Справа № 709/3595/13-к
У Х В А Л А

22 жовтня 2014 року смт.Чорнобай

Чорнобаївський районний суд Черкаської області в складі головуючого судді - ОСОБА_1 , за участі секретаря - ОСОБА_2 , прокурора - ОСОБА_3 , обвинуваченого - ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого ОСОБА_5 , потерпілої - ОСОБА_6 , представника потерпілої - ОСОБА_7 , при розгляді кримінального провадження №0000217 відносно обвинуваченого ОСОБА_4 у зв`язку з вчиненням діяння, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,-

в с т а н о в и в:

Представник потерпілої ОСОБА_7 заявив клопотання про приєднання до матеріалів кримінального провадження висновку експерта №4/117 від 31.03.2014 року та розгляд питання про призначення додаткової судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи, проведення якої доручити експертам ДНДЕКЦ МВД України, мотивуючи тим, що 09.03.2013 року близько 12 год. 30 хв. в с.Великі Канівці Чорнобаївського району Черкаської області ОСОБА_4 , керуючи власним автомобілем Шевроле н/з НОМЕР_1 грубо порушив ПДР, зі слів очевидців в межах населеного пункту їхав на швидкості більш як 90 км/год та скоїв наїзд на неповнолітнього ОСОБА_8 , який знаходився в стані алкогольного сп`яніння, при цьому смертельно його травмувавши.

Проведено ряд судово-автотехнічних експертиз. Відповідно до висновку експерта НДЕКЦ №4/280 від 28.08.2013 року ОСОБА_9 водій ОСОБА_4 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_8 шляхом застосування екстреного гальмування в умовах місця ДТП при максимально дозволеній швидкості руху транспортних засобів - 60 км/год., та не мав такої можливості при швидкості руху 89-104 км/год., тому в діях водія ОСОБА_4 вбачаються невідповідності вимогам п.12.1 ПДР України, які з технічної точки зору знаходились в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП. В ході судового розгляду було встановлено, що при проведенні експертизи як один із вихідних даних для проведення експертизи було надано стан дорожнього покриття - оброблене мінеральними добривами, що не відповідає протоколу огляду місця події, відповідно якому стан дорожнього покриття - обледеніле, покрите снігом.

В зв`язку з цим по справі за клопотанням адвоката ОСОБА_5 . Черкаським відділенням КНДІСЕ (експерт ОСОБА_10 ) проведено автотехнічну експертизу, згідно з висновком якої швидкість автомобіля Шевроле н/з НОМЕР_1 , яким керував під час ДТП ОСОБА_4 , складала 52 км/год. і водій ОСОБА_4 не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_8 шляхом застосування екстреного гальмування без здійснення будь-яких маневрів (а згідно з протоколом огляду місця ДТП з початку гальмування автомобіль має сліди зміщення в напрямку від роздільної смуги до правого узбіччя, тобто зміну напрямку руху). При цьому за вихідні дані взято дорожнє покриття - асфальтоване, обледеніле, зверху покрите снігом, а пішохід рухався перед транспортним засобом, який наближувався зліва направо в темпі повільної ходи від лівого узбіччя і не дійшов до правого узбіччя 1,6 м., тобто пройшов 5,4 м.

При проведенні розслідування проведено судову автотехнічну та транспортно-трасологічну експертизу експертами КНДІСЕ ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , відповідно до висновку якої встановлена імовірна швидкість руху автомобіля Шевроле н/з НОМЕР_1 перед початком слідів юзу з урахуванням механічних пошкоджень і характеру деформацій на автомобілі, а також з урахуванням даних стосовно відкидання пішохода відповідно до зафіксованої слідової інформації, а саме біля 74 км/год.

Висновки експертиз не надають аналізу допустимої швидкості руху автомобіля Шевроле н/з НОМЕР_1 з урахуванням стану дорожнього покриття, погодних умов, не досліджують факту, що пішоходи безпосередньо в полі зору водія ОСОБА_4 йшли по проїзній частині дороги в попутному напрямку з рухом автомобіля, причому ОСОБА_8 йшов крайнім, ближче до середини дороги, був в стані алкогольною сп`яніння, і тому момент виникнення небезпеки для руху для водія ОСОБА_4 в даному випадку виникає не в момент зміни руху пішохода, а в момент попадання в поле зору (при видимості пішохода і автомобіля з показів свідків на відстані більш як 200 метрів). При таких обставинах виникло питання про призначення та проведення комплексної судово-автотехнічної експертизи з наданням нових вихідних даних по справі.

Судом така експертиза призначена, але в якості вихідних даних експертам надано, що:

- пішохід ОСОБА_8 , рухаючись від краю лівої проїзної частини дороги зліва направо по напрямку руху автомобіля в темпі повільної ходи вийшов на його смугу руху;

- перед зміною напрямку руху пішохід ОСОБА_8 рухався в групі осіб по лівому краю проїзної частини дороги поза межами смуги руху автомобіля, які при наближенні автомобіля, почувши попереджувальний звуковий сигнал зійшли на ліву обочину, внаслідок чого з показів свідка ОСОБА_13 боковий інтервал між ними та автомобілем, що наближався і проїхав повз них становив біля 3-х метрів, а пішохід ОСОБА_8 пішов до правої обочини;

- пішохід ОСОБА_8 подолав до місця наїзду відстань 5,4 м;

- момент виникнення небезпеки для руху водія ОСОБА_4 зміна дорожньої обстановки у вигляді початку руху пішохода ОСОБА_8 від лівого краю проїзної частини дороги до правого краю проїзної частини дороги, напереріз руху автомобіля під керуванням ОСОБА_4 .

Дані про відстань, яку пройшов пішохід після зміни напрямку руху, не відповідають дійсності. Вказана судом відстань 5,4 м - це відстань від лівого узбіччя по ходу руху автомобіля до місця наїзду, а не відстань, яку пройшов пішохід ОСОБА_8 після звукового сигналу автомобіля. Із показів свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 вбачається, що вони разом з ОСОБА_8 йшли по лівій частині проїзної смуги, причому ОСОБА_8 йшов крайнім справа. ОСОБА_4 вказав, що ОСОБА_8 йшов за 1,5 м від лівої обочини і після звукового сигналу автомобіля саме з цієї відстані став перетинати проїзну частину дороги зліва направо перед автомобілем. Таким чином пішохід ОСОБА_8 йшов на відстані близько 2 метрів від осьової лінії і до місця наїзду пройшов, не міняючи темпу руху 3,9 метри, а не 5,4 м.

Як видно із протоколу огляду місця ДТП та схеми до нього від 10.03.2013 року початок слідів гальмування автомобіля Шевроле н/з НОМЕР_1 під управлінням ОСОБА_4 на проїзній частині знаходилися на відстані 1,9 м від правого узбіччя. Згідно з технічної характеристики ширина автомобіля Шевроле Авіо - Седан складає 1735 см. (1,735 м), тобто автомобіль під управлінням ОСОБА_4 при ширині правої полоси руху знаходився на зустрічній смузі на 15 см. (1,9 м + 1,75 м = 3,65 м). Таким чином пішохід ОСОБА_8 , заходячись на відстані близько 2 м. від осьової лінії на лівій смузі по напрямку руху автомобіля знаходився в межах смуги руху автомобіля, тобто безпосередньо в полі зору водія і руху автомобіля.

Згідно з показами свідка ОСОБА_17 автомобіль Шевроле н/з НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 , рухався при включеному дальньому світлі фар і видимість конкретної перешкоди та елементів проїзної частини на місці ДТП складала 200 метрів. Небезпека для руху водія ОСОБА_4 виникла не тоді, коли він подав звуковий сигнал для пішоходів, а в момент, коли він міг побачити пішоходів, що рухалися по проїзній частині в попутному з ним напрямку в межах смуги його руху автомобіля, при цьому повинен був передбачити, що пішоходи можуть рухатися як вліво до лівого узбіччя, так і вправо до правого узбіччя. Даний момент є виникненням небезпеки при русі пішоходів в небезпечній зоні в попутному напрямку або назустріч, а саме можливість виявлення водієм перешкоди в межах руху автомобіля (проїзної частини) пішохода ОСОБА_8 .

Отримані висновки про відсутність технічної можливості водія ОСОБА_4 уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_8 і виникнення ДТП, пов`язане із грубим порушенням вимог ПДР пішоходом ОСОБА_8 зроблені на невірних вихідних даних. Суд, надавши вихідні дані, запропоновані стороною захисту, порушив принцип змагальності і надав перевагу одних доказів перед іншими. В зв`язку з цим стороною обвинувачення призначено та проведено відповідно до вимог про збирання доказів судово-автотехнічну експертизу з наданням вище вказаних вихідних даних, про які було в ході судового засідання заявлено клопотання і які були проігноровані судом. Згідно з висновком експерта НДЕКЦ при УМВС України в Черкаській області ОСОБА_9 за №4/117 від 31.03.2014 року у дорожній обстановці, яка склалася на момент пригоди, за зазначених у клопотанні адвоката вихідних даних, водій автомобіля Шевроле н/з НОМЕР_1 Ляпкало ОСОБА_18 повинен був діяти відповідно до вимог п.п.12.2; 12.3 ПДРУкраїни і у момент виникнення небезпеки для руху, зазначений у клопотання адвоката, мав технічні можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_8 шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування в умовах місця ДТП. У дорожній обстановці, яка склалася на момент ДТП, за зазначених у клопотанні адвоката вихідних даних, у причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди, з технічної точки зору, знаходилось неприйняття мір водієм автомобіля Шевроле н/з НОМЕР_1 Ляпкалом ОСОБА_18 до своєчасного застосування екстреного гальмування в умовах місця пригоди у момент виникнення небезпеки для його руху.

В клопотанні захисту про проведення повторної судово-автотехнічної експертизи ставилося питання про максимально допустиму в даній дорожній обстановці, за наданими у вихідних даних відомостями про видимість елементів дороги в умовах даної ДТП (200м). При цьому стан дороги - дорожнє покриття - асфальтобетон, обледенілий, зверху покритий снігом, горизонтального профілю, пряма на плані. Коефіцієнт сповільнення при гальмування складає 1,5-2,0 м/с. В відповіді експертів на дане питання врахована тільки видимість на дорозі, відсутній висновок відносно допустимої безпечної швидкості при вказаному стані дорожнього покриття.

Проведена комплексна судово-медична транспортно-трасологічна та автотехнічна експертиза (висновок експертів №199/1061/1181/14-23 від 22.08.2014) надала відповіді частково відповідно до конкретних умов ДТП, заперечує факт грубого порушення водієм ОСОБА_4 вимог п.12.1 ПДРУкраїни і не може взята до уваги, так як вихідні дані взяті вибірково, а саме невірно вказаний шлях, який пройшов пішохід до місця зіткнення, не вірно вказано час настання небезпеки для руху автомобіля (виникає з моменту коли водій міг побачити пішоходів на проїзній частині 200 м). Представник потерпілої просить про призначення додаткової експертизи, проведення якої доручити іншому експертному закладу.

Прокурор ОСОБА_3 , потерпіла ОСОБА_6 підтримують думку представника потерпілої.

Обвинувачений ОСОБА_4 , захисник ОСОБА_5 вважають що адвокат ОСОБА_7 з порушенням процесуального порядку судового розгляду справи здобув висновок експерта № 4/117 від 31.03.2014 року, який відповідно до положень ст.86 КПК України є недопустимим, оскільки отриманий з порушенням вимог ст.332 КПК України, крім того він будується на поданих адвокатом ОСОБА_7 експерту завідомо неправдивих і таких, що не підтверджуються іншими матеріалами справи, вихідних даних, які не відповідають об`єктивній дійсності. В якості вихідних даних експерту, що провів судово-автотехнічну експертизу № 4/117 від 31.03.2014 року, адвокат ОСОБА_7 надав дані: «...видимість конкретної перешкоди на місці ДТП з показів свідків (свідок ОСОБА_19 , знаходився за 150-200 м. від місця події і чітко бачив події) складала більш як 150-200 м. Момент виникнення небезпеки для водія ОСОБА_4 , що керував автомобілем Шевроле н/з НОМЕР_1 - з моменту попадання пішоходів в поле зору водія, тобто більш як 150-200 м......».

При проведених розрахунках експерт ОСОБА_9 вказав, що швидкість руху автомобіля Шевроле під керуванням ОСОБА_4 складала 52 км/год, проїзна частина обледеніла, зверху покрита снігом, що відповідно до довідкової літератури при розрахунках становить величину j = 1,0 м/с2 (на що захист також посилався доводячи неспроможність попередніх висновків експертиз наданих стороною обвинувачення), відстань, яку подолав пішохід ОСОБА_8 до місця наїзду склала 5,4 м., а зупиночний шлях автомобіля Шевроле в умовах місця ДТП при застосуванні водієм екстреного гальмування при вказаній розрахованій швидкості руху становить 119 м. (що також підтверджує доводи захисту). Тобто підтверджено ряд обставин, які не визнавалися потерпілим та стороною обвинувачення при провадженні досудового розслідування та в суді.

При цьому експерт, порівнявши розрахований зупиночний шлях автомобіля (119 м.) з поданими неперевіреними вихідними даними про небезпеку для руху водію автомобіля в 150-200 метрів, надав необґрунтований висновок, який не може бути використаний як доказ, оскільки суперечить іншим матеріалам справи. При проведенні експертизи експерт мав порівняти зупиночний шлях автомобіля в умовах даної ДТП, та відстань, на якій знаходилася передня частина автомобіля від місця наїзду на пішохода у момент, коли водій сприйняв дорожню обстановку як небезпечну та таку, що вимагає від нього негайного застосування екстреного гальмування.

Згідно з п.1.10 ПДР України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, небезпека для руху - зміна дорожньої обстановки (у тому числі поява рухомого об`єкта, який наближається до смуги руху транспортного засобу чи перетинає її) або технічного стану транспортного засобу, яка загрожує безпеці дорожнього руху і змушує водія негайно зменшити швидкість або зупинитися. Окремим випадком небезпеки для руху є рух у межах смуги транспортного засобу іншого транспортного засобу назустріч загальному потоку. Матеріалами справи встановлено, що пішохід ОСОБА_8 рухався, не змінюючи напрямку руху вперед по лівій полосі руху авто дороги, тоді як автомобіль Шевроле під керуванням водія ОСОБА_4 рухався в попутному напрямку по правій полосі руху автодороги, не змінюючи напрямку руху. Рухаючись по прямій, пішохід не створював небезпеки для руху водію автомобіля «Chevrolet Aveo TC 58 U» ОСОБА_4 до моменту, поки він не вирішив перетнути проїзну частину зліва направо напереріз смузі руху автомобіля Шевроле, а як наслідок неспроможними є доводи адвоката ОСОБА_7 , що «...наявність загрози для безпеки руху для водія ОСОБА_4 це момент попадання пішоходів в поле зору водія за 150-200 м....», адже зазначена відстань (150-200 м.) це видимість елементів проїзної частини дороги та пішоходів, які рухаються не змінюючи напрямку руху і не створюючи перешкод подальшому руху автомобіля, оскільки рухаються поза смугою руху цього автомобіля на відстані більше 3-х метрів, що передбачено абзацом 14 п.1.10 ПДР України, згідно якого видимість у напрямку руху - максимальна відстань, на якій з місця водія можна чітко розпізнати межі елементів дороги та розміщення учасників руху, що дає змогу водієві орієнтуватися під час керування транспортним засобом, зокрема для вибору безпечної швидкості та здійснення безпечного маневру, оскільки по «версії» адвоката ОСОБА_7 підозрюваний ОСОБА_4 в момент виникнення небезпеки для руху не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу. Об`єктивні дані, які містяться в матеріалах кримінального провадження і не оспорюються сторонами цього кримінального провадження - зафіксовані на схемі дорожньо-транспортної пригоди спарені сліди гальмування автомобіля Шевроле - лівого колеса 105,2 м., правового колеса 104,9 м.

Розрахований зупиночний шлях автомобіля під керуванням водія ОСОБА_4 (119 м.) більший від відстані, на якій знаходилася передня частина автомобіля від місця наїзду на пішохода у момент, коли водій сприйняв дорожню обстановку як небезпечну та таку, що вимагає від нього негайного застосування екстреного гальмування (45,97 м.), тому водій ОСОБА_4 не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_8 , а як наслідок в його діях відсутній склад кримінального правопорушення передбачений ч.2 ст.286 КК України.

Адвокат ОСОБА_7 вказує в своєму клопотання, що «...не відповідають дійсності дані про відстань, яку пройшов пішохід після зміни напрямку руху (5,4 м.) і зазначає що ця відстань складає 3,9 м....», посилається на покази свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 .

Свідок ОСОБА_14 заявив, що бачив де і як рухався потерпілий ОСОБА_8 безпосередньо перед ДТП, оскільки з його слів «...стояв обличчям до нього і ждав коли ОСОБА_20 і інші доженуть нас... Іван ішов по лівій стороні обочини... почав переходити з лівої частини дороги на праву. Іван був на обочині дороги, і від обочини почав переходити дорогу...», перед тим, як почати переходити дорогу зліва направо перед автомобілем. При цьому потерпілий міг іти по краю проїзної частини дороги, що може бути пояснено тим, що дорога була обледеніла, і чітко не було видно кордонів дороги та обочини.

Свідок ОСОБА_15 не пояснив де перебував потерпілий ОСОБА_8 , оскільки з його слів «...від місця наїзду я був на відстані біля 100 метрів...Іван ішов за нами метрів 100...». Обвинувачений ОСОБА_4 показав суду, що «...я посигналив вони всі зійшли на ліву сторону - зустрічного напрямку, я ще пригальмував і продовжував напрямок так як перешкоди вже не було усі були по лівій стороні...».

Будучи допитаними на досудовому слідстві відповідно до досліджених в судовому засіданні протоколів допитів свідків ОСОБА_15 (т.1 а.с. 70-71), ОСОБА_14 (т.1 а.с. 74-75), які вони дали власноручно у протоколах допиту від 10.03.2013 року, зазначені особи також категорично і одноголосно вказали, що потерпілий ОСОБА_8 «...перебував на проїзній частині дороги ближче до лівої частини обочини, коли з незрозумілих для них причин, в момент коли вони всі сходили з проїзної частини дороги на обочину, почав переходити дорогу до правої обочини безпосередньо перед автомобілем...», тому намагання представника потерпілого довести, що ОСОБА_8 в момент його виходу на смугу руху автомобіля «Chevrolet Aveo TC 58 U» д.н. знак НОМЕР_1 перебував на відстані близько 2-х метрів від осьової лінії дороги, по якій рухався водій ОСОБА_4 - суперечать матеріалам кримінального провадження і не підтверджуються зібраними по справі доказами. Згідно з обвинувальним актом при інкримінуванні вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України підозрюваному ОСОБА_4 суттєвою обставиною вчиненого кримінального правопорушення зазначено обставину не реагування водієм ОСОБА_4 на зміну дорожньої обстановки в момент виходу пішохода ОСОБА_8 на проїзну частину вулиці Леніна, з чого слідує, що моментом зміни дорожньої обстановки для водія ОСОБА_4 за інкримінованим йому обвинуваченням є вихід пішохода на проїзну частину дороги від лівої обочини.

З приводу «...максимально допустимої в даній дорожній обстановці швидкості руху автомобіля Шевроле за наданими у вихідних даних відомостями про видимість елементів дороги в умовах даної ДТП», то відповідно до висновків комплексної судово-медично, транспортно-трасологічної та авто-технічної експертизи №199, 1061/1181/14-23 від 22.08.2014 року, викладених в п.п.3, 5 Висновків вже вирішене і звучить як «...Швидкість руху автомобіля «Chevrolet Aveo TC 58 U» н.з. НОМЕР_1 по умовам видимості дороги не повинна була перевищувати 70?85 км/год. Розрахована швидкість руху автомобіля «Chevrolet Aveo TC 58 U» н.з. НОМЕР_1 на момент початку гальмування 52?64 км/год. не перевищувала допустиму швидкість руху по умовам видимості дороги...».

Питання «...чи міг автомобіль Шевроле під керуванням ОСОБА_4 проїхати лінію руху пішохода ОСОБА_8 не здійснюючи наїзду на пішохода, який рухався без зміни напрямку руху і не змінюючи швидкість...» не має значення для судового розгляду цієї справи в частині висунутого обвинуваченому ОСОБА_4 обвинувачення, оскільки ніяких дій по зміні напрямку руху свого автомобіля обвинувачений не робив, про що він вказав у судовому засіданні, а саме «...напрямок руху я не змінював, я там нічого не зумів робити, я тільки нажав на тормоз і все, не змінював я нічого, я зразу нажав на тормоз машина попливла все, нічого я не змінював....» Зазначені свідчення обвинуваченого ОСОБА_4 підтвердив свідок ОСОБА_15 , який також показав, що «...автомобіль до зіткнення як їхав так і їхав і після зіткнення зупинився збоку. Не змінював напрямку руху, а коли почав тормозить то став боком в кінці гальмівного шляху, зупинився з правої сторони дороги. Напрямку руху не міняв з дороги не з`їжджав......».

Надання експертам у вихідних даних відомостей про зміну руху автомобіля знову буде наданням недостовірних даних, оскільки зазначені відомості не відповідають дійсності і спростовуються показами допитаних в судовому засіданні свідків та експерта ОСОБА_10 , з яких вбачається та обставина, що до моменту початку гальмування автомобіля той рухався прямо і напрямку руху не змінював, а зміщення напрямку руху вправо (згідно схеми ДТП) відбулося незалежно від волі водія ОСОБА_4 і сталося через те, що колеса транспортного засобу при гальмуванні були заблоковані, і автомобіль об`єктивно почало заносити вправо, враховуючи конструктивні особливості дороги незначна випуклість з сферичним зміщенням лівого та правого краю проїзної частини дороги вниз по відношенню до центру дороги, для можливості дренажного відведення з проїзної частини дороги води (загальновідома обставина). Зазначена обставина та висновки випливають об`єктивно та підтверджується матеріалами справи - схемою до протоколу огляду місця ДТП від 10.03.2013 року (т.1 а.с.53), з якої видно, що автомобіль, як некерований, гальмує 15 м. з зафіксованими 2-а слідами гальмування від коліс, а через 15 м. починаються 4 спарені сліди коліс автомобіля, що гальмує, що об`єктивно підтверджується зафіксованими на схемі до протоколу огляду місця ДТП слідами від коліс автомобіля. Тому оскільки при русі «юзом» на голольоді об`єктивно автомобіль є некерованим, інкримінувати ОСОБА_4 зміщення вправо з власної ініціативи є неправомірним, оскільки зазначене зміщення відбулося незалежно від волі обвинуваченого ОСОБА_4 .

В даному випадку йде мова про рухового об`єкта у вигляді пішохода, який рухається в поперечному напрямку відносно напрямку руху автомобіля «Chevrolet Aveo TC 58 U» д.н. знак НОМЕР_1 , тому він створював для руху водію ОСОБА_4 небезпеку для руху, а як наслідок в даній дорожній обстановці для уникнення наїзду водій ОСОБА_4 відповідно до вимог п.п.1.10, 12.3 ПДР України повинен був застосовувати екстрене гальмування без здійснення будь-яких маневрів, що власне зазначили у своїх попередніх висновках експерти, тому розглядати питання його руху без зміни швидкості руху (тобто без гальмування) не має значення для судового розгляду справи оскільки Законом від водія ОСОБА_4 , вимагалося застосувати гальмування, що ним і було зроблено.

Потерпілій та її представнику 06.12.2013 року відкриті матеріали кримінального провадження (т.2 а.с. 125-126), в матеріалах справи є протокол ознайомлення потерпілої ОСОБА_6 та її представника ОСОБА_7 з матеріалами досудового розслідування, де вони власноручно зазначили «...з матеріалами справи ознайомились в повному обсязі, заяв клопотань немає...» (т.2 а.с. 127), з чого слід зробити висновки, що зазначені вихідні дані, які були надані на вирішення комплексної судово-медично, транспортно-трасологічної та авто-технічної експертизи №199, 1061/1181/14-23 від 22.08.2014 року, були використані стороною обвинувачення як такі дані, які підтверджують винність водія ОСОБА_4 , і в потерпілих та прокурора не викликали ніякого сумніву, а як наслідок вони з ними погоджувалися. Тому сторона захисту просить висновок експерта НДЕКЦ при УМВС України в Черкаській області № 4/117 від 31.03.2014 року - визнати недопустимим, в зв`язку з тим, що розрахунки при проведенні цієї експертизи проводилися на підставі вихідних даних, які не відповідають фактичним обставинам справи (невірне подання даних про момент виникнення небезпеки для руху водію ОСОБА_4 ). та клопотання про призначення додаткової судово-медичної транспортно-трасологічної та авто-технічної експертизи - відхилити як таке, що не має значення для судового розгляду, оскільки виходить за межі висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта та ґрунтується на поданих представником потерпілої змінених вихідних даних, які не відповідають фактичним обставинам справи і не підтверджується зібраними у справі доказами.

Суд, заслухавши учасників судового провадження, вважає, що клопотання представника потерпілої ОСОБА_21 про приєднання висновку експерта до задоволення не підлягає, оскільки ґрунтується на поданих представником потерпілої змінених вихідних даних, які не відповідають фактичним обставинам справи і не підтверджується зібраними у справі доказами, клопотання про проведення додаткової ексапертизи до задоволення також не підлягає, так як не грунтується на зібраних по справі доказах.

Керуючись ст.332 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

В задоволенні клопотання представника потерпілої ОСОБА_21 про приєднання висновку експерта та призначення додаткової судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи - відмовити.

Ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених ч.1 ст.392 КПК України, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч.1 ст.392 КПК України.

Суддя Чорнобаївського

районного суду ОСОБА_1