ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К
іменем України
Справа № 210/3824/14-к
Провадження № 1-кп/210/53/15

"09" червня 2015 р.

Дзержинський районний суд м.Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участі : секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

потерпілої ОСОБА_4

обвинувачених: ОСОБА_5

ОСОБА_6

захисників: ОСОБА_7

ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Кривому Розі справу за кримінальним провадженням , внесеним до ЄРДР за № 0001246 за обвинуваченням :

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Добровичи Рязанської області Російської Федерації, громадянин Російської Федерації, який має повну середню освіту, тимчасово не працює, не зареєстрований, мешкаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше засуджений:

1) 07.067.2010 року Високопольським районним судом Херсонської області за ст. 296 ч. 2, 75, 76 ч.3, 4 КК України до двох років позбавлення волі з іспитовим строком два роки. Згідно постанови Високопольського районного суду від 08.11.2011 року призначено покарання у вигляді двох років позбавлення волі. Звільнився 15.11.2013 року по відбуттю строку покарання

у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.186 КК України,-

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянина України, який має професійну технічну освіту, тимчасово не працюючого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого

у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.186 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

12 травня 2014 року приблизно о 04 годині 00 хвилин ОСОБА_6 разом із ОСОБА_5 рухались по пішохідній алеї, розташованої неподалік житлового будинку № 4 по вулиці Єсеніна у Дзержинському районі міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, де в цей час побачили біля парапету, яким огороджена пішохідна алея, яка веде до входів у підземну станцію швидкісного трамваю раніше їм незнайому ОСОБА_4 , яка спала та біля якої знаходились дві сумки спортивна та жіноча.

Скориставшись тим, що потерпіла спала і поруч не було інших свідків, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вступили між собою в злочинну змову , маючи на меті умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, яке належить гр. ОСОБА_4 , з подальшим його зверненням на свою користь, розподіливши при цьому між собою ролі таким чином, що ОСОБА_5 викрав: жіночу сумки марки «Відолія», вартістю 350 гривень, в якій знаходились жіночий гаманець, вартістю 100 гривень з грошима в розмірі 576 гривень 70 копійок, паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , довідку про присвоєння ідентифікаційного номера на ім`я ОСОБА_4 , та спортивну сумку марки «Адідас», вартістю 500 гривень, належні потерпілій, а ОСОБА_6 за мовчаливою згодою приєднався до вчинення кримінального правопорушення, приймаючи участь у виконанні об`єктивної сторони злочину.

Після чого, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з місця вчинення кримінального правопорушення з викраденим зникли, розпорядившись ним на власний розсуд, чим спричинили потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 1526 гривень 70 копійок.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 не визнав себе винним у скоєні інкримінованого йому обвинуваченням кримінального правопорушення за ст.186 ч.2 КК України та показав, що 11.05.2014 року , приблизно о 23-00 год. до нього приїхав його знайомий ОСОБА_9 , з яким вони пішли гуляти на ОСОБА_10 , біля ігрових автоматів, які знаходяться у підвальному приміщенні на 96-ому кварталі зустріли хлопця на ім.»я ОСОБА_11 . У приміщенні гральних автоматів знаходились, приблизно до 03 години ночі, після чого пішли у напрямку швидкісного трамвая. Біля входу у швидкісний трамвай побачив жінку, яка спала у парапету . Він сказав ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , щоб вони йшли уперед, він їх наздожене, а сам підійшов до жінки. Біля неї лежала сумка, яку він перекинув через бордюр та розбудив жінку. Яка сказала, що в неї пропав мобільний телефон, він сказав ,що не знає де той, порадив їй не спати та пішов. Після чого, зайшов за бордюр, взяв сумку та побіг за ОСОБА_13 і ОСОБА_11 і вони знов пішли до ігрових автоматів. ОСОБА_13 бачив вкрадену сумку , але нічого про неї не питав, можливо думав, що це сумка його дружини, яка також прийшла у зал гральних автоматів. Що було у сумці, розглядав у присутності ОСОБА_13 та ОСОБА_11 . В сумці не було ніяких цінностей: жіночі прокладки, якась фарба, гаманець, в якому не було грошей , а тільки візитки, квитанції, крім того, був паспорт потерпілої. Із квитанції про поповнення рахунку на мобільний телефон, яка була у сумці він взнав номер телефону потерпілої. Хтось запропонував віддати паспорт за винагороду. ОСОБА_13 зателефонував із свого телефону, але трубку спочатку ніхто не брав, потім потерпіла зателефонувала сама і вони домовились зустрітися біля магазину « Варус», але передача паспорту не відбулась. Після чого їх затримали працівники міліції. Він не заперечує факт крадіжки сумки потерпілої , але не згодний із кваліфікацією його дій , як грабіж. Ні він , ні його друзі не били потерпілу. Коли він забирав її сумку, то остання спала і його не бачила. Його впізнання проводилось за вказівкою працівників міліції, крім нього не було жодного статиста неслав`янської зовнішністі, впізнати його було нескладно. Цивільний позов визнає частково: матеріальну шкоду в сумі 500 грн. та моральну в сумі 1000 грн. Просив не карати його суворо.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 не визнав свою вину у скоєні кримінального правопорушення за ст.186 ч.2 КК України та показав, що 11.05.2014 року прийшов в гості до знайомого ОСОБА_14 , з яким вони пішли у зал гральних автоматів, який знаходиться на зупинці громадського транспорту на 96 кварталі, де зустріли ще одного знайомого на ім`я ОСОБА_11 , скільки останньому років він не знає. Приблизно у 03 години ночі 12.05.2014 року , вони втрьох вийшли із приміщення залу гральних автоматів та пішли в напрямку швидкісного трамваю. На початку алеї швидкісного трамваю ОСОБА_15 відійшов в бік, вони думали, що йому необхідно вирішити проблему з туалетом, тому пішли вперед. Відійшли на певну відстань, після чого гукнули ОСОБА_15 , той крикнув : « Ідіть, я вас наздожену!». З ОСОБА_16 вони зустрілись біля залу гральних автоматів. ОСОБА_15 показав сумку, в якій були якісь жіночі речі, в тому числі і паспорт на ім`я жінки. ОСОБА_11 запропонував продати цей паспорт. Він зателефонував на номер, який був у квитанції, але трубку ніхто не брав. Потім за його проханням телефонував знайомий ОСОБА_17 , який домовився з потерпілою про зустріч біля магазину « Варус» напроти кінотеатру « Сучасник» , але потім відмовився передавати паспорт. В цей же день його затримали працівники міліції і він видав їм паспорт потерпілої та ідентифікаційний код. Свою вину у скоєнні будь-якого злочину відносно потерпілої він не визнає, він її не бив і не грабував, його впізнання було зроблено з порушенням діючого законодавства, всі статисти і поняті були одні і ті ж в нього та ОСОБА_15 , отже «впізнати» його було легко. Цивільний позов також не визнає.

Зазначені показания обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_5 були перевірені судом шляхом дослідження наявних в матеріалах справи письмових доказів під час судового слідства.

У відповідності до ч.1 ст.337 КПК України судом здійснений розгляд справи в межах висунутого обвинувачення згідно із обвинувальним актом.

Суд, здійснюючи оцінку наявних в матеріалах справи доказів, приймає до уваги тільки ті, що є власно доказами, тобто допустимими та належними у розумінні ст.ст. 85,86 КПК України.

Так, допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_4 показала, що раніше не знала нікого із обвинувачених. 11.05.2014 року вона придбала квіток на потяг до Криму на 12.05.2014 року та збиралась у відпустку. Перед цим заїхала до своєї сестри, яка живе на вул. Єсеніна в м.Кривому Розі біля швидкісного трамваю, а 12.05.2014 року, рано вранці, десь біля четвертої години , пішла на швидкісний трамвай, при цьому позичила у сестри спортивну сумку. Коли вона підходила до зупинки на вул. Єсеніна зустріла трьох раніше їй незнайомих чоловіків, з них у теперішній час двоє обвинувачених : ОСОБА_13 та ОСОБА_15 . Два з них йшли поряд, а третій трохи позаду. Коли вони наблизились, ОСОБА_13 вдарив кулаком її в область грудей, а ОСОБА_15 забрав сумку. Після чого, вони відтягли її у бік, коли тягли, то в неї був больовий шок і вона втратила свідомість. Коли прийшла до тями, приблизно о п`ятій годині ранку, тобто лежала десь 40-50 хвилин то побачила, що в неї пропала спортивна сумка та її дамська сумочка, на ній були сережки, але їх не викрали. Вона дійшла до будинку сестри та почала гукати, щоб їй відчинили двері. Свій мобільний телефон вона забула у сестри, коли подивилась на нього , то побачила , що на нього надійшли невідомі дзвінки, як потім з`ясувалось від обвинувачених, які їй запропонували викупити паспорт за 500 грн. Сестра з чоловіком зателефонували до міліції, а вона домовились про зустріч біля магазину « Варус», який на проспекті Гагаріна в м.Кривому Розі, але в обумовлений час (10 год.) ніхто до неї не підійшов, але їй зателефонував чоловік та став погрожувати, що вона прийшла не сама і якщо хоче отримати свій паспорт, то їй необхідно перерахувати гроші на рахунок до банку , але не сказали номер. Після чого вона заблокувала свою картку, звернувшись до банку. Чоловіків , які на неї напали вона бачила і впізнала їх на слідчому експерименті у міліції. Злочином їй була заподіяна матеріальна та моральна шкода, в міліції їй повернули дамську сумочку, паспорт та жіночні приналежності, спортивну сумку не повернули. Матеріальну шкоду вона визначила у 1526 грн., але згодна, що їй повернута частина вкрадених речей: жіночка сумка 350 грн., дві пачки прокладок, фарба для волосся , гребінець. Моральну шкоду визначила у 12180 грн.. Просить стягнути ці суми з обох обвинувачених.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_18 показала, що потерпіла її сестра, яка приїхала 11.05.2014 року до неї в гості на вул.Єсеніна, щоб допомогти по домашніх справах та взяти спортивну сумку, оскільки на наступний день вона збиралась їхати у відпустку. Сестра залишилась в них ночувати, але , приблизно о 04 годині ранку . пішла на перший швидкісний трамвай, при цьому забула в них свій мобільний телефон. Приблизно о 05 годині ранку , вона почула, що хтось стукає у вікно, з`ясувалось, що це сестра, яка розповіла , що її побили три чоловіки: один неслав`янської зовнішності, другий вищого зросту, світлий, а останній крупний Вона піднімалась по сходинках на алею, що веде до входу у швидкісний трамвай, в цей час її вдарили один раз у область кадика і сестра втратила свідомість. Коли ОСОБА_19 подивилась на свій телефон, то побачила, що хтось їй телефонував. У 08-00 год. на телефон подзвонив якись чоловік, який сказав, що знайшов її паспорт і за винагороду 200 грн. може віддати його біля магазину « Варус». До міліції спочатку не телефонували, швидку не викликали, але після дзвінків зробили повідомлення у Дзержинський районний відділ внутрішніх справ. Коли сестра у 10-00 год. прийшла на зустріч до магазину , то до неї ніхто не підійшов, але знов телефонували та пропонували перерахувати гроші у банк. Після того, як паспорт не відділи, вони з сестрою пішли до місця , де на неї був здійснений напад, щоб пошукати гаманець та інші речі, знайшли її помаду, носовичок, колпачок від ручки, ще якісь дрібниці. Помаду вони забрали та повідомили слідчого про те, де лежать інші речі.

В ході досудового слідства ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було пред`явлено обвинувачення у скоєні злочину , передбаченого ч.2 ст.186 КК України, але суд вважає, що зазначене обвинувачення не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду та не доведено належними та допустимими доказами.

Так, державне обвинувачення в обґрунтування вини ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у скоєні злочину , передбаченого ч.2 ст.186 КК України базується на показаннях потерпілої ОСОБА_4 та на проведених за її участі слідчих дій впізнання підозрюваних.

Між тим, суд вважає, що до показань потерпілої ОСОБА_4 в певній їх частині слід віднестись критично, оскільки вони не підтверджені об`єктивно належними та допустимими доказами. Так, потерпіла посилається на ті обставини, що обвинувачений ОСОБА_6 наніс їй один удар кулаком в область верхньої частини грудей, від якого вона втратила свідомість на тривалий час , приблизно 40-50 хвилин. Після чого, прийшовши до тями, потерпіла не викликала міліцію та швидку допомогу ( до органів внутрішніх справ вона звернулась по сплину більше трьох годин). Згідно висновку судово- медичної експертизи № 950 при огляді потерпілої 13.05.2014 року будь-яких об`єктивних ознак тілесних ушкоджень експертом не виявлено ( а.с.59 т.2), тобто її версія про заподіяння їй злочинними діями обвинуваченого ОСОБА_6 удару кулаком , нанесеним із значною силою в область грудей, від якого вона на тривалий час втратила свідомість не підтверджується даними медичного дослідження. Крім того, із протоколу огляду місця події, проведеного за участі потерпілої 12.05.2014 року в період з 14-10 год. до 14-30 год., убачається, що за вказівкою ОСОБА_4 була оглянута ділянка місцевості біля сходинок до алеї, яка веде до зупинки « Будинок рад» Криворізького метрополітену, на якій, з її слів, в неї було здійснено відкрите викрадення майна , поєднаного з насильством ( а.с. 14-15, 16 т.2). Із даного протоколу слідує, що під час огляду нічого не виявлено та не вилучено, отже відсутні належні та допустимі докази на підтвердження версії потерпілої, що після нанесеного їй ОСОБА_6 удару в область грудей , її відтягали в сторону (в протоколі не зафіксовані сліди волочіння тіла, прим`ятість трави внаслідок довгого лежання на ній, тощо) та , що після особистого дослідження нею та її сестрою ОСОБА_18 ділянки місцевості на місці події залишись певні предмети, належні потерпілій. На протязі досудового слідства потерпіла не була послідовна у своїх показаннях щодо часу вчинення злочину, первинно стверджуючи, що події мали місце о 22-00 годині 11.05.2014 року, а потім через 1, 5 місяця, змінила показання в частині того, що вони відбувались,приблизно о 4-00 годині 12.05.2014 року, при цьому в ході судового розгляду не навела змістовних пояснень щодо причин допущеної помилки у часі.

Суд також вважає, що неможливо вважати належними та допустимими доказами у розумінні ст. ст. 85, 86 КПК України, результати проведеного потерпілою впізнання обвинувачених на досудовому слідстві за наступними підставами. Відповідно до ст. 228 КПК України перед тим, як пред`явити особу для впізнання, слідчий, прокурор попередньо з`ясовує, чи може особа , яка впізнає, впізнати цю особу, опитує її про зовнішній вигляд і прикмети цієї особи, а також про обставини, за яких вона бачила цю особу, про що складає протокол. Якщо особа заявляє, що вона не може назвати прикмети, за яким впізнає особу, проте може впізнати її за сукупністю ознак, у протоколі зазначається за сукупністю яких саме ознак вона може впізнати особу. Особа, яка підлягає впізнанню, пред`являється особі, яка впізнає разом із іншими особами цієї статі, яких має бути не менше трьох і які не мають різких відмінностей у віці зовнішності та одязі.

Дослідивши в ході судового розгляду протоколи впізнання , суд дійшов висновку про те, що вони складені із порушенням вищеназваних вимог закону.

Так із протоколу пред`явлення особи для впізнання від 12.05.2014 року ( а.с.51-53 т.2) убачається, що дана процесуальна дія була розпочата о 21 год.00 хв. та закінчена о 21 год.10 хв. Крім потерпілої при впізнанні брали участь поняті: ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , а також пред`явлені для впізнання гр-ни: ОСОБА_22 , ОСОБА_5 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 . Перед початком слідчої дії на запитання слідчого потерпіла ОСОБА_4 відповіла (дослівно), « що осіб, які 11.05.2014 року , приблизно о 22 год. 00 хв., перебуваючи неподалік житлового будинку АДРЕСА_3 вона може впізнати за формою обличчя, зростом та тілобудовою». Між тим, будь-які інші не загальні, а конкретні прикмети осіб, які вчинили відносно неї злочин потерпіла не назвала ( ні їх приблизний вік, ні зріст, ні колір волосся , ні одяг, належність до певної національності, тощо).Слідчий, в свою чергу також не уточнив за якими ж саме прикметами чи загальними ознаками потерпіла може впізнати цих людей, тобто не виконав вимоги ч. 1 ст. 228 КПК України. Крім того, як убачається із вищеназваного протоколу та фото таблиці до нього, крім ОСОБА_5 , який за національністю є циганом та має відповідні риси обличчя та колір шкіри, які притаманні даній нації, для впізнання були пред`явлені статисти виключно слав`янської зовнішності, з різницею у віці відносно нього у 10 та більше років ( 1972, 1976, 1977 років народження), тоді як ОСОБА_15 , 1986 р.н. Таким чином, слідчим були грубо порушені вимоги ч. 2 ст.228 КПК України.

Як убачається із другого протоколу впізнання від 12.05.2014 року ( а.с. 54-56 т.2), дана процесуальна дія була розпочата у 21 год. 15 хвилин ( тобто через 5 хвилин після впізнання потерпілою ОСОБА_5 ) та закінчена у 21 год 19 хв. Крім потерпілої, при впізнанні брали участь поняті: ОСОБА_20 та ОСОБА_24 , а також пред`явлені для впізнання гр-ни: ОСОБА_22 , ОСОБА_6 , ОСОБА_23 , ОСОБА_21 , тобто всі ті ж самі особи ( крім ОСОБА_6 ), які брали участь при попередньому впізнанні. В даному протоколі дослівно переписані з попереднього протоколу неконкретизовані пояснення потерпілої: яким чином вона може впізнати особу, яка вчинила відносно неї злочин, таким чином, наявні ті ж самі грубі порушення вимог ч.1, 2 ст. 228 КПК України, допущені слідчим при здійсненні даної процесуальної дії.

Згідно із ст.86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийняття процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Суд вважає, що оскільки впізнання підозрюваних було проведено із грубими порушеннями вимог діючого законодавства, суд не може вважати ці докази допустимими.

Проаналізувавши докази сторони обвинувачення суд вважає, що ними не підтверджується наявність в діях ОСОБА_5 та ОСОБА_6 умислу, спрямованого на здійснення відкритого викрадення майна потерпілої із застосуванням насильства , яке не є небезпечним для здоров`я потерпілого

На підставі зібраних по справі доказів , суд вважає, що в діях ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не убачається склад злочину, передбаченого ст.186 ч.2 КК України , але убачається склад злочину, передбаченого ст.185 ч.2 КК України, виходячи з наступного.

Обвинувачений ОСОБА_5 не заперечує вчинення ним злочину, який полягає у таємному викрадені майна потерпілої і зазначені обставини також знаходять підтвердження письмовими доказами:

- протоколом огляду предмету від 12.05.2014 року, в ході якого, 12.05.2014 року ОСОБА_5 в присутності понятих надав для огляду сумку, яка належить потерпілій ОСОБА_4 з її особистими речами ( а.с.20-21 т.2);

- протоколом огляду предмету від 12.05.2014 року, в ході якого, 12.05.2014 року ОСОБА_6 в присутності понятих надав для огляду паспорт та ІІПН на ім`я ОСОБА_4 ( а.с.26 т.2);

- протоколом пред`явлення предметів для впізнання за участю потерпілої у кримінальному провадженні ОСОБА_4 , в ході якого остання в присутності понятих, уважно оглянувши пред`явлені їй для впізнання речі, впізнала власну сумку з особистими речами, яка була надана ОСОБА_5 для огляду ( а.с.41-42 т.2);

- протоколом огляду предмету за участю потерпілої у кримінальному провадженні ОСОБА_4 ( а.с.44-45);

-речовими доказами, які повернуті потерпілій ОСОБА_4 під розписку ( а.с.48-49,50);

- протоколом огляду документу інформації Прат «Київстар» - а саме: інформації про вхідні та вихідні дзвінки мобільних абонентів: « НОМЕР_2 », « НОМЕР_3 », ІМЕІ НОМЕР_4 , « НОМЕР_5 », ІМЕІ 1 НОМЕР_6 , ІМЕІ 2 НОМЕР_7 за період часу з 21.35 годині 11.05.2014 року і по 05:56 годин 12.05.2014 року з прив`язкою до базових станцій, з якої убачається , що в період часу з 03 год 55 хв. до 04год 13 хв., по мобільних телефонах за № « НОМЕР_5 », який належить ОСОБА_6 та « НОМЕР_3 », який належить ОСОБА_5 здійснювався мобільний зв`язок в зоні обслуговування станції по АДРЕСА_4 , тобто в районі місяця події, а також інформацію про вхідні та вихідні дзвінки мобільних абонентів: « НОМЕР_2 », « НОМЕР_3 », « НОМЕР_5 » з прив`язкою до базових станцій ( а.с.135 , 137-142 т.2).

Між тим, суд відноситься критично до показань обвинуваченого ОСОБА_6 в тій частині, що він непричетний до скоєння ОСОБА_5 тайного викрадення майна потерпілої, оскільки вони не узгоджуються із отриманими на досудовому та судовому слідстві доказами, бо саме з мобільного телефону ОСОБА_6 в період з 04 год. 50 хв. до 04год. 54 хв. були зроблені дзвінки на мобільний телефон потерпілої ( а.с.141 т.2), в нього був вилучений працівниками міліції паспорт та ідентифікаційний код потерпілої ОСОБА_4 ( а.с.26 т.2), що на думку суду свідчить про його безпосередню причетність до скоєного злочину.

Таким чином , суд на підставі аналізу досліджених доказів, шляхом оцінки їх , як належних та допустимих вважає, що вина обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого їм органом обвинувачення кримінального правопорушення за ч.2 ст.186 КК України не знайшла свого об`єктивного підтвердження.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах здобутих незаконним шляхом, а також на припущеннях. На підставі ч. 4 ст.17 КПК України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий розгляд його справи безстороннім судом, який встановить обгрунтованість висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Дії обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 суд кваліфікує за ч.2 ст.185 КК України за ознаками таємного викрадення чужого майна ( крадіжка), вчинена за попередньою змовою групою осіб.

При вирішенні питання про призначення покарання , суд керується вимогами ст.ст. 5, 50, 65 КК України у відношенні зворотної дії закону про кримінальну відповідальність у часі та у відношенні законності, справедливості , обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

При призначенні покарання суд виходить з вимог закону про достатність покарання для виправлення особи, запобіганню скоєння нею нових злочинів, враховує ступінь тяжкості скоєного злочину, характеризуючи матеріали відносно обвинувачених, наявність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин.

На підставі ст.12 КК України ОСОБА_5 та ОСОБА_6 скоїли середньої тяжкості злочин.

Дослідженням особи обвинуваченого ОСОБА_6 встановлено, що він раніше не судимий ( а.с.197,198 т.2), позитивно характеризується за місцем проживання ( а.с.204 т.2), на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває ( а.с.200, 202 т.2),

Обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 на підставі ст.ст. 66, 67 КК України судом не виявлено.

Враховуючи всі обставини справи, особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який раніше не судимий , в цілому характеризується позитивно, між тим вину у скоєні злочину не визнає, заходів до відшкодування заподіяної шкоди не вживає, тобто відсутні пом`якшуючі покарання обставини, у зв`язку з чим , суд вважає, що з метою запобігання новим кримінальним правопорушенням з його боку його перевиховання є неможливим без ізоляції від суспільства і йому слід визначити покарання у вигляді обмеження волі в межах санкції ст.185 ч.2 КК України.

Суд, керуючись ст.65 КК України вважає, що таке покарання буде необхідним та достатнім для його виправлення та запобіганню скоєнню ним нових злочинів.

Дослідженням особи обвинуваченого ОСОБА_5 встановлено, що він раніше судимий ( а.с.177, 178 т.2), на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває ( а.с.180, 182 т.2).

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 на підставі ст.ст. 66 КК України є визнання своє провини у вчинені злочину за ст.185 ч.2 КК України.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 судом не встановлено.

Враховуючи всі обставини справи, особу обвинуваченого ОСОБА_5 , який раніше судимий , має непогашену у встановленому порядку судимість , офіційно не працює, не має зареєстрованого місця проживання, заходів до відшкодування заподіяної шкоди не вживає, але визнає вину у вчинені злочину за ст.185 ч.2 КК України, у зв`язку із вищевикладеним , суд вважає, що його перевиховання є неможливим без ізоляції від суспільства і йому слід визначити покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції ст.185 ч.2 КК України, але не на максимальний строк.

Суд, керуючись ст.65 КК України вважає, що таке покарання буде необхідним та достатнім для його виправлення та запобіганню скоєнню ним нових злочинів.

Судові витрати за залучення експерта по справі відсутні.

Питання про речові докази підлягає вирішенню у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Що стосується заявленого потерпілою у кримінальному процесі цивільного позову, то суд вважає, що він підлягає частковому задоволенню за наступними підставами. Позивач ОСОБА_4 зазначає, що заподіяна їй неправомірними діями обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_5 матеріальна шкода складає 1526 грн., яка обрахована, виходячи: із вартості жіночої сумки марки « Відолія» , вартістю 350 грн., в якій знаходився гаманець вартістю 100 грн. із грошами в сумі 576 грн.70 копійок, паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру на ім`я ОСОБА_4 , спортивної сумки марки « Адідас», вартістю 500 грн. Між тим, в ході судового розгляду потерпіла не заперечувала, що від працівників міліції вона отримала викрадену жіночу сумку вартістю 350 грн. , паспорт, ідентифікаційний код, інші жіночі речі , вартість яких вона не зазначала в позові. У зв`язку з чим, суд вважає, що потерпілій в ході досудового слідства вже було відшкодовано 350 грн. матеріальної шкоди, отже заявлена в позові сума підлягає зменшенню на відшкодовану частину і складає 1176,00 грн. Зазначена сума підлягає солідарному стягненню з обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_5 . Вирішуючи питання щодо наявності моральної шкоди та розміру її відшкодування, суд керується роз`ясненнями ч. 2 п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 № 4 " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з"ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Необхідно з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Посилаючись на заподіяння їй моральної шкоди в сумі 12180 грн., позивач зазначає, що вона виходить із десятикратного співвідношення такого розміру компенсації з мінімальним розміром заробітної плати та порушення її звичайного способу життя , права на відпочинок. Між тим, суд вважає, що потерпіла належним доказами не довела визначений у позові розмір моральної шкоди та факт погіршення стану її здоров`я внаслідок перенесених душевних страждань, отже, визначаючи , що у зв`язку із неправомірними діями обвинувачених , ОСОБА_4 випробувала певні душевні переживання, з приводу втрати належних їй речей , суд приходить до висновку про часткову доведеність заявлених вимог та, виходячи із принципів розумності та справедливості, вважає, що на користь потерпілої підлягає солідарному стягненню з обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_5 у відшкодування моральної шкоди 5000 грн.

Керуючись ст.ст. 368 , 370, 371, 374-376 КПК України суд-

У Х В А Л И В:

Визнати винним ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.185 ч.2 КК України та призначити йому покарання у вигляді 4 ( чотирьох) років обмеження волі.

Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту відносно засудженого ОСОБА_6 залишити без змін до набрання чинності вироком суду. Строк покарання обраховувати із дня прибуття для відбування покарання у вигляді обмеження волі до відповідної установи виконання кримінального покарання.

Визнати винним ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.185 КК України та призначити йому покарання у вигляді 3 ( трьох) років позбавлення волі з відбуттям покарання в кримінально- виконавчій установі закритого типу.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 до набрання чинності вироком суду залишити у вигляді тримання під вартою. Строк покарання обраховувати з моменту затримання, тобто з 12.05.2014 року.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_4 задовольнити частково.

Солідарно стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_4 у відшкодування матеріальної шкоди 1176 грн.00 коп. ( одну тисячц сто сімдесят шість гривень 00 коп.) та у відшкодування моральної шкоди 5000 ( п`ять тисяч гривень) , у задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Речові докази по справі, а саме: мобільний телефон марки " Нокіа" ІМЕІ НОМЕР_4 , з сім карткою « Київстар» « НОМЕР_8 », який належить ОСОБА_5 , мобільний телефон марки " Нокіа" ІМЕІ НОМЕР_6 , ІМЕІ 2- НОМЕР_9 з сім карткою оператора « Київстар» « НОМЕР_10 », який належить ОСОБА_6 , які переданий на зберігання в камеру речових доказів Дзержинського РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області ( а.с.28-29, 30) звернути у забезпечення цивільного позову; жіночу сумку марки « Відолія» з особистими речами : паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер « НОМЕР_11 », виданий на ім`я ОСОБА_4 , які передані за схороною розпискою потерпілій - залишити власнику ОСОБА_4 ( а.с.48-49, 50 т.2).

На вирок суду може бути подана апеляція до апеляційного суду Дніпропетровської області на протязі 30 днів із моменту проголошення вироку, шляхом подачі апеляції через Дзержинський районний суд м.Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Суддя: ОСОБА_1