АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1028/15 Справа № 209/1588/13-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000061 щодо

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця та мешканця

АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

уродженця та мешканця

АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,
обвинувачених ОСОБА_6 ,
ОСОБА_7 ,
захисників ОСОБА_9 ,
ОСОБА_10 ,
потерпілого ОСОБА_11 ,

ВСТАНОВИЛА:
В апеляційній скарзі прокурор, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, просить скасувати вирок суду у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження, а також істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції. Посилається на те, що у вступній частині вироку не зазначено місце ухвалення вироку, не зазначено найменування (номер) кримінального провадження. Вважає, що обвинувачення, викладене судом у вироку, повністю не співпадає з обвинуваченням, пред`явленим органом досудового розслідування. Зазначає, що в мотивувальній частині вироку взагалі відсутня кваліфікація дій обвинувачених, відсутні мотиви неврахування судом окремих доказів, а також не вказані підстави задоволення цивільного позову. Стверджує, що при викладенні судом резолютивної частини вироку не зазначено, за якою із передбачених кримінальним процесуальним законом підстав ОСОБА_7 виправдано, при визнанні винним ОСОБА_6 не зазначено початок строку відбування покарання, призначеного судом і не вирішено долю речових доказів. Вважає, що показання свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 викладені вибірково та не в повному обсязі. Крім того, судом перелічено письмові докази, які були досліджені під час судового розгляду без розкриття змісту вказаних доказів. Вказує на те, що в ухвалі суду від 24 липня 2014 року про призначення авто-технічної експертизи не зазначено питання, яке було поставлено захисником ОСОБА_6 і стороною обвинувачення, а саме: яким чином повинен був діяти ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та чи мали вони технічну можливість запобігти дорожньо-транспортній пригоді? Вважає, що безпідставно відмовлено в задоволенні клопотання сторони обвинувачення про допит експерта ОСОБА_16 . Посилається на те, що висновок експерта Київського науково-дослідного інституту №11418/14-52 від 29 серпня 2014 року повністю суперечить висновку судової авто-технічної експертизи №3147-12 від 11 вересня 2012 року в частині відповідності дій ОСОБА_7 , однак у вироку суду взагалі не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші.
Крім того, в апеляційній скарзі прокурор, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, просить скасувати ухвалу суду про внесення виправлень до мотивувальної частини вироку у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Зокрема, вказує, що у резолютивній частині ухвали суд постановив внести виправлення до мотивувальної частини вироку, а фактично змінив зміст мотивувальної частини вироку щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , нічим не мотивуючи та не обгрунтовуючи своє рішення.
Обвинувачений ОСОБА_6 в своїй апеляційній скарзі просить змінити вирок суду в частині призначення йому покарання, застосувавши до нього положень ст.ст. 69, 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням. Вказує, що у вироку суду зазначено, що він знаходився у сильному алкогольному сп`янінні, однак у судовому засіданні він надавав свідчення, що у нього був тільки запах алкоголю. Зазначає, що він раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце мешкання та роботи, повністю визнав свою винну, в скоєному розкаявся. Стверджує, що мав намір відшкодувати потерпілому частинами матеріальну та моральну шкоду, але потерпілий відмовився від сплати частинами.
В поданих на апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та прокурора запереченнях обвинувачений ОСОБА_7 наводить аргументи щодо неспроможності доводів обвинуваченого та прокурора та просить залишити вирок суду без зміни, а скаргу - без задоволення.
В запереченні на апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та прокурора потерпілий ОСОБА_11 не погоджується з доводами апеляційних скарг та зазначає про їх необгрунтованість.
За вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 лютого 2015 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_11 в рахунок відшкодування спричиненої шкоди 102 238 грн. 45 коп.

Цим же вироком ОСОБА_7 визнано невинним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та виправдано.

Органами досудового розслідування ОСОБА_6 та ОСОБА_11 звинувачувалися в тому, що ОСОБА_6 04 червня 2012 року близько 19.30 год., керуючи технічно справним легковим автомобілем ВАЗ-2101, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись у стані алкогольного сп`яніння зі швидкістю 60 км/год по проспекту Перемоги з боку автодороги Дніпродзержинськ - Єлизаветівка у напрямку проспекту Карла Маркса в м. Дніпродзержинську та під`їжджаючи до перехрестя проспекту Перемоги з проспектом Маршала Жукова, перед яким встановлений дорожній знак пріоритету 2.1. ПДР України Дати дорогу, проявляючи злочинну недбалість, усвідомлюючи, що знаходиться на другорядній дорозі, своєчасно транспортні засоби, що рухаються по головній дорозі - по проспекту Маршала Жукова з боку проспекту 50 років СРСР не виявив, внаслідок чого здійснюючи рух без зупинки, допустив зіткнення з автомобілем ЗАЗ-110247, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_7 , що рухався по проїжджій частині проспекту Маршала Жукова, з боку проспекту 50 років СРСР у напрямку вищезгаданого перехрестя з приблизною швидкістю 40 км/год.

В свою чергу водій автомобілю "ЗАЗ-110247" ОСОБА_7 , керуючи вказаним автомобілем та наближаючись до перехрестя проспекту Маршала Жукова з проспектом Перемоги зі швидкістю 40 км/год, своєчасно не виявив транспортні засоби, які наближаються до вказаного перехрестя праворуч від нього, заходи для зменшення швидкості не вжив та скоїв зіткнення з автомобілем ВАЗ-2101, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_6 , який рухався по проспекту Перемоги з боку автодороги "Дніпродзержинськ-Єлізаветівка" в напрямку проспекту Карла Маркса. Після зіткнення автомобіль ЗАЗ-110247 під керуванням водія ОСОБА_7 в неконтрольованому стані скоїв наїзд на велосипед Azimut Storm під керуванням ОСОБА_14 , який здійснював рух по проспекту Маршала Жукова з боку проспекту Металургів у напрямку вищезгаданого перехрестя.

Таким чином, ОСОБА_6 порушив вимоги пунктів п. 16.11 та знаку пріоритету 2.1 "Дати дорогу" Правил дорожнього руху України, ОСОБА_7 порушив п. 16.12 ч. 1 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого пасажирці автомобіля ЗАЗ-110247 ОСОБА_17 спричинено тілесні ушкодження, які відноситься до тяжких тілесних ушкоджень по ознаці небезпеки для життя, та в даному випадку призвели до смерті.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 04 червня 2012 року близько 19.30 год., керуючи технічно справним легковим автомобілем ВАЗ-2101, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись у стані алкогольного сп`яніння зі швидкістю 60 км/год по проспекту Перемоги з боку автодороги Дніпродзержинськ - Єлизаветівка у напрямку проспекту Карла Маркса в м. Дніпродзержинську та під`їжджаючи до перехрестя проспекту Перемоги з проспектом Маршала Жукова, перед яким встановлений дорожній знак пріоритету 2.1. ПДР України Дати дорогу, проявляючи злочинну недбалість, усвідомлюючи, що знаходиться на другорядній дорозі, своєчасно транспортні засоби, що рухаються по головній дорозі - по проспекту Маршала Жукова з боку проспекту 50 років СРСР, не виявив, внаслідок чого здійснюючи рух без зупинки, допустив зіткнення з автомобілем ЗАЗ-110247, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_7 , що рухався по проїжджій частині проспекту Маршала Жукова, з боку проспекту 50 років СРСР у напрямку вищезгаданого перехрестя з приблизною швидкістю 40 км/год. Після зіткнення, автомобіль ЗАЗ-110247 під керуванням водія ОСОБА_7 в неконтрольованому стані скоїв наїзд на велосипед Azimut Storm під керуванням ОСОБА_14 , який здійснював рух по проспекту Маршала Жукова з боку проспекту Металургів у напрямку вищезгаданого перехрестя.

Таким чином, ОСОБА_6 порушив вимоги пунктів п. 16.11 та знаку пріоритету 2.1 "Дати дорогу" Правил дорожнього руху України, внаслідок чого пасажирці автомобіля ЗАЗ-110247 ОСОБА_17 спричинено тілесні ушкодження, які відноситься до тяжких тілесних ушкоджень по ознаці небезпеки для життя, та в даному випадку призвели до смерті.

Виправдовуючи ОСОБА_7 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 2 ст. 286 КК України, суд вказав у вироку, що органи досудового розслідування звинувачують його в порушенні вимог п. 16.11 ПДР та знаку пріоритету 2.1 "Дати дорогу", та оскільки ОСОБА_18 рухався по головній дорозі, на нього не повинна розповсюджуватися вимога п. 16.11 ПДР.

Крім того, ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 лютого 2015 року внесено виправлення до мотивувальної частини вироку, а саме:
в останньому реченні абзацу сім замість тексту: «Органи досудового розслідування звинувачують ОСОБА_7 в порушенні вимог п. 16.11 ПДР та знаку пріоритету 2.1 Дати дорогу»,

вірним вважати текст: «Органи досудового розслідування звинувачують ОСОБА_7 в порушенні вимог п. 16.12 ПДР»;

в абзаці вісім замість тексту: «Згідно з вимогами п. 16.11 на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку подальшого руху»,

вірним вважати текст: «Згідно з вимогами п. 16.12 ПДР на перехресті рівнозначних доріг водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу транспортним засобам, що наближаються праворуч»;

в абзаці десять замість тексту: «У даному випадку обвинувачення ОСОБА_7 ґрунтується на порушенні вимог п. 16.11 ПДР та вимог знаків 1.22;1.23;13.4, що стосується перехрестя рівнозначних доріг. У даному випадку перехрестя, на якому сталося ДТП є нерівнозначним. Водій автомобіля ОСОБА_7 рухався по головній дорозі та на нього не повинна розповсюджуватися вимога п.16.11 ПДР»,

вірним вважати текст: «У даному випадку обвинувачення ОСОБА_7 ґрунтується на порушенні вимог п. 16.12 ПДР та вимог знаків 1.22;1.23;13.4, що стосується перехрестя рівнозначних доріг. У даному випадку перехрестя, на якому сталося ДТП є нерівнозначним. Водій автомобіля ОСОБА_7 рухався по головній дорозі та на нього не повинна розповсюджуватися вимога п.16.12 ПДР».

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду Дніпропетровської області, поясненняобвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_9 на підтримання викладених в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_6 вимог про зміну вироку суду в частині призначення йому покарання з застосуванням до нього положень ст.ст. 69, 75 КК України, міркування прокурора ОСОБА_8 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , підтримав свої апеляційні вимоги про скасування вироку і призначення нового розгляду кримінального провадження і просив задовольнити їх в повному обсязі, думку обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_10 та потерпілого ОСОБА_11 , які заперечували проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_6 та прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційних скаргах доводи, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Виходячи з вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Судове рішення є законним, якщо воно ухвалене компетентним судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм кримінального процесуального права.

У мотивувальній частині вироку зазначаються:

1) у разі визнання особи виправданою - формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення;

мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд;

2) у разі визнання особи винуватою суд повинен зазначити формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним із зазначенням елементів складу кримінального правопорушення, зокрема, місця, часу, способу та наслідків, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахованих окремих доказів; підстави для задоволення цивільного позову або відмови в ньому, залишення його без розгляду. Зазначене передбачено статтею 374 КПК України, якою встановлено вимоги до викладу вироку суду першої інстанції, недотримання яких є істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону.

Вимоги вказаних статей кримінального процесуального закону судом першої інстанції були істотно порушені.

Як убачається з обвинувального акту, органами досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що керуючи вказаним автомобілем та наближаючись до перехрестя проспекту Маршала Жукова з проспектом Перемоги зі швидкістю 40 км/год, своєчасно не виявив транспортні засоби, які наближаються до вказаного перехрестя праворуч від нього, заходи для зменшення швидкості не вжив та скоїв зіткнення з автомобілем ВАЗ-2101, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_6 , який рухався по проспекту Перемоги з боку автодороги "Дніпродзержинськ-Єлізаветівка" в напрямку проспекту Карла Маркса.

При виконанні вимог п. 16.12 ч. 1 Правил дорожнього руху України водій автомобіля ЗАЗ-110247 ОСОБА_7 мав технічну можливість запобігти зазначеній дорожньо-транспортній пригоді.

Також, після зіткнення автомобіль ЗАЗ-110247 під керуванням водія ОСОБА_7 в неконтрольованому стані скоїв наїзд на велосипед Azimut Storm під керуванням ОСОБА_14 , який здійснював рух по проспекту Маршала Жукова з боку проспекту Металургів у напрямку вищезгаданого перехрестя.

В результаті даної ДТП пасажирці автомобіля ЗАЗ-110247 ОСОБА_17 спричинено тілесні ушкодження, які відноситься до тяжких тілесних ушкоджень по ознаці небезпеки для життя, та в даному випадку призвели до смерті.

У прямому причинному зв`язку з даною дорожньо-транспортною пригодою, що спричинило настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді заподіяння тяжкого тілесного ушкодження потерпілій ОСОБА_17 знаходиться порушення водієм ОСОБА_6 вимог п. 16.11 та знаку пріоритету 2.1 "Дати дорогу" Правил дорожнього руху України та порушення водієм ОСОБА_7 вимог п. 16.12 ч. 1 Правил дорожнього руху України, оскільки зазначені порушення в їх сукупності безпосередньо спричинили настання даної події.

Однак суд, як вбачається з вироку суду першої інстанції, у мотивувальній частині вироку, формулюючи обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, виклав його таким чином, що воно повністю не співпадає з обвинуваченням, пред`явленим органом досудового розслідування, при викладенні обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_7 , судом не зазначено ті пункти Правил дорожнього руху України, в порушенні яких органом досудового розслідування обвинувачувався ОСОБА_7 , а зазначені інші пункти Правил дорожнього руху України, отже судом в нарадчій камнаті обвинувачення, яке пред`явлено органом досудового розслідування ОСОБА_7 взагалі не розглядалось, а мотиви визнання вказаного обвинувачення необгрунтованим у вироку відсутні.

Суд також припустився порушень закону, не вказавши в мотивувальній частині вироку статтю (частину статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений ОСОБА_7 , мотиви неврахування судом доказів, підстави для задоволення цивільного позову.

Істотне порушення вимог кримінального процесуального закону відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України є підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Таким чином, в межах цього обвинувачення при постановленні вироку допустив такі істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які в своїй сукупності перешкодили суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення по справі, всебічно та повно не з`ясував і не обгрунтував свій висновок щодо мотивів для виправдання обвинуваченого ОСОБА_7 , внаслідок чого вирок Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 лютого 2015 року на підставі вимог ст.ст. 9, 409, 412 КПК України підлягає скасуванню з направленням кримінального провадження на новий розгляд у суд першої інстанції в іншому складі.

При новому розгляді кримінального провадження суду першої інстанції з дотриманням прав учасників кримінального провадження та вимог кримінального процесуального закону необхідно перевірити в судовому засіданні доводи в апеляційних скаргах обвинуваченого і прокурора, в результаті чого ухвалити обґрунтоване та законне рішення.

В разі підтвердження об`єму обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_6 та ОСОБА_7 органом досудового розслідування, покарання слід призначити у відповідності з вимогами ст. 65 КК України.

За таких обставин ухвала Дніпровського районного суду м. ДніпродзержинськаДніпропетровської області від 24 лютого 2015 року про внесення виправлення до мотивувальної частини вироку також підлягає скасуванню, тим більше, що виправлення допущених у вироку описок чи арифметичних помилок допускається, якщо при цьому не зачіпається суть цих судових рішень, а ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська внесено зміни до останнього речення абзацу сім, а абзаци вісім та десять вироку Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 18 лютого 2015 року взагалі викладено в новій редакції, чим порушено вимоги ч. 1 ст. 379 КПК України, так як суттєво змінено зміст вказаного вироку.
Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції задовольнити частково.
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 лютого 2015 року та ухвалу Дніпровського районного суду м. ДніпродзержинськаДніпропетровської області від 24 лютого 2015 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 скасувати та призначити новий судовий розгляд у тому ж суді в іншому складі суду.
Раніше обраний судом запобіжний захід у виді особистого зобов`язання стосовно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишити без зміни.

Судді

______________ _________________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4