У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів
Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду
України у складі:

головуючого

Кравченка К.Т.

суддів

Канигіної Г.В.,
Лавренюка М.Ю.

розглянула у судовому засіданні у
м. Києві 15 лютого 2007 року кримінальну справу за касаційною скаргою
засудженого ОСОБА_1 на вирок Гірницького районного суду м. Макіївки Донецької
області від 5 травня 2005 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області
від 15 листопада 2005 року.

Зазначеним
вироком

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженця та мешканця м. Макіївки Донецької області, судимого: 04.11.1995 року
за ч. 1 ст. 101 КК України - на 5 років позбавлення волі; 16.03.2001 року за ч.
2 ст. 206 КК України - на 3 роки позбавлення волі, звільненого 06.12.2001 року
на підставі ст. 74 КК України 2001 року та п. 5 р. 2 Прикінцевих та перехідних
положень КК України 2001 року,

засуджено:

за ч. 2 ст. 187 КК України на 7 років позбавлення
волі з конфіскацією майна, яке є власністю засудженого;

за ч. 2 ст. 186 К України - на 5 років
позбавлення волі та за сукупністю злочинів на підставі ст. 70 КК України ОСОБА_1 визначено
остаточне покарання 7 років позбавлення волі.

На відшкодування
матеріальної та моральної шкоди з ОСОБА_1 стягнуто відповідно на користь
ОСОБА_2 1 360 грн. та 500 грн., на користь ОСОБА_3 - 555 грн. та 500 грн.

Ухвалою
Апеляційного суду Донецької області від 15 листопада 2005 року вирок залишено
без зміни.

ОСОБА_1
засуджено за те, що він 19 вересня 2004 року за попередньою змовою з особою,
матеріали справи щодо якої виділені в окреме провадження, поблизу будинку
АДРЕСА_1, завдаючи множинні удари руками й ногами в різні частини тіла ОСОБА_2
та здавлюючи шию останнього, вчинив напад, поєднаний із насильством,
небезпечним для життя та здоров'я потерпілого, заволодівши його майном на
загальну суму 1 315 грн.

Крім того,
ОСОБА_1 9 грудня 2004 року поблизу будинку АДРЕСА_2, погрожуючи ОСОБА_3
застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя та здоров'я
потерпілого, відкрито заволодів його майном на загальну суму 555 грн.

У
касаційній скарзі засуджений ОСОБА_1 посилається на
однобічність і неповноту досудового та судового слідства, невідповідність
висновків суду фактичним обставинам справи, внаслідок чого його визнано
винуватим у вчиненні злочину, якого він не вчиняв, на порушення його права на
захист на досудовому слідстві й у суді та суворість призначеного йому
покарання, просить судові рішення скасувати, а справу щодо нього закрити.

Заслухавши
доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної
скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Доводи
засудженого ОСОБА_1 про однобічність і неповноту досудового та судового
слідства, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи були
предметом розгляду та оцінки суду апеляційної інстанції, а тому при розгляді
касаційної скарги колегія суддів виходить із фактичних обставин, встановлених
судом.

Висновки про
доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні зазначених у вироку злочинів, суд зробив на
підставі досліджених ним доказів, а саме: показань потерпілих ОСОБА_2 та
ОСОБА_3, показань свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, висновків
судово-медичної експертизи, даних, що містяться в протоколах слідчих дій, інших
матеріалах справи, яким суд дав належну оцінку.

Встановлені
по справі фактичні обставини свідчать про доведеність винуватості ОСОБА_1 у
вчиненні злочинів, за які його засуджено, а його дії за ч. 2 ст. 186 та ч. 2
ст. 187 КК України кваліфіковано правильно.

Твердження засудженого у касаційні скарзі
про порушення його права на захист є безпідставними.

У справі встановлено, що на досудовому слідстві ОСОБА_1 належним чином були роз'яснені його права, як підозрюваного та обвинуваченого,
передбачені ст.ст. 43, 431, 44 КПК України. Після ознайомлення з
ними, ОСОБА_1 у відповідних
протоколах власноручно зробив запис про те, що від послуг захисника
відмовляється, свої права буде захищати сам (а.с. 28 зв., 30, 83, 84). Крім
того, як свідчить протокол судового засідання, після роз'яснення ОСОБА_1 його прав,
передбачених ст. 263 КПК України, він клопотань про надання йому захисника не
заявляв. Отже, право ОСОБА_1 на захист ні на
досудовому слідстві, ні в суді порушено не було.

Апеляційний суд
перевірив доводи, аналогічні тим, що викладені у касаційній скарзі засудженого
з приводу незаконних методів ведення слідства, у тому числі й щодо свідків, і
обґрунтовано визнав їх безпідставними. Колегія суддів знаходить це рішення
переконливим.

Призначене засудженому покарання відповідає вимогам ст.
65 КК України. При його обранні суд урахував ступінь тяжкості вчинених
злочинів, особу винного та всі обставини справи. Таке покарання є необхідним і
достатнім для виправлення засудженого.

Перевіркою
матеріалів справи не встановлено процесуальних порушень, що ставили б під
сумнів правильність висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_1 у вчиненні
зазначених у вироку злочинів.

Підстав для
призначення справи до розгляду в касаційній інстанції Верховного Суду України з
повідомленням учасників процесу не встановлено.

Керуючись ст. 394 КПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л
А :

засудженому ОСОБА_1 в задоволенні
його касаційної скарги відмовити.

С У Д Д І :

КРАВЧЕНКО К.Т. КАНИГІНА Г.В. ЛАВРЕНЮК М.Ю.