Справа № 11 - 689 / 2007
Головуючий у суді 1-ої інстанції
Категорія ст.125 ч.2 КК України та ст.ст.6 ч.1 п.4, 282 КПК України
Доповідач у суді 2-ої інстанції Яковлєв С.В.
УХВАЛА

Іменем України

30
жовтня 2007 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого -
судді Романова О.В.

суддів Заліщука
М.С. та Яковлєва С.В.,

з участю

захисників -
адвокатів ОСОБА_1 та ОСОБА_2,

представника
потерпілого ОСОБА_3,

представника н/л
підсудного ОСОБА_4

та
неповнолітнього підсудного ОСОБА_5,

розглянула
у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі кримінальну справу
за апеляцією потерпілого ОСОБА_6 на постанову Ружинського районного суду
Житомирської області від 15 серпня 2007 року.

Цією
постановою кримінальну справу, порушену
постановою судді Ружинського районного суду Житомирської області від 05 червня
2007 року за ознаками злочину,
передбаченого ст.125 ч.2 КК України,
щодо

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1

народження, уродженця села
Ягнятин Ружинського

району Житомирської області,
громадянина України, учня

Ягнятинської ЗОШ І - III ступенів Ружинського р-ну,

жителя с. Ягнятин Ружинського
р-ну, раніше не судимого,

закрито на підставі ст.ст.6 ч.1 п.4,
282 КПК України та відповідно до ст.1 п."а"

та ст.6 Закону України „Про амністію" від 19 квітня 2007 року № 955-V його

звільнено від кримінальної відповідальності.

Відповідно
до скарги ОСОБА_6, поданої до суду 25 травня 2007 року в порядку ст.27 КПК
України, 10 березня 2007 року близько
21-ої години, коли він перебував біля
будинку культури в с.
Ягнятин Ружинського р-ну Житомирської обл.,
до нього підійшов ОСОБА_5 та руками і ногами наніс йому
удари по обличчю, спричинивши тілесні
ушкодження у вигляді перелому кісток носу,
струсу головного мозку та інші тілесні ушкодження на обличчі, які згідно акту судово-медичного освідування
від 13 березня 2007 року № 158 відносяться до категорії легких тілесних
ушкоджень з короткочасним розладом здоров'я.

2

Тому він просив суд притягнути
неповнолітнього ОСОБА_5
до кримінальної відповідальності за ознаками злочину, передбаченого ст. 125 ч.2 КК України,
та викликати в судове засідання свідків,
які були очевидцями подій вчиненого щодо нього злочину.

Постановою судді від 05 червня 2007 року було порушено кримінальну справу
проти ОСОБА_5 за ознаками злочину,
передбаченого ст.125 ч.2 КК України,
визнано потерпілим ОСОБА_6 та призначено справу до судову розгляду на 22
червня 2007 року з повідомленням прокурора.

02 липня 2007 року до суду надійшло клопотання ОСОБА_5 про застосування
щодо нього ст.1 п."а" Закону України „Про амністію" від 19
квітня 2007 року.

В судовому засіданні 15 серпня 2007 року суд заслухавши клопотання
підсудного ОСОБА_5 та думку учасників процесу,
а саме законного представника неповнолітнього підсудного ОСОБА_5 -
ОСОБА_4, захисника підсудного - адвоката
ОСОБА_2, які підтримали заявлене
клопотання, та потерпілого ОСОБА_6, який заперечив проти задоволення клопотання
підсудного, суд видалився до нарадчої
кімнати та постановив зазначене вище рішення.

В апеляції та доповненнях до неї потерпілий ОСОБА_6
просить скасувати постанову суду про закриття кримінальної справи по амністії
із звільненням неповнолітнього підсудного ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності
та притягнути останнього до кримінальної відповідальності за ознаками
злочину, передбаченого ст.122 ч.1 КК
України.

На обгрунтування апеляції її автор посилається на те, що суд не міг закрити кримінальну справу і
застосувати щодо неповнолітнього підсудного ОСОБА_5 Закон України „Про
амністію", так як судом не були
дотримані вимоги ст.ст.6, 267 і 282 КПК
України і був порушений 3-місячний строк застосування зазначеного Закону.

Крім того, судом не були встановлені
обставини, що підлягають доказуванню
відповідно до вимог ст.64 КПК України,
але зазначені у постанові і різняться із фактичними обставинами.
Встановлення цих обставин суттєво впливає на висновок про кваліфікацію дій
ОСОБА_5, які слід кваліфікувати не за
ст.125 ч.2, а за ст.122 ч.1 КК України.

Апелянт також вважає, що судом не
були виконані вимоги ст.447 КПК України і не вирішено питання про можливість
закриття справи та застосування щодо ОСОБА_5 примусових заходів виховного
характеру.

Іншими особами, які відповідно до
закону мають право на оскарження рішення суду першої інстанції, апеляції не подані.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представника потерпілого ОСОБА_6 -
ОСОБА_3, і захисника - адвоката
ОСОБА_1, які підтримали подану
потерпілим апеляцію з доповненнями, та
вважали постанову суду незаконною з мотивів,
наведених в апеляції та доповненнях до неї, пояснення неповнолітнього підсудного
ОСОБА_5, його законного представника
ОСОБА_4 і захисника - адвоката ОСОБА_2,
які заперечили проти задоволення апеляції потерпілого і вважали
постанову суду

3

відповідаючою
вимогам закону, перевіривши постанову
суду першої інстанції в межах,
передбачених ст.365 КПК України,
обговоривши доводи апеляції і заперечень проти її задоволення, колегія суддів вважає, що апеляція потерпілого ОСОБА_6 підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 111 КПК України досудове слідство
провадиться у всіх справах, за винятком
справ про злочини, зазначені у ч.1 ст.27
і ст.425 КПК України, по яких досудове
слідство провадиться у випадках, коли
злочини вчинено неповнолітнім чи особою,
яка через свої фізичні або психічні вади не може сама здійснювати своє
право на захист, а також коли це визнає
за необхідне прокурор чи суд.

Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії ІІІ-ТП № 343010, виданого 21 квітня 1990 року Ягнятинською
сільською Радою Ружинського району Житомирської області, ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с.35 ), тобто як на 10 березня 2007 року, так і теперішній час є неповнолітнім.

На зазначене суд не звернув увагу,
як і на положення ст.27 ч.3 КПК України,
чим грубо порушив вимоги КПК України.

Судом також не було дотримано вимоги ст.8 ч.5 Закону
України „Про амністію" від 19 квітня 2007 року № 955-V,
відповідно до якої під час розгляду судами справ про
застосування амністії участь прокурора в судовому засіданні є обов'язковою.

Згідно протоколу судового засідання та постанови суду прокурор не брав
участі в судовому засіданні при вирішенні питання про застосування чи
незастосування щодо підсудного ОСОБА_5 Закону України „Про амністію", що є грубим порушенням норм закону.

Крім того, відповідно до положень
ст.6 ч.2 КПК України якщо обставини,
зазначені в пунктах 1, 2 і 4 цієї
статті, виявляються в стадії судового
розгляду, суд доводить розгляд справи до
кінця і у випадках, передбачених
пунктами 1 і 2 цієї статті, постановляє
виправдувальний вирок, а у випадках, передбачених п.4, - обвинувальний вирок із звільненням
засудженого від покарання.

З матеріалів справи вбачається, що
скарга потерпілого надійшла до суду 25 травня 2007 року ( а.с.1 - 3 ).
Постановою судді від 05 червня 2007 року проти ОСОБА_5 було порушено
кримінальну справу за ознаками злочину,
передбаченого ст.125 ч.2 КК України,
визнано потерпілим по справі ОСОБА_6 та призначено справу до розгляду на
22 червня 2007 року ( а.с.20 ). 02 липня 2007 року до суду надійшло клопотання
підсудного ОСОБА_5 про застосування щодо нього Закону України „Про
амністію" від 19 квітня 2007 року ( а.с.26 ). 15 серпня 2007 року суд, не розглядаючи справу по суті обвинувачення
та керуючись ст.282 КПК України,
постановив вказане вище рішення.

Наведене також свідчить про те, що судом також були порушені норми
кримінально-процесуального закону.

Не звернено було судом увагу й на наступні обставини.
Так, відповідно до Акту судово-медичного
освідування у потерпілого ОСОБА_6
станом на 13
березня 2007 року
були виявлені тілесні

4

ушкодження
у вигляді : закритої черепно-мозкової травми,
струсу головного мозку, синців на
віках лівого ока, на передній поверхні
лівої вушної раковини, крововиливу у
склеру правого ока, саден на верхньому
віці правого ока та на правому крилі носу,
які за висновком судмедексперта відносяться до легких тілесних ушкоджень
з короткочасним розладом здоров'я ( а.с.14 - 15 ).

Додатковий Акт судово-медичного освідування від 26 квітня 2007 року, на який мається посилання прокурора району у
своїй відповіді від 08 травня 2007 року представнику потерпілого ( а.с.6 ), в матеріалах справи відсутній.

Згідно довідки Ружинської ЦРЛ від 25 травня 2007 року потерпілий ОСОБА_6
перебував на стаціонарному лікуванні з 11 березня по 05 квітня 2007 року та з
06 по 10 квітня 2007 року - на амбулаторному ( а.с. 18 ).

За даними консультативного висновку Житомирського
обласного медичного клініко-діагностичного центру від 30 березня 2007 року
Табачуку В.В. також було встановлено діагноз : перелом кісток носу /11.03.2006
р.?/ ( а.с.9 ), а згідно приєднаного в
судовому засіданні суду апеляційної інстанції направлення Ружинської ЦРЛ до
консультативної поліклініки Житомирської обласної лікарні від 26.10.2007 р. -
викривлення носової перегородки.

Наведене могло вплинути на правильність висновків судово-медичного експерта
та відповідно на кваліфікацію дій підсудного,
а також на права потерпілого.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.365, 366 КПК України, колегія суддів судової палати у кримінальних
справах апеляційного суду, -

ухвалила:

апеляцію
потерпілого ОСОБА_6 задовольнити.

Постанову Ружинського районного суду Житомирської області
від 15 серпня 2007 року щодо ОСОБА_5 про закриття кримінальної справи за ст.125
ч.2 КК України і звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі
ст.1 п."а" та ст.6 Закону України „Про амністію" від 19 квітня
2007 року № 955-V скасувати, а справу направити прокурору Ружинського
району Житомирської області для проведення досудового слідства.