АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

Справа № 11-кп/796/459/2015 Категорія КК: ч. 1 ст. 286 КК України
Головуючий в суді 1-ої інстанції: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

Головуючого, судді-доповідача: ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

за участю прокурора: ОСОБА_6

потерпілого: ОСОБА_7

захисника: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження № 0005047 за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_9 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 16 січня 2015 року щодо ОСОБА_10 за ч. 1 ст. 286 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0005047 відносно ОСОБА_10 , обвинуваченої за ч. 1 ст. 286 КК України, повернуто прокурору Голосіївського району м. Києва для усунення виявлених недоліків.

Своє рішення суд обґрунтував тим, що в порушення вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, у обвинувальному акті викладені не повно, а саме не описано, яким чином рухався кожен з автомобілів - учасників ДТП, в чому саме полягає порушення водієм ОСОБА_10 ПДР України.

Зі змісту обвинувального акта вбачається, що у формулюванні обвинувачення існують певні суперечності, зокрема згідно з обвинувальним актом ОСОБА_7 звернувся за медичною допомогою за 18 хвилин до ДТП.

Крім того, до обвинувального акта долучена позовна заява про визнання ОСОБА_11 цивільним позивачем, однак ч. 4 ст. 291 КПК України не передбачає долучення до обвинувального акта такого документу як позовної заяви про визнання цивільним позивачем. А ч. 5 ст. 291 КПК України чітко передбачено, що надання суду інших документів до початку судового розгляду забороняється.

Також, всупереч п. 3 ч. 4 ст. 291 КПК України до обвинувального акта не долучена розписка про отримання підозрюваним копії цивільного позову.

Відповідно до вимог п. 8 ч. 2 ст. 291 КПК України, в обвинувальному акті зазначено, що по даному кримінальному провадженню були проведені судові експертизи, однак їхня кількість та номери, що зазначені в реєстрі досудового розслідування не співпадають з кількістю та номерами, що вказані в обвинувальному акті.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та призначити новий розгляд в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

В обґрунтування своїх вимог прокурор зазначає, що в обвинувальному акті викладені в повному обсязі фактичні обставини кримінального правопорушення та описано, яким чином рухався кожен з автомобілів - учасників ДТГІ та викладено в чому саме полягає порушення водієм ОСОБА_10 ПДР України.

Доданий до обвинувального акта документ «Позовна заява про визнання цивільним позивачем» за своїм змістом є цивільним позовом, який позивач не вірно назвав.

Крім того, до обвинувального акта додано розписку із змісту якої вбачається, що ОСОБА_10 отримала обвинувальний акт з додатками та реєстр матеріалів досудового розслідування. Також, в обвинувальному акті зазначено, що додатки додані до нього це позовна заява ОСОБА_7 та позовна заява ОСОБА_11 . З урахуванням вищевикладеного, обвинувачена ОСОБА_10 отримала копії позовних заяв ОСОБА_7 та ОСОБА_11 .

Щодо посилання суду першої інстанції на суперечності у формулюванні обвинувачення, прокурор зазначає, що з матеріалів кримінального провадження вбачається, що повідомлення про те, що на перехресті пр - т. Науки та вул. Голосіївська в м. Києві відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю двох автомобілів, а саме автомобіля марки «ВАЗ» д.н.з. НОМЕР_1 та автомобіля марки «Фольксваген» д.н.з. НОМЕР_2 , надійшло саме 18.06.2014 року о 16.30 годин.
Під час проведення досудового розслідування слідчим вжито ряд заходів для встановлення часу вчинення ДТП. Даний час вчинення ДТП (16.30 годин) підтверджується показами свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_10 .

Проте, у висновку експерта №1715/Е від 22.09.2014 експерт посилається на час 16 год. 12 хв. в зв`язку з тим, що надана на дослідження останньому медична документація містила в собі карту стаціонарного хворого №887 із Київської клінічної лікарні №17 на ім`я ОСОБА_7 в якій було здійснено запис про те, що виклик №887 прийнятий о 16 год. 12 хв.
Крім того, в реєстрі матеріалів досудового розслідування зазначено, що в матеріалах кримінального провадження міститься висновок експерта СМЕ №1715/Е, на який є посилання в формулюванні обвинувачення обвинувального акта відносно ОСОБА_10 в зв`язку з тим, що в даному висновку експерта вказано, що гр. ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості. Експертиза даного типу виконується на безоплатній основі. Довідка про витрати на проведення судово-медичної експертизи не надсилається органу досудового розслідування. Також, в реєстрі матеріалів досудового розслідування зазначено, що під час проведення досудового розслідування також проведено судово-медичну експертизу за №1541/Е, за результатами якої експертом визначено, що гр. ОСОБА_19 також отримав тілесні ушкодження, але відповідно до п.п. 4.6 та 2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», заподіяні тілесні ушкодження, за ступенем тяжкості, відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я на строк понад 6, але менш ніж 21 добу (за критерієм тривалості розладу здоров`я), а тому згідно ч. 1 ст. 286 КК України, ОСОБА_19 не є потерпілою особою в даному кримінальному правопорушенні, і дана експертиза не бралась до уваги слідчим та прокурором під час формулювання обвинувачення та складання обвинувального акта. Під час проведення досудового розслідування також проведено судово-автотехнічну експертизу №460/ат від 25.09.2014, висновок якої також покладений в основу формулювання обвинувачення.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора обвинувачена ОСОБА_10 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги прокурора, оскільки доводи, на які він посилається, не відповідають дійсності. Погоджується з висновками суду, викладеними в ухвалі.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора та потерпілого ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, захисника обвинуваченої ОСОБА_10 - ОСОБА_8 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, а ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін, з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Як передбачено п. 13 ст. 3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Висновок суду першої інстанції про невідповідність обвинувального акта відносно ОСОБА_10 вимогам кримінального процесуального закону є обґрунтованим у зв`язку з тим, що в порушення вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, у обвинувальному акті викладені не повно, а саме не описано, яким чином рухався кожен з автомобілів - учасників ДТП, в чому саме полягає порушення водієм ОСОБА_10 ПДР України. Крім того, в порушення вимог п. 13 ст. 3 КПК України формулювання обвинувачення містить посилання на докази у кримінальному провадженні та їх оцінку.

Також у формулюванні обвинувачення існують певні суперечності, зокрема згідно з обвинувальним актом ОСОБА_7 звернувся за медичною допомогою за 18 хвилин до ДТП.

До обвинувального акта не додано розписку або інший документ, що підтверджує отримання цивільним відповідачем копії цивільного позову, на що обґрунтовано вказано судом першої інстанції, як на підставу для повернення обвинувального акта прокурору в зв`язку з його невідповідністю п. 4 ч. 4 ст. 291 КПК України.

Таким чином, керуючись ст. 314 КПК України суд першої інстанції прийшов до законного і обґрунтованого висновку про повернення обвинувального акта прокурору, оскільки обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України, і його недоліки унеможливлюють призначення кримінального провадження до судового розгляду.

За таких обставин обвинувальний акт по обвинуваченню ОСОБА_10 за ч. 1 ст. 286 КК України підлягає поверненню прокурору у відповідності з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України.

Доводи апеляційної скарги прокурора про необхідність скасування ухвали суду та призначення нового розгляду в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання є безпідставними і не підтверджені належними доказами, підстав для скасування ухвали суду першої інстанції і повернення кримінального провадження на новий розгляд в суд першої інстанції не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 419 КПК України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 16 січня 2015 року , якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0005047 відносно ОСОБА_10 , обвинуваченої за ч. 1 ст. 286 КК України, повернуто прокурору Голосіївського району м. Києва без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

Судді:

_________________ ______________ ________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4