Справа № 11-730 2007р. Головуючий у 1-й
інстанції - Кондратенко
Категорія - ст. 121 ч. 1 Доповідач - Гончаров М.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007 року
листопада 8 дня колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного
суду Сумської області в складі:

головуючого -
Ященка В.А.,

суддів - Гончарова М.В., Лантушенка Ю.Ф.,

з участю

прокурора - Кононенко К.М.,

засудженого - ОСОБА_1,

розглянула
у відкритому судовому засіданні в місті Суми кримінальну справу за апеляцією
засудженого ОСОБА_1 на вирок
Роменського міськрайонного суду від 20 червня 2007р.

яким, ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, раніше судимий:

1)
17.08.1990 року за ст.140 ч.3 КК України на 3 роки поз­бавлення
волі з відстрочкою на 1 рік згідно ст.46-1 КК України;

2)
19.02.1991 року за ст. 206 ч.1, 43 КК України на 3 роки 6
місяців позбавлення волі;

3)
16.07.1996 року за ст. 229-1 ч.1 КК України на 1 рік поз­бавлення
волі;

4)
8.01.1998 року за ст. 229-6 ч.2 КК України на 2 роки
позбавлення волі;

5)
17.10.2000 року за ст. 140 ч.2 КК України на 1 рік 6 мі­сяців
позбавлення волі;

6)
20.03.2003 року за ст.ст. 185 ч.3, 309 ч.2, 70 КК України
на 3 роки позбавлення волі, 25.02.2005 року звільнений умовно-достроково на 10
місяців 19 днів,

засуджений за
ст. 121 ч.1 КК України на 5 (п"ять) років 6 (шість) місяців позбавлення
волі.

Постановлено
стягнути з засудженого на користь експертної установи 109 грн. 84 коп. витрат
на проведення експертизи.

ВСТАНОВИЛА:

У відповідності з вироком суду ОСОБА_1 визнанй винним і
засуджений за те, що 16 березня 2007 року, близько 21 години прямуючи в
автомобілі по трасі Ромни-Прилуки поблизу с.Овлаші Роменського району під час
сварки з водієм цього автомобіля ОСОБА_2, умисно наніс йому ножем удар в
область тулуба, заподіявши тяжкі тілесні ушкодження небезпечні для життя в
момент заподіяння.

В апеляції та доповненнях до неї засуджений ОСОБА_1 не заперечуючи про те,
що він наніс удар ножем в тулуб ОСОБА_2,
але вказує на те, що це він зробив в стані душевного хвилювання, оскільки
ОСОБА_2 образив його та сестру, тому вважає, що вирок є незаконним, просить
його скасувати, а справу повернути на новий судовий розгляд.

Заслухавши доповідь судді про обставини справи й зміст апеляції,
засудженого ОСОБА_1, який
просив скасувати вирок задовольнивши його апеляцію, думку прокурора про
залишення вироку без зміни, перевіривши матеріали кримінальної справи та
обговоривши доводи апеляції колегія суддів вважає, що задоволенню вона не
підлягає.

Висновки суду про винність засудженого ОСОБА_1 у вчиненні зазначеного злочину відповідає фактичним
обставинам, підтверджується наведеними доказами і є обгрунтованим.

Сам ОСОБА_1 як на досудовому слідстві, так і під час судового слідства
визнавав себе винним у нанесенні удару ножем ОСОБА_2, але зазначав, що це він
зробив в стані душевного хвилювання.

Незважаючи на такі його пояснення суд, дослідивши докази зібрані по справі,
дійшов обгрунтованого висновку про винність ОСОБА_1 в умисному нанесенні потерпілому ОСОБА_2 тяжких тілесних
ушкоджень, яка підтверджується слідуючими доказами.

Зокрема, у явці з повинною ОСОБА_1 вказував на те, що 16 березня 2007 року
біля с.Овлаші він вдарив ножем водія ОСОБА_2, який підвозив його та сестру у
м.Ромни, місце події разом з сестрою покинув, а ніж викинув біля дороги.

Згідно протоколу огляду місця події вбачається, що при огляді автошляху
біля с.Овлаші був виявлений та вилучений цей ніж (а.с.8-10).

За
даними висновку судово-медичної експертизи вбачається, що потерпілий ОСОБА_2
отримав ножеве поранення черевної порожнини з пошкодженням шлунку, яке
відноситься до тяжких тілесних ушкоджень небезпечних для життя в момент
заподіяння (а.с.88-89).

Із
показів потерпілого ОСОБА_2 видно, що 16 березня 2007 року в автомобілі між ним
та пасажиром ОСОБА_1 виник конфлікт з приводу того, що ОСОБА_1 відмовлявся
оплачувати проїзд. Коли працівники міліції зупинили його автомобіль і він
направився до них, то в цей час ОСОБА_1,
який вийшов з автомобіля вдарив його ножем в живіт.

Свідок ОСОБА_3 пояснив, що близько 21 години 16 березня
2007 року на автошляху біля с.Овлаші він, як працівник міліції, зупинив
автомобіль під керуванням водія ОСОБА_2 Коли водій став наближатися до нього,
то він почув крик "він мне вдарив у живіт". Підійшовши до водія, який
лежав на дорозі та з"ясувавши що він поранений, він відвіз водія в лікарню.

Із показів свідка ОСОБА_4 вбачається, що 16 березня 2007
року він разом з ОСОБА_1 і ОСОБА_5 їхав в автомобілі під керуванням ОСОБА_2 у
м.Ромни. В автомобілі між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виник конфлікт з приводу того, що
ОСОБА_1 відмовлявся оплачувати проїзд. Коли автомобіль зупинили працівники
міліції і ОСОБА_2 вийшов з автомобіля і став наближатися до працівників
міліції, то ОСОБА_1 теж вийшов з автомобіля і підійшов до ОСОБА_2 і він почув
крик ОСОБА_2 Підійшовши до автомобіля ОСОБА_1 і звертаючись до сестри сказав
"побігли" і вони побігли в поле.

Під час відтворення обстановки та обставин події ОСОБА_1
продемонстрував механізм нанесення удару ножем потерпілому ОСОБА_2 і за
висновком судово-медичної експертизи цей механізм утворення тілесних ушкоджень
продемонстрований ОСОБА_1 співпадає з механізмом утворення та локалізацією
тілесних ушкоджень, які виявлені при обстеженні потерпілого ОСОБА_2
(а.с.88-89).

За таких обставин слід визнати, що винність ОСОБА_1 в
умисному заподіянні ОСОБА_2 тяжкого тілесного ушкодження доведена зібраними
доказами, які в їх сукупності узгоджуються між собою, об"єктивно
досліджені і вірно оцінені судом.

Дії ОСОБА_1 за ст.
121 ч.1 КК України кваліфіковані судом правильно, підстав для направлення
справи на новий судовий розгляд немає.

Посилання в апеляції засудженого на те, що він вчинив цей злочин в стані
душевного хвилювання, є безпідставними.

В ході
судового слідства було встановлено, що дійсно перед отриманням тілесних
ушкоджень, між водієм ОСОБА_2 і пасажиром ОСОБА_1 виник конфлікт з приводу
того, що ОСОБА_1 відмовився оплачувати проїзд. Як потерпілий ОСОБА_2 так і
свідок ОСОБА_4 пояснили, що ніяких погроз та образ на адресу ОСОБА_1 та його сестри з

боку
ОСОБА_2 не було. Працівник міліції ОСОБА_3 теж підтвердив, що ніякої сварки на
дорозі біля с.Овлаші між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не було.

Таким чином, суд зробив правильний висновок, що ОСОБА_1 під час скоєння
злочину не перебував в стані душевного хвилювання і ніяких неправомірних дій з
боку потерпілого ОСОБА_2 не було, а часткове визнання засудженим своєї провини
суд правильно розцінив, як спробу ОСОБА_1
уникнути відповідальності за вчинене.

Що стосується покарання, яке суд призначив засудженому ОСОБА_1 то воно
відповідає вимогам ст.65 КК України.

Як убачається з вироку, суд при призначенні йому покарання врахував ступінь
тяжкості вчиненого злочину, дані про його особу, а також враховані і обставини,
які пом"якшують та обтяжують покарання і призначив ОСОБА_1 покарання, яке є
необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Отже, вирок суду є законним та обгрунтованим і підстав для його скасування
немає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 362, 366, 377 КПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Вирок
Роменського міськрайонного суду від 20 червня 2007 року відносно ОСОБА_1 залишити без зміни,
а його апеляцію - без задоволення.