Справа № 314/2937/15-к
Провадження № 1-в/314/655/2015
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 липня 2015 року м. Вільнянськ
Вільнянський районний суд Запорізької області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю прокурора: ОСОБА_2 ,

представника адміністрації колонії: ОСОБА_3 ,

засудженого: ОСОБА_4 ,

секретаря: ОСОБА_5 ,

розглянувши у дистанційному судовому засіданні подання адміністрації Вільнянської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№ 20) про вирішення питання щодо умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Киселівка Білозірського району Херсонської області, громадянина України, який до засудження проживав за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого.

По справі, за якою відбуває покарання, засуджений: 25.12.2012 Каланчацьким районним судом Херсонської області за ст. 307 ч. 2 КК України до 6 років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна. Зараховано в строк відбування покарання час перебування під вартою з 10.06.2011 по 17.02.2012. Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 25.06.2014 на підставі ст. 6 Закону України «Про амністію у 2014 році» невідбуту частину покарання скорочено наполовину. Початок строку: 15.04.2013, кінець строку: 13.06.2016,

ВСТАНОВИВ:
До Вільнянського районного суду Запорізької області від адміністрації Вільнянської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№ 20) надійшло подання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_4 .

Згідно з поданням, ОСОБА_4 відбуває покарання у Вільнянській виправній колонії УДПтС України в Запорізькій області (№ 20) за вироком Каланчацького районного суду Херсонської області від 25.12.2012, яким він засуджений за ст. 307 ч. 2 КК України до 6 років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна. Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 25.06.2014 на підставі ст. 6 Закону України «Про амністію у 2014 році» невідбуту частину покарання скорочено наполовину.

У поданні поставлено питання про умовно-дострокове звільнення

ОСОБА_4 , який на день розгляду справи судом відбув 2/3 частини строку покарання, має 2 заохочення за сумлінну поведінку та ставлення до праці.

У судовому засіданні представник адміністрації колонії дане подання підтримав і суду пояснив, що засуджений ОСОБА_4 в місцях позбавлення волі знаходиться з 16.04.2013. Під час тримання у Миколаївському слідчому ізоляторі УДПтС України в Миколаївській області з 16.04.2013 по 17.05.2013 характеризувався посередньо, вимоги режиму тримання не порушував, заохочень та стягнень не мав. Під час тримання у Запорізькому слідчому ізоляторі УДПтС України в Запорізькій області з 17.05.2013 по 24.05.2013 характеризувався посередньо, вимоги режиму тримання не порушував, заохочень та стягнень не мав. З 24.05.2013 по 30.07.2013 відбував покарання у Вільнянській виправній колонії УДПтС України в Запорізькій області (№ 20), характеризувався посередньо, вимоги режиму тримання не порушував, заохочень та стягнень не мав. Під час тримання у Миколаївському слідчому ізоляторі УДПтС України в Миколаївській області з 03.08.2013 по 15.08.2013 характеризувався посередньо, вимоги режиму тримання не порушував, заохочень та стягнень не мав. З 15.08.2013 відбуває покарання у Вільнянській виправній колонії УДПтС України в Запорізькій області

(№ 20). За час відбування покарання характеризується позитивно, вимоги режиму відбування покарання не порушує, стягнень не має. За сумлінну поведінку і ставлення до праці 1 разу заохочувався правами начальника колонії та 1 разу - правами начальника відділення СПС. Працевикористовується різноробочим у цеху № 2 на підприємстві колонії, до праці ставиться сумлінно. Поставленні перед ним завдання виконує вчасно та якісно. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом, виконує їх передбачені законом вимоги. До виконання робіт з благоустрою установи ставиться з розумною ініціативою. Бере особисту участь в організації виховних заходів, які провадяться в установі. Приймає участь в реалізації програм диференційованого виховного впливу на засуджених «Фізкультура і спорт», «Подолання алкогольної та наркотичної залежності» та «Підготовка до звільнення». Прагне до підвищення загальноосвітнього рівня, займається самоосвітою, відвідує бібліотеку. Бере участь у роботі самодіяльних організацій, проявляє соціальну корисну активність в організації їх роботи. Входить до складу ради колективу засуджених, Приймає участь в редакції станної газети. У скоєному злочині вину визнає, щиро розкаюється. За вироком суду має позов у розмірі 3145,92 грн., який не відшкодовується у зв`язку з відсутністю виконавчого листа. Сумлінна поведінка та ставлення до праці ОСОБА_4 свідчить про те, що він довів своє виправлення і до нього можливо застосувати умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Засуджений ОСОБА_4 суду пояснив, що у скоєному злочині щиро розкаюється, зробив для себе належні висновки і просить суд задовольнити подання адміністрації установи про умовно-дострокове звільнення.

Прокурор заперечував проти подання, вважає, що засуджений не довів своє виправлення і не заслуговує на умовно-дострокове звільнення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши матеріали особової справи, вислухавши представника адміністрації колонії, засудженого ОСОБА_4 , висновок прокурора, суд вважає, що у задоволенні подання слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від покарання можливо при обов`язковій та одночасній наявності в їх сукупності підстав та умов. При цьому головним та вирішальним є не факт відбування певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Суд звертає увагу на те, що під виправленням розуміється процес позитивних змін, які відбуваються в особистості засудженого та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Виправлення полягає в тому, щоб шляхом примусового впливу на засудженого внести корективи в його соціально-психологічні властивості, нейтралізувати негативні настанови, змусити додержуватися положень закону про кримінальну відповідальність, а ще краще, нехай навіть під страхом покарання, прищепити повагу до закону. Досягнення такого результату визнається юридичним виправленням, що само по собі важливий результат застосування покарання, суттєвий показник його ефективності.

Згідно з ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливо лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Одним з найважливіших засобів виправлення засуджених виступає суспільно корисна праця. Залучення до праці спрямоване, насамперед, на приучення засуджених ставитися до праці, як до позитивної та необхідної складової їх життя, у тому числі й подальшого життя на волі. Висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та відношенню до праці за весь період знаходження у виправних установах, а не за час, що безпосередньо передує розгляду подання.

Суд не може не врахувати, що примірна поведінка - це не тільки пасивна форма поводження засудженого, що полягає в утриманні від порушення режиму відбування покарання, а й активна форма поведінки, котра за своєю суттю є намагання своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення.

З матеріалів подання встановлено, що під час знаходження у Миколаївському слідчому ізоляторі УДПтС України в Миколаївській області з 16.04.2013 по 17.05.2013 характеризувався посередньо, вимоги режиму тримання не порушував, заохочень та стягнень не мав.

Під час тримання у Запорізькому слідчому ізоляторі УДПтС України в Запорізькій області з 17.05.2013 по 24.05.2013 характеризувався посередньо, вимоги режиму тримання не порушував, заохочень та стягнень не мав.

З 24.05.2013 по 30.07.2013 засуджений відбував покарання у Вільнянській виправній колонії УДПтС України в Запорізькій області (№ 20), характеризувався посередньо, вимоги режиму тримання не порушував, заохочень та стягнень не мав.

Під час тримання у Миколаївському слідчому ізоляторі УДПтС України в Миколаївській області з 03.08.2013 по 15.08.2013 характеризувався посередньо, вимоги режиму тримання не порушував, заохочень та стягнень не мав.

З 15.08.2013 засуджений перебуває у Вільнянській виправній колонії УДПтС України в Запорізькій області (№ 20), є практично здоровим та працездатним, про що свідчить медична довідка (а.с. 15). Незважаючи на це ОСОБА_4 був працевлаштований лише протягом січня-лютого, листопада-грудня 2014 року, а також безпосередньо перед вирішенням питання про умовно-дострокове звільнення протягом лютого, квітня 2015 року, що об`єктивно підтверджено довідками про працевлаштування засудженого та нарахування йому заробітної плати (а.с. 8-9). При цьому норми виробітку у засудженого складають від 6 до 13 %. За весь період відбування покарання засудженому нарахована заробітна плата у загальній сумі 370,22 грн., що не дозволяє навіть покрити витрати у сумі 3145,92 грн., стягнуті з ОСОБА_4 за вироком Каланчацького районного суду Херсонської області від 25.12.2012.

Згідно з довідкою, засуджений з 15.08.2013 залучався до робіт з благоустрою місць позбавлення волі та поліпшення житлово-побутових умов засуджених. Тобто майже увесь строк покарання засуджений залучався до праці лише в неробочий час і не більш як на дві години на день, як це визначено ч. 5 ст. 118 КВК України та розділом ХХІ Правил внутрішнього розпорядку установи виконання покарань.

Таке відношення засудженого до праці вказує його на суб`єктивне відношення до вчиненого злочину та його наслідків.

Формально ОСОБА_4 дотримувався норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи, за що 1 разу заохочений правами начальника колонії та 1 разу - правами начальника відділення СПС, стягнень не мав. Однак наявність заохочень само по собі ще не свідчить про виправлення засудженого та досягнення мети покарання, визначеної у ст. 50 КК України, оскільки поведінка засудженого за весь час відбування ним покарання, в тому числі, що безпосередньо передує вирішенню питання про умовно-дострокове звільнення, не була стабільно позитивною та активною, про що свідчить те, що він не заслуговував на заохочення в період з 15 серпня 2013 року по 30 грудня 2014 року, тобто майже півтора року з моменту прибуття до виправної установи, протягом цього часу майже не працював.

Не приймає суд до уваги і не вважає такими, що свідчать про виправлення та перевиховання засудженого, і посилання представника адміністрації колонії на активну участь засудженого в організації виховних заходів, які провадяться в установі, зокрема, участь в реалізації програм диференційованого виховного впливу на засуджених «Фізкультура і спорт», «Подолання алкогольної та наркотичної залежності» та «Підготовка до звільнення», у роботі самодіяльних організацій. Так, матеріали особової справи засудженого містять відомості про те, що ОСОБА_4 включений до програми диференційованого виховного впливу на засуджених «Фізкультура і спорт» лише з 10 листопада 2014 року, а до програми «Підготовка до звільнення» - з 25 лютого 2015 року. З 05 січня 2015 року засуджений приймає участь у самодіяльній організації відділення соціально-психологічної служби. Тобто в організації виховних заходів, які провадяться в установі, засуджений ОСОБА_4 почав приймати участь з кінця 2014 року - початку 2015 року, перед настанням передбаченої законом пільги для застосування ст. 81 КК України, що свідчить про намагання останнього передчасно вийти з місць позбавлення волі, а не про намаганням виправитися та стати на шлях правослухняної поведінки. Крім того, матеріали особової справи взагалі не містять відомостей про відвідування ОСОБА_4 програми диференційованого виховного впливу на засуджених «Подолання алкогольної та наркотичної залежності».

У судовому засіданні ОСОБА_4 не зміг навіть пояснити у яких саме самодіяльних організаціях він приймає участь, і яку саме роботу, пов`язану з діяльністю самодіяльної організації, він виконує. Так само засуджений лише за допомогою представника адміністрації колонії зміг підтвердити факт його участі в реалізації програм диференційованого виховного впливу на засуджених, не зміг пояснити при цьому, які заходи ним відвідуються в рамках цих програм.

На обґрунтування подання адміністрація Вільнянської виправної колонії УДПтС України в Запорізькій області (№ 20) також зазначає, що засуджений ОСОБА_4 дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом колонії, виконує їх передбачені законом вимоги. Утримує у чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, має охайний зовнішній вигляд. Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує тільки за призначенням. Виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок. Не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці. Однак окремо вказані обставини не можна прийняти як такі, що свідчать про виправлення засудженого, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 107, ст. 118 КВК України та розділу ІІІ Правил внутрішнього розпорядку установи виконання покарань, засуджені зобов`язані дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня установи виконання покарань, правомірні взаємовідносини з іншими засудженими, персоналом установи виконання покарань та іншими особами; утримувати в чистоті і порядку приміщення, дбайливо ставитися до майна установи виконання покарань і предметів, якими вони користуються при виконанні дорученої роботи, здійснювати за ними належний догляд і використовувати їх тільки за призначенням; виконувати встановлені законодавством вимоги персоналу установи виконання покарань; виконувати необхідні роботи по самообслуговуванню, благоустрою установи виконання покарань. Тобто таких правил поведінки зобов`язаний дотримуватися кожен без виключення засуджений під час відбування покарання у відповідних установах.

Таким чином, поведінка засудженого за весь час відбування ним покарання у своїй сукупності не дає підстав вважати, що ОСОБА_4 довів своє виправлення та перевиховання.

На цьому фоні сумнівним та передчасним виглядають твердження подання про те, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення та перевиховання і заслуговує на умовно-дострокове звільнення, а його відношення до праці протягом певного періоду часу пояснюється не намаганням спокутувати свою вину у скоєному, а лише наполегливим намаганням будь-яким засобом вийти з місць позбавлення волі, будучи щиросердно впевненим, що його участь у будь-якій праці безперечно повинна потягнути за собою його умовно-дострокове звільнення.

Крім того, суд враховує, що до засудженого вже застосовано заохочувальну норму, а саме ст. 85 КК України, ст. 6 Закону України «Про амністію у 2014 році», скорочено наполовину невідбуту частину покарання, з призначених судом 6 років позбавлення волі засудженому скорочено строк покарання на 2 роки 1 місяць 25 днів. На думку суду, відбута ОСОБА_4 на теперішній час частина покарання є недостатньою для його виправлення та досягнення мети покарання, визначеної у ст. 50 КК України.

При вивчених обставинах на теперішній час суд не знаходить досить підстав для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_4 , оскільки він до теперішнього часу не проявив себе як такий, що довів своє виправлення та перевиховання, а встановлені в судовому засіданні дані у своїй сукупності не можуть свідчити, на погляд суду, про його виправлення та перевиховання.

Керуючись ст. 81 КК України, п. 2 ч. 1 ст. 537, п. 1 ч. 2 ст. 539 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні подання адміністрації Вільнянської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№ 20) - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області через Вільнянський районний суд Запорізької області протягом 7 діб з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1

09.07.2015
09.07.2015