АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1109/15 Справа № 191/5356/14-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 червня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002016, за обвинуваченням

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

зареєстрованого по

АДРЕСА_1 ,

раніше судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2, 3 ст.185, ч.2 ст.187 КК України,

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

проживаючого по

АДРЕСА_2 ,

раніше судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_9

Встановила:

Вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 березня 2015 року ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за ч.2 ст.185 КК України на 2 роки позбавлення волі, за ч.3 ст.185 КК України на 3 роки позбавлення волі та за ч.2 ст.187 КК України у вигляді 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Цим же вироком також визнано винним та засуджено ОСОБА_7 за ч.2 ст.185 КК України на 2 роки позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків йому остаточно призначено покарання у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі.

В апеляційній скарзі прокурор, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, порушує питання про скасування вироку щодо ОСОБА_6 . Посилається на невідповідність покарання, призначеного судом, ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Вважає необґрунтованим рішення суду про призначення обвинуваченому мінімального покарання за ч.2 ст.187 КК України і за сукупністю злочинів на підставі ч.1 ст.70 КК України, оскільки таке рішення прийнято без урахування конкретних обставин справи. Просить призначити ОСОБА_6 за названими законами більш суворе покарання у виді 9 років позбавлення волі.

Вирок щодо ОСОБА_7 в апеляційному порядку не оскаржено.

За вироком суду ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за вчинення кримінальних правопорушень за таких обставин.

28 жовтня 2014 року о 10 годині ОСОБА_6 за попередньою змовою з ОСОБА_7 з метою крадіжки прийшов до будинку АДРЕСА_2 , де шляхом вільного доступу через незачинену хвіртку проник у двір, де з даху сарая таємно викрав 100 металевих листів розмірами 890х230х2,5 мм, кожний вагою по 3,1 кг, вартістю за ціною металобрухту по 2 грн. 20 коп. за 1 кг. на суму 682 грн., з даху літнього душу викрав металевий бак ємністю 40 літрів, вагою 10 кг., вартістю за ціною металобрухту по 2 грн. 20 коп. за 1 кг. на суму 22 грн., а також дерев`яну драбину вартістю 150 грн., заподіявши потерпілому ОСОБА_10 майнову шкоду на загальну суму 854 грн.

29 жовтня 2014 року приблизно о 01 годині ночі ОСОБА_6 прийшов до офісу, який належить потерпілому ОСОБА_11 , що розташований по АДРЕСА_1 , де шляхом розбиття вікна проник в приміщення офісу, із якого таємно викрав комп`ютерний системний блок в комплекті та лазерний принтер «Самсунг МЛ1615» , усього на суму 2000 грн., чим заподіяв потерпілому ОСОБА_11 матеріальну шкоду на вказану суму.

Продовжуючи злочинну діяльність, 11 січня 2015 року о 17 год. 30 хв. ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись разом з невстановленими в ході досудового розслідування особами біля магазину «Шкільний» по вулиці Фрунзе в смт. Іларіонове Синельниківського району Дніпропетровської області, побачив ОСОБА_12 , який проходив мимо.

З метою заволодіння чужим майном, поєднаним із насильством, небезпечним для здоров`я ОСОБА_12 , обвинувачений ОСОБА_6 за попередньою змовою з невстановленими особами, матеріали досудового розслідування відносно яких виділені в окреме провадження, напав на ОСОБА_12 і завдав йому удар по голові, внаслідок чого той втратив свідомість.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_6 разом з невстановленими особами завдав не менше трьох ударів кулаком правої руки по голові ОСОБА_12 , а зазначені особи нанесли ще не менше 5 ударів ногами в область грудної клітини потерпілого, який знаходився в безпорадному стані та не міг захищатися.

Після чого ОСОБА_6 разом з невстановленими в ході досудового розслідування особами заволодів належним ОСОБА_12 майном: мобільним телефоном марки «Samsung Е1200М», вартістю 150 гривень, з сім-картою оператора мобільного зв`язку «МТС», вартістю 15 гривень, чоловічим гаманцем чорного кольору, котрий не представляє матеріальної цінності для потерпілого, в якому знаходились грошові кошти в сумі 530 грн., внаслідок чого заподіяв потерпілому матеріальну шкоду в розмірі 695 гривень.

В результаті умисних дій ОСОБА_6 та інших осіб потерпілому ОСОБА_12 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, численних забоїв та саден шкіри обличчя, параорбітальної гематоми та субкон`юктивального крововиливу лівого ока зі струсом головного мозку, які у своїй сукупності відносяться до категорії легких з короткочасним розладом здоров`я, а також пошкодження у вигляді забою грудної клітини та перелому У-го ребра зліва, які згідно з висновком судово-медичної експертизи №19 від 04.02.2014 р. за своїм характером відносяться до категорії тілесних пошкоджень середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалості розладу здоров`я понад 3 тижні (більш як 21 доба).

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду Дніпропетровської області, доводи прокурора ОСОБА_8 , яка підтримала апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, та просила вирок суду скасувати і ухвалити новий, яким призначити більш суворе покарання, думку обвинуваченого ОСОБА_6 та доводи захисника ОСОБА_9 , які просили апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок суду без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що висновок суду про винність раніше судимого обвинуваченого ОСОБА_6 у повторному вчиненні крадіжок і розбійного нападу за обставин, встановлених судом і викладених у вироку, підтверджуються зібраними органами досудового розслідування та дослідженими у судовому засіданні доказами, які отримали належну правову оцінку.

Як убачається з апеляційної скарги, прокурор висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень та правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.187 КК України не оспорює.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінальних правопорушень, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винність ОСОБА_6 і на кваліфікацію його дій, не виявлено.

Що стосується тверджень прокурора про м`якість призначеного ОСОБА_6 покарання і необхідність призначення йому більш суворого покарання за ч.2 ст.187 КК і відповідно за сукупністю злочинів на підставі ч.1 ст.70 КК, то вони грунтуються на матеріалах провадження і заслуговують уваги.

Згідно з вимогами ст. 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Перевіряючи справу щодо обвинуваченого ОСОБА_6 в апеляційному порядку суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції не в повній мірі дотримався вимог ст.65 КК України.

Обґрунтовуючи своє рішення, зокрема, щодо призначення ОСОБА_6 мінімального покарання за ч.2 ст.187 КК України суд першої інстанції послався на наявність обставин, які пом`якшують його покарання: визнання обвинуваченим своєї вини і щире каяття у вчиненому.

Згідно зі ст.66 КК України щире каяття може бути визнане обставиною, що пом`якшує покарання винного. Щирим каяття вважається тоді, коли воно грунтується на визнанні особою своєї провини, виявленні жалю з приводу вчиненого та бажанні виправити ситуацію, що склалася. Даних про таку оцінку ОСОБА_6 у матеріалах кримінального провадження немає. Обставин, які б свідчили про щире каяття обвинуваченого ОСОБА_6 у вироку також не наведено.

Крім того, як убачається з матеріалів провадження, в судовому засіданні ОСОБА_6 частково визнав свою вину у розбійному нападі, оспорював в суді кваліфікацію своїх дій та розмір заподіяної матеріальної шкоди.

Отже, висновок суду відносно того, що ОСОБА_6 повністю визнав свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень і, зокрема, в розбійному нападі, є необґрунтованим.

Разом з тим, призначаючи ОСОБА_6 покарання в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч.2 ст.187 КК України, суд першої інстанції залишив поза увагою те, що обвинувачений в 2012 році вже засуджувався за вчинення крадіжок до покарання у виді позбавлення волі, в червні 2014 року його було звільнено від покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2014 році».

Після звільнення від покарання ОСОБА_6 не працевлаштувався, через декілька місяців (у жовтні 2014 р.) учинив дві крадіжки, одна з яких поєднана з проникненням у приміщення і згідно зі ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів. В січні 2015 р., коли кримінальне провадження за вчинені кримінальні правопорушення обвинуваченим вже розглядалося в суді першої інстанції (за частинами 2 і 3 ст.185 КК України), він продовжив злочинну діяльність: перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, за попередньою змовою з іншими особами вчинив розбійний напад на потерпілого, заподіявши йому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Зважаючи на характер вчинення кримінального правопорушення та тяжкість його наслідків, колегія суддів визнала, що суд призначив ОСОБА_6 таке покарання за ч.2 ст.187 КК України, яке хоч і не виходить за межі, встановлені законом, але за своїм видом і розміром є явно несправедливим внаслідок м`якості. Це покарання є недостатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, що відповідно до ст.409 КПК України є підставою для скасування судового рішення.

За таких обставин відповідно до ст.420 КПК України колегія суддів визнає вирок щодо обвинуваченого таким, що підлягає скасуванню за м`якістю призначеного йому покарання з постановленням свого вироку в частині призначення ОСОБА_6 більш суворого покарання, передбаченого санкцією ч.2 ст.187 КК України і остаточно за сукупністю злочинів на підставі ч.1 ст.70 КК України, застосувавши при цьому принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням.

Колегія суддів вважає, що таке покарання ОСОБА_6 буде достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

З цих підстав доводи в апеляційній скарзі прокурора в частині, де йдеться про необхідність застосування принципу часткового складання призначених за окремі злочини (ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.187 КК) покарань при визначенні обвинуваченому остаточного покарання на підставі ч.1 ст.70 КК України є немотивованими, а тому не підлягають задоволенню.

Колегія суддів не убачає також підстав і для скасування вироку в частині призначення обвинуваченому нових покарань за ч.2 і ч.3 ст.185 КК України, оскільки прокурор в скарзі просить в новому вироку призначити ОСОБА_6 за вказаними злочинами таке саме покарання, що призначив і суд першої інстанції.

Тому апеляційна скарга прокурора щодо призначення ОСОБА_6 більш суворого покарання в зазначеному ним розмірі підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.404,407,420 КПК України, колегія суддів

Ухвалила:

Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, частково задовольнити.

Вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 березня 2015 року щодо ОСОБА_6 в частині призначення йому покарання за ч.2 ст.187 КК України і за сукупністю злочинів на підставі ч.1 ст.70 КК України скасувати.

Призначити ОСОБА_6 за ч.2 ст.187 КК України покарання у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією усього майна, яке є власністю обвинуваченого.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч.2 ст.185 і ч.3 ст.185 КК України до покарань, призначених у вироку судом першої інстанції.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.187 КК України, остаточно визначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 08 (вісім) років з конфіскацією усього майна, яке є власністю обвинуваченого.

В решті вирок щодо ОСОБА_6 залишити без зміни.

Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

На ухвалені рішення судів першої і апеляційної інстанції щодо ОСОБА_6 може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення вироку судом апеляційної інстанції, а обвинуваченим ОСОБА_6 в той самий строк з дня вручення йому копії вироку апеляційного суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4