Справа № 1-206/08
Вирок

Іменем України

м. Ковель 02
липня 2008 року

Ковельський міськрайонний суд Волинської області

в складі : головуючого - судді Панасюка С.Л.

при секретарі Віндюк
Н.І.

з участю прокурора Гайдашук
Д.А.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ковелі справу про
обвинувачення ОСОБА_1, уродженця с. Грив'ятки Ковельського району
Волинської області, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження , мешканця
АДРЕСА_1, українця, громадянина України, не працюючого, не одруженого,
з середньою освітою, має одну неповнолітню дитину, несудимого, у вчиненні
злочину, передбаченого ст. 271 ч.2 КК України;

встановив :

Підсудний ОСОБА_1, будучи службовою особою,
працюючи, згідно рішення правління СТзОВ "Заповіт" від 10.01.1999
року, на посаді головного інженера Товариства з обмеженою відповідальністю
"Заповіт", що в с. Козлиничі Ковельського району, будучи, відповідно
до наказу директора товариства № 2 від 03.01.08 року відповідальним за охорону
праці в товаристві, не виконав свої службові обов'язки щодо дотримання вимог
нормативно - правових актів про охорону праці під час експлуатації машин та
механізмів в товаристві та забезпечення безпечних умов праці працівників. Так,
ІНФОРМАЦІЯ_3 року, на полі урочища Заіванівське, яке обробляє СТзОВ
"Заповіт", різноробочий ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження,
працюючи під час сівби вівса на сівалці зернотукотрав"яній "СЗТ - 3,6
А", заводський НОМЕР_1, був захоплений розділеним механізмом приводу
зернових і тукових апаратів сівалки за руку з курткою, внаслідок чого отримав
смертельну травму. Згідно лікарського свідоцтва про смерть НОМЕР_2 від 18.03.08
року, причиною смерті ОСОБА_2 є крововтрата, забійна рана правого плеча з
пошкодженням судин, травматична ампутація 2-го, 3-го пальців правої кисті, які
травмовані сівалкою під час сівби. ОСОБА_1, в порушення вимог ст.ст. 13, 15
Закону України "Про охорону праці" від 14.10.1992 року, відповідно до
яких на робочому місці в кожному структурному підрозділі повинні бути створені
умови праці, відповідно до нормативно - правових актів з охорони праці,
працівники з служби охорони праці, у разі виявлення порушень охорони праці,
мають право видавати керівникам структурних підрозділів підприємства
обов'язкові для виконання приписи щодо усунення наявних недоліків, зупиняти
роботу машин, механізмів у разі порушень, які створюють загрозу життю або
здоров'ю працюючих, п. 3.1.1 "Правил охорони праці у
сільськогосподарському виробництві" ДНАОП 2.0.00-1.01-00, затверджених
наказом Міністерства праці та соціальної

політики
України № 202 від 11.08.2000 року, відповідно до яких посівні та садильні
машини, які допускаються до експлуатації повинні мати справне сидіння сівача,
площадку або підніжну дошку і поручні, захисні огородження рухомих деталей
приводних передач, підключені пристрої двосторонньої сигналізації; п.п. 1.26,
2.1.3 загальних вимог безпеки, відповідно до Державних стандартів України
"Машини сільськогосподарські навісні та причіпні", ДСТУ 2189-93,
згідно яких машини, які мають робочі місця оператора повинні мати систему
звукової та світлової сигналізації для зв'язку з оператором ЕЗ, при відсутності
пристрою для контролю роботи машин з місця оператора на сівалках, де при
виконанні технологічного процесу обслуговуючий персонал знаходиться на машині та
пересувається відносно неї, повинні бути передбачені площадки шириною не менше
350 мм з запобіжним бортиком на передньому ребрі висотою не менше 70 мм,
дозволив експлуатувати вищевказану сівалку "СТЗ-3,6А", заводський
НОМЕР_1, незважаючи на те, що на ній відсутні кронштейни та ручки заводського
виготовлення на зернових та трав'яних ящиках, огородження проміжного вала
приводу зернових та тукових апаратів, поручень СЗГ 00.1460 (заводське
маркування), двостороння сигналізація між трактористом та працівником, що
обслуговує сівалку. Таким чином своїми діями, що виразились в невиконанні своїх
службових обов'язків щодо організації та контролю за безпечними умовами праці
працівників товариства, ОСОБА_1 допустив порушення вимог законодавчих та інших
правових актів про охорону праці, що спричинило загибель людини.

ОСОБА_1 вину в пред'явленому обвинуваченні визнав
повністю і показав, що працював на посаді головного інженера Товариства з
обмеженою відповідальністю "Заповіт", що в с. Козлиничі Ковельського
району. ІНФОРМАЦІЯ_3 року, на полі урочища Заіванівське, яке обробляє СТзОВ
"Заповіт", різноробочий ОСОБА_2, працюючи під час сівби вівса на
сівалці зернотукотрав"яній "СЗТ - 3,6 А", заводський НОМЕР_1,
був захоплений розділеним механізмом приводу зернових і тукових апаратів
сівалки за руку з курткою, внаслідок чого отримав смертельну травму. Йому було
відомо, що названа сівалка не відповідає вимогам законодавства про охорону
праці, деякі її недоліки він намагався усунути, але вона так і залишилась
небезпечною для роботи. Усвідомлює, що мав заборонити використання сівалки до
усунення вказаних недоліків.

Підсудний та інші учасники судового розгляду не оспорюють
фактичні обставини справи, правильно розуміють зміст цих обставин, суд не має
сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а тому суд визнає
недоцільним дослідження доказів стосовно цих обставин.

Таким чином своїми діями, що виразились в невиконанні
своїх службових обов'язків щодо організації та контролю за безпечними умовами
праці працівників товариства, ОСОБА_1 допустив порушення вимог законодавчих та
інших правових актів про охорону праці, що спричинило загибель людини, вчинив
злочин, передбачений ч. 2 ст. 271 КК України.

Призначаючи покарання, суд враховує ступінь тяжкості
вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом'якшують покарання.

Обставин, які обтяжують покарання, суд не вбачає.

До обставин, що пом'якшують покарання, суд відносить щире
каяття.

Суд враховує також те, що підсудний ОСОБА_1 вперше
притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризувався у
місці роботи, має неповнолітню дитину.

З врахуванням наведеного суд приходить до висновку, що
виправлення підсудного можливе без ізоляції від суспільства і щодо нього є
підстави для застосування ст.75 КК України, яка передбачає звільнення від
відбування покарання з випробуванням.

З тих же
підстав суд вважає за можливе не застосовувати щодо підсудного додаткову міру
покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною
діяльністю.

Керуючись ст. ст. 323,324 КПК України, суд

засудив :

ОСОБА_1 визнати винним
у вчиненні злочину, передбаченого ст.271 ч.2 КК України, призначивши
йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік без
позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.

На підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнити
засудженого ОСОБА_1 від відбування призначеного основного покарання, якщо він
протягом 1 (одного) року не вчинить нового злочину і виконає такі
обов'язки:

не виїжджати за межі України на постійне проживання без
дозволу органу кримінально-виконавчої системи;

повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про
зміну місця проживання, роботи або навчання.

Міру запобіжного заходу до вступу вироку в
законну силу залишити щодо засудженого ОСОБА_1 попередню - підписку про
невиїзд.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду
Волинської області через Ковельський міськрайонний суд протягом п'ятнадцяти діб
з моменту його проголошення.

Головуючий
Панасюк С.Л.