.06.2010 року, зі змісту якої видно, що після затримання ОСОБА_14 власноручно виклав обставини поранення ОСОБА_9 (т. 1 а. с. 21-22);

- протоколом очної ставки від 16.08.2010 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , під час якої засуджений стверджував, що кухонний ніж він взяв на випадок можливої бійки з ОСОБА_9 , для його залякування;

- показаннями потерпілого ОСОБА_9 , який пояснив суду, що 06.06.2010 року між ним та ОСОБА_6 виник конфлікт, в результаті якого він вдарив ОСОБА_6 по обличчю і вийшов на подвір`я. Коли він повертався до гуртожитку, в дверях отримав удар ножем у груди і побачив ОСОБА_6 з ножем в руках;

- показаннями свідка ОСОБА_11 , яка підтвердила суду, що 06.06.2010 року вона прийшла до гуртожитку рибного порту, а саме у кімнату де проживали ОСОБА_9 та ОСОБА_6 , які там і знаходились. ОСОБА_6 був нетверезий. Між ОСОБА_9 та ОСОБА_6 виникла сварка, тому вона від них пішла, а наступного дня дізналась, що ОСОБА_6 ударив ножем ОСОБА_9 ;

- показаннями свідка ОСОБА_15 , який пояснив що після обіду 06.06.2010 року він був у себе в кімнаті гуртожитку, коли його розбудила вахтер і повідомила, що підрізали ОСОБА_9 . Після цього, він вийшов на подвір`я де побачив непритомного, закривавленого ОСОБА_9 , а ОСОБА_16 він не бачив;

- показаннями свідка ОСОБА_12 , яка пояснила суду, що 06.06.2010 року їй зателефонувала вахтер гуртожитку і повідомила про бійку з важкими наслідками. Вона прибула до гуртожитку і біля вхідної двері побачила закривавленого ОСОБА_9 з ножовим пораненням у області серця;

- протоколом огляду місця події та фототаблицею до нього, зі змісту якого випливає, що на бетонному покритті біля вхідної двері до гуртожитку рибного порту, у с. Бурлача Балка, були виявлені краплі речовини темно-бурого кольору, схожі на кров. У кімнаті №4 гуртожитку виявлені брюки бежевого кольору зі слідами речовини темно-бурого кольору, схожої на кров (т. 1 а. с. 4-13);

- висновками судово-медичної експертизи №35/195 від 07.07.2010 року, відповідно до якого, у ОСОБА_9 виявлено проникаюче колото-різане поранення передньої поверхні грудної клітини з пошкодженням правого шлуночка серця, яке за своїм характером було небезпечним для життя в момент спричинення і відноситься до тяжкого тілесного ушкодження ( т. 1, а. с.93-94);

- речовими доказами по справі (т. 1 а. с. 14-16, 144-147);

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що дії ОСОБА_6 при нанесенні ножем удару в область серця ОСОБА_9 , були направлені на позбавлення потерпілого життя, оскільки, завдаючи удару ножем в життєво важливий орган людини (серце), ОСОБА_17 усвідомлював, що від такого поранення може настати смерть потерпілого.

Суд першої інстанції також дійшов правильного висновку, що ОСОБА_6 залишив місце вчинення злочину, побачивши, що ОСОБА_9 знепритомнів і, вирішивши, що той помирає.

Перевіривши доводи апеляцій засудженого та його захисника, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Доводи захисника та засудженого про відсутність у ОСОБА_6 умислу на позбавлення життя потерпілого і необхідність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 121 КК України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони спростовуються фактичними діями засудженого, який: після завершення конфлікту, повернувся до кімнати і взяв ніж; з ножем в руці пішов за ОСОБА_9 ; зустрівши ОСОБА_9 у дверях гуртожитку, наніс йому удар ножем у життєво важливий орган серце.

Умисел на умисне вбивство не доведений до кінця за незалежних від засудженого причин, оскільки потерпілому була своєчасно надана медична допомога.

Доводи засудженого та захисника про те, що суд першої інстанції, не з`ясувавши фактичні обставини справи, при винесені вироку, взяв за основу обставини вчинення злочину, викладені у явці з повинною та письмовому поясненні ОСОБА_6 , колегія суддів вважає недоречними, оскільки явка з повинною є одним з доказів вини засудженого, тому суд першої інстанції обґрунтовано на неї послався. До того ж, суд першої інстанції обґрунтовано визнав первісні пояснення засудженого достовірними, а наступні показання та показання у судовому засіданні суперечливими та непослідовними, спрямованими на ухилення від відповідальності і правильно оцінив їх як спосіб захисту.

Твердження засудженого та захисника, щодо того, що суд першої інстанції не врахував наявність між потерпілим та засудженим конфлікту, під час якого ОСОБА_9 ударив ОСОБА_6 по обличчю, є голослівним, оскільки, встановлюючи у вироку фактичні обставини справи, суд першої інстанції зазначив, що передумовою події був конфлікт між потерпілим та засудженим. До того ж, спричинення ножового поранення потерпілому, хоча й було зумовлено зазначеним конфліктом, але, він був вже вичерпаний, оскільки між конфліктом та спричиненням поранення серця пройшов достатній проміжок часу.

Доводи засудженого та захисника про наявність у його підзахисного можливості нанесення ще декількох ударів, але він цього не зробив, колегією суддів не сприймаються, оскільки з показань свідків, наведених у вироку, після поранення у серце потерпілий знепритомнів, а отже не подавав ознак життя. У той же час, засуджений фактично одразу ж залишив місце вчинення злочину.

Доводи засудженого та захисника, щодо безпідставного зазначення у вироку про вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, колегія суддів вважає надуманими, оскільки засуджений у судовому засіданні підтвердив факт вживання алкогольних напоїв (т. 1, а.с. 234), потерпілий ОСОБА_9 дав показання про спільне вживання горілки з засудженим, а свідок ОСОБА_11 показала, що 06.06.2010 року ОСОБА_6 знаходився у стані алкогольного сп`яніння.

Довід засудженого про те, що, під час допиту у суді, потерпілий також заперечував наявність у нього умислу на вбивство, є голослівним, оскільки з протоколу судового засідання (т. 1, а.с 234-235) видно, що ОСОБА_9 таких показань не давав.

Довід ОСОБА_6 , щодо відсутності обставини, що обтяжує його покарання (стан алкогольного сп`яніння), суд апеляційної інстанції не сприймає, оскільки він спростовується, викладеними вище доказами про вчинення засудженим злочину у стані алкогольно сп`яніння.

Таким чином, всебічно і об`єктивно перевіривши усі доводи захисника та засудженого, зіставивши їх з дослідженими судом першої інстанції доказами, з точки зору їх належності, допустимості та достовірності, колегія суддів вважає, що дії засудженого правильно кваліфіковані за ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, як замах на умисне вбивство, тобто замах на протиправне заподіяння смерті іншій людині.

При призначенні покарання ОСОБА_6 , суд першої інстанції врахував характер і ступінь суспільної небезпеки та обставини вчинення злочину, особу обвинуваченого, дані про його особистість, позитивну характеристику і правильно дійшов висновку про необхідність призначення йому покарання у вигляді позбавлення волі, у межах мінімальної санкції ч. 1 ст. 115 КК України.

Суд першої інстанції, обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, обґрунтовано не знайшов.

Обставиною, що обтяжує покарання засудженого, суд першої інстанції правильно визнав вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що міра покарання обвинуваченому обрана у відповідності до вимог ст. 65 КК України, тому вирок суду першої інстанції, у цій частині, є законним та справедливим, а підстави для перекваліфікації дій обвинуваченого і призначення йому більш м`якого покарання, - відсутні.

Заява засудженого, яку він надав під час апеляційного розгляду, про застосування до нього, у разі перекваліфікації його дій на ч. 1 ст. 121 КК України, п. а ст. 4 Закону України Про амністію у 2014 році не підлягає задоволенню, оскільки суд апеляційної інстанції обґрунтовано не знайшов підстав для такої перекваліфікації.

Керуючись ст. 365, 366 КПК України в редакції 1960 року, колегія суддів Апеляційного суду Одеської області, -

ухвалила:
Апеляції засудженого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Іллічівського міського суду Одеської області від 03.02.2011 року стосовно ОСОБА_6 , - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту набрання нею законної сили.

Судді Апеляційного суду Одеської області: ОСОБА_2

ОСОБА_18

ОСОБА_3