У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду
України у складі:

головуючого, судді

Редьки А.І.

суддів

Заголдного В.В. і Жука В.Г.

розглянула в судовому засіданні 31 травня
2007 року в м. Києві кримінальну справу за касаційним поданням прокурора на
вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 31 жовтня
2006 року, яким засуджено

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1
народження,

неодноразово судимого, останнього разу -

16 червня 2005 року за ч. 2 ст. 309 КК України

із застосуванням ст. 69 КК України

на 850 грн. штрафу, остаточно штраф

сплачено 4 вересня 2006 року,

та

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_2
народження,

неодноразово судимого, останнього разу -

19 липня 2000 року за ч. 2 ст. 140, ст. 43 КК України

1960 р. на три роки шість місяців позбавлення волі,

за ч. 2 ст. 186 КК України на чотири роки
позбавлення волі, кожного, а на підставі ст. 75 КК України кожного з них
звільнено від відбування покарання з випробуванням на два роки і на кожного з
них покладено обов'язки, передбачені п. п. 2, 3, 4 ст. 76 КК України.

Постановлено
стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 1.000 грн. на відшкодування моральної
шкоди,

установила:

Суд
визнав ОСОБА_1 та ОСОБА_2 винуватими у тому, що вони 2 травня 2006 року у стані
сп'яніння за попередньою змовою з особою, матеріали справи щодо якої виділено в
окреме провадження, біля будинку, що по АДРЕСА_1, застосовуючи до ОСОБА_3
насильство, яке не є небезпечним для її життя і здоров'я, заволоділи
шкіряною курткою, мобільним телефоном “Нокіа 3220” зі стартовим пакетом,
ключами та грошима потерпілого на суму 1.070 грн.

В
апеляційному порядку справа не переглядалася.

У касаційному
поданні прокурор просить скасувати вирок щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2, а справу - направити на новий
судовий розгляд. Не оспорюючи правильності встановлення судом фактичних
обставин справи та юридичної оцінки злочинних дій винуватих, вказує, що
призначене кожному з них покарання із застосуванням ст. 75 КК України є м'яким.

Заслухавши
доповідь судді Верховного Суду України, перевіривши матеріали кримінальної
справи та обговоривши доводи касаційного подання, колегія суддів не вбачає
підстав для його задоволення.

Винуватість
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у відкритому викраденні чужого майна, вчиненому за
викладених у вироку обставин, матеріалами справи доведена і в касаційному
поданні під сумнів не ставиться.

Кваліфікація
злочинних дій засуджених за ч. 2 ст. 186 КК України є правильною і в колегії суддів сумніву не
викликає.

Рішенням суду
щодо призначення покарання винуватим відповідає вимогам закону і належно
вмотивовано.

Звільняючи
ОСОБА_1 і ОСОБА_2
від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України суд, як видно з вироку,
врахував усі дані про особи засуджених, зокрема те, що вони позитивно
характеризуються, мають постійне місце проживання, обидва працюють, визнали
свою вину, щиро розкаялися, сприяли розкриттю злочину, ОСОБА_1 добровільно
відшкодував заподіяну шкоду.

За таких обставин
та беручи до уваги думку потерпілого, який у судовому засіданні просив не
позбавляти волі ОСОБА_1 та ОСОБА_2, суд мав підстави для висновку про
можливість виправлення засуджених без відбування покарання.

Тому вважати, що
призначене винуватим покарання є надмірно м'яким, як про це зазначається в
касаційному поданні, підстав немає.

Будь-яких
даних про упередженість суду або його необ'єктивність чи невиконання ним норм КПК України, які були
б підставою для зміни або скасування вироку, не виявлено.

Отже,
підстав для призначення справи до касаційного розгляду з обов'язковим
повідомленням осіб, зазначених у ст. 384 КПК України, немає.

Керуючись
ст. 394 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

відмовити прокурору у задоволенні касаційного подання.

Судді:

Заголдний В.В. Редька
А.І. Жук
В.Г.