Справа №479/330/15-к 26.03.2015 26.03.2015 26.03.2015
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 березня 2015 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
головуючої ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
відмовлено в задоволенні клопотання слідчого СВ Кривоозерського РВ УМВС України в Миколаївській області ОСОБА_6 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту відносно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,
який підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,
за участю учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_5
підозрюваного ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
Провадження № 11сс/784/124/15 Слідчий суддя 1-ої інстанції: ОСОБА_9
Категорія: ст.422 КПК України Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1
В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого судді Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 18 березня 2015 року скасувати, постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.
Не погоджуючись з рішенням суду, прокурор посилається на протоколи допиту свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які вчинили спільно із ОСОБА_7 ряд кримінальних правопорушень, та свідка ОСОБА_12 про шість фактів збуту йому ОСОБА_13 та ОСОБА_7 викраденого зерна. На думку апелянта, в разі обрання підозрюваному ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, існує ризик, що останній буде впливати на вищезазначених свідків. Зазначає, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень у березні 2015 року, та стверджує, що тривалий проміжок часу (жовтень 2013 року березень 2015 року) між вчиненням ОСОБА_7 злочинів може свідчити про систематичність його злочинної діяльності. У зв`язку з твердженням підозрюваного про вчинення ним злочинів через відсутність доходу, з огляду на те, що ОСОБА_7 на теперішній час не працює, на обліку в центрі зайнятості не перебуває, інший дохід не отримує, прокурор вважає, що існує ризик вчинення ОСОБА_7 інших кримінальних правопорушень. Крім того, прокурор зауважує, що ОСОБА_7 без реєстрації проживає в с. Мазурове Кривоозерського району, а за адресою, зазначеною в ухвалі слідчого судді, проживає його колишня дружина,, що позбавляє підозрюваного можливості виконати оскаржувану ухвалу. Також прокурор стверджує, що твердження про наявність у ОСОБА_7 на утриманні двох неповнолітніх дітей, не відповідає фактичному стану речей, оскільки останні мешкають з колишньою дружиною.
З наданих матеріалів вбачається, що ОСОБА_7 підозрюється в тому, що орієнтовано в жовтні 2013 року ОСОБА_7 перебував за місцем проживання ОСОБА_13 по АДРЕСА_1 , де під час розмови у ОСОБА_7 виник умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна. Останній запропонував ОСОБА_13 вчинити кримінальне правопорушення, на що той погодився. Того ж дня близько 17.00 год. ОСОБА_13 та ОСОБА_7 на автомобілі ВАЗ 2108, який належить останньому, приїхали с. Берізки Кривоозерського району Миколаївської області, де з приміщення млина, розташованого на околиці с. Берізки, що належить ОСОБА_14 , таємно викрали електродвигун з дробильної кормової установки, чим завдали потерпілому ОСОБА_14 матеріальну шкоду на суму 4000 грн.
Того ж дня ОСОБА_7 було затримано в порядку ст. 208 КПК України.
Того ж дня слідчий СВ Кривоозерського РВ УМВС України в Миколаївській області ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді Кривоозерського районного суду Миколаївської області з погодженим з ст. прокурором прокуратури Кривоозерського району Миколаївської області ОСОБА_5 клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 .
Відмовляючи у задоволенні вказаного клопотання, слідчий суддя послався на відсутність доказів того, що підозрюваний може впливати на свідків та можливих підозрюваних, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, продовжити вчинення кримінальних правопорушень. Слідчий суддя дійшов висновку, що слідчий та прокурор не довели, що лише тримання ОСОБА_7 під вартою є запобіжним заходом, який би забезпечив його належну поведінку та виконання ним процесуальних обов`язків. Взявши до уваги вагомість доказів, які обґрунтовують підозру ОСОБА_7 у вчиненні тяжкого злочину, з огляду на те, що він має постійне місце проживання, характеризується позитивно, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, відсутність даних про намір виїжджати за межі місця реєстрації або переховуватись від органів досудового слідства, слідчий суддя застосував до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на 60 діб.
Заслухавши доповідь судді, прокурора на підтримку апеляційної скарги, підозрюваного та його захисника, які просили ухвалу слідчого судді залишити без зміни, проти задоволення апеляційної скарги заперечували, вивчивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Порядок застосування запобіжного заходу слідчим суддею передбачений ст. 194 КПК України, де зазначено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один з ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Як вбачається з наданих матеріалів, слідчий суддя вірно дійшов висновку, що підозра ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, є обґрунтованою та підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.
Також, слідчий суддя вірно дійшов висновку про недоведеність стороною обвинувачення ризику, що підозрюваний ОСОБА_7 може впливати на свідків та можливих підозрюваних, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки саме по собі знайомство з вказаними особами не може свідчити про наявність такого ризику.
Про можливість перешкоджати проведенню досудового розслідування може свідчити здійснення особою погрози, підкупу, умовляння свідків і потерпілих, схилення їх до дачі неправдивих показань, спроби викрадення, знищення, фальсифікації речових доказів і документів тощо. Відповідних даних в матеріалах кримінального провадження не міститься. Крім того, ОСОБА_7 визнає свою вину у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, дає правдиві свідчення, які підтверджуються іншими доказами, щиро розкаюється у вчиненому.
Однак, як вбачається з наданих матеріалів, доводи прокурора про існування ризику вчинення ОСОБА_7 інших кримінальних правопорушень є слушними.
Так, ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення за ч.3 ст. 185 КК України за двома епізодами, вчиненими в жовтні 2013 року та в березні 2015 року. З огляду на це, є ризик того, що він може продовжити вчинення аналогічних кримінальних правопорушень.
Проте, відповідно до вимог ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання її винуватою, вік і стан здоров`я підозрюваного, міцність його соціальних зв`язків в місці постійного проживання, в тому числі наявність родини й утриманців, наявність постійного місця роботи або навчання, репутацію, майновий стан, наявність судимостей у підозрюваного тощо.
Посилання прокурора на те, що ОСОБА_7 не проживає за місцем реєстрації, не має утриманців та міцних соціальних зв`язків спростовуються наявними матеріалами кримінального провадження, а саме:
характеристикою ОСОБА_7 , за місцем реєстрації від 17.03.2015р., виданою Кривоозерською селищною радою, згідно якої останній характеризується позитивно, має на утриманні двох неповнолітніх дітей.
ОСОБА_7 вперше притягується до кримінальної відповідальності. На даний час постійно проживає в с. Мазурове Кривоозерського району Миколаївської області, веде присадибне господарство. Про місце свого фактичного проживання ОСОБА_7 своєчасно повідомив слідчого.
З огляду на зазначене суд 1-ої інстанції вірно дійшов висновку про можливість застосування до підозрюваного ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.
Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.
Суд апеляційної інстанції вважає, що застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту є достатнім для запобігання наявного ризику, та не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 422 КПК України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ст. прокурора прокуратури Кривоозерського району Миколаївської області ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 18 березня 2015 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча

Судді