В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 червня 2015 року Подільський районний суд міста Києва
в складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретарів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
прокурорів - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,
ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ,
захисників - ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ,
ОСОБА_18 ,
потерпілих ОСОБА_19 , ОСОБА_20 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Києві кримінальну справу по обвинуваченню
ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, маючого повну середню освіту, працюючого до затримання в ТОВ «Фоззі» на посаді мерчендайзера, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого до затримання за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
Фастівським міськрайонним судом Київської області вироком від 14 лютого 2005 року за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ст. 70 КК України до чотирьох років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком два роки;
Фастівським міськрайонним судом Київської області вироком від 17 квітня 2006 року за ч. 2 ст. 186, ст. 71 КК України до чотирьох років шести місяців позбавлення волі, звільненого 13 лютого 2009 року умовно-достроково на 6 місяців 15 днів, згідно постанови Полтавського районного суду Полтавської області від 05 лютого 2009 року,
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 187 КК України,
та
ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Фастова Київської області, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого до затримання за адресою: АДРЕСА_3 , раніше судимого:
Фастівським міськрайонним судом Київської області вироком від 04 липня 2008 року за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, звільненого від відбування покарання з встановленим іспитовим строком 1 рік,
Фастівським міськрайонним судом Київської області вироком від 25 лютого 2010 року за ч. 1 ст. 187 КК України до 3 років позбавлення волі, звільненого 30 травня 2011 умовно-достороково на 1 рік 4 місяці 2 дні, згідно постанови Піщанського районного суду Вінницької області від 20 травня 2011 року,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.187 КК України,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_21 та ОСОБА_22 06 серпня 2011 року приблизно о 23 годині 30 хвилин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, по вул. Соборній неподалік зупинки громадського транспорту «Міліція» в м. Фастові Київської області, помітили раніше незнайомого їм ОСОБА_20 , який рухався по цій же вулиці в напрямку вулиці Героїв Танкістів в м. Фастові Київської області. Після цього в ОСОБА_21 та ОСОБА_22 виник умисел на вчинення пограбування ОСОБА_20 , для реалізації якого вони вирішили прослідувати за ним до відповідного місця для унеможливлення викриття їх злочинної діяльності сторонніми особами.
Відтак, заздалегідь до початку вчинення злочину, ОСОБА_21 та ОСОБА_22 домовились про його спільне вчинення, після чого, прослідкували за ОСОБА_20 до АДРЕСА_4 , де останній присів на лавку відпочити.
Після цього, ОСОБА_21 та ОСОБА_22 приблизно о 23 годині 45 хвилин, діючи повторно за попередньою змовою, попередньо розподіливши між собою ролі у вчиненні злочину та визначивши послідовність своїх дій, з наміром запобігання можливого опору з боку потерпілого їх злочинним діям, підійшли до ОСОБА_20 позаду нього, в той час, коли останній продовжував сидіти на лавці в навушниках, прослуховуючи звукозаписи.
Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_22 наніс ОСОБА_20 удар скляною пляшкою з-під пива по голові, внаслідок якого останній впав на землю, а ОСОБА_21 продовжив наносити удари по тілу та голові потерпілого, завдавши руками та ногами ще приблизно 3-4 ударів. ОСОБА_22 в цей час почав обшукувати кишені одягу потерпілого. Внаслідок вказаних незаконних дій ОСОБА_20 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: рубця на волосистій частині голови та фізичного болю.
Під час нападу на потерпілого, шляхом завдання йому вказаних тілесних ушкоджень, які згідно висновку експерта №164 від 13 грудня 2011 року мають ознаки легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, ОСОБА_22 та ОСОБА_21 таким чином силоміць подолали волю ОСОБА_20 до опору, після чого, відкрито заволоділи особистими речами потерпілого, а саме, мобільним телефоном "Nokia 1616", вартістю 290 гривень, в середині якого знаходилася сім-картка оператора мобільного зв`язку "Київстар", вартістю 10 гривень, мобільним телефоном " Nokia 5310", вартістю 1100 гривень, в середині якого знаходилася сім-картка оператора мобільного зв`язку "Лайф", вартістю 10 гривень, рюкзаком, вартістю 245 гривень, в середині якого знаходився гаманець, вартістю 70 гривень, з грошовими коштами в сумі 140 гривень. Після чого, з місця вчинення злочину зникли, розпорядившись викраденим на власний розсуд, завдавши потерпілому ОСОБА_20 матеріального збитку на загальну суму 1 865 гривень.
Окрім цього, ОСОБА_21 28 вересня 2011 року приблизно о 01 годині 00 хвилин, знаходячись на території Куренівського парку, розташованого по вул. Фрунзе, 124 в м. Києві, будучи особою, яка раніше вчиняла розбій, умисно з корисливих спонукань, вступив у злочинну змову з особою, провадження відносно якого закрите у зв`язку зі смертю, направлену на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з застосуванням насильства небезпечного для життя особи, яка зазнала нападу. Знаходячись у вказаному місці та у вказаний час, вони побачили раніше невідомого їм ОСОБА_19 , який сидів на лавці та перебував у стані алкогольного сп`яніння. Особа, провадження відносно якого закрите у зв`язку зі смертю, підійшовши до нього застосував газовий балончик, який знаходився при ньому, бризнувши ним в обличчя ОСОБА_19 , після чого ОСОБА_21 витягнув із-за поясу гумову палицю, яка знаходилася при ньому та наніс два удари по потилиці ОСОБА_19 , внаслідок чого останній нагнувся до землі. ОСОБА_21 наніс йому ще два удари кулаком руки по потилиці, чим заподіяв тілесні ушкодження, характер яких вказує на їх небезпечність для життя та здоров`я в момент заподіяння у зв`язку з нанесенням в життєво важливий орган, яким є голова, їх кількістю та обставинами нанесень.
Згідно висновку експерта № 269/і від 26 вересня 2012 року на момент судово-медичного огляду у ОСОБА_19 були наявні наступні тілесні ушкодження: синці невизначеної та подовженої форми у потиличній ділянці справа, у лобній ділянці зліва, на лівому скаті носу, у правій дельтоподібній ділянці, які за ступенем тяжкості відносяться до легкого тілесного ушкодження (за критерієм тривалості розладу здоров`я).
В продовження своїх злочинних дій ОСОБА_21 , за попередньою змовою з особою, провадження відносно якого закрите у зв`язку зі смертю, скориставшись безпорадним станом ОСОБА_19 , заволоділи його майном, а саме, мобільним телефоном «Samsung D980 Duos», зарядним пристроєм, додатковим акумулятором та USB-кабелем у комплекті для вказаного мобільного телефону, загальною вартістю 2 700 гривень, з сім-карткою мобільного оператора «МТС», вартістю 35 гривень, на рахунку якої було 10 гривень передплачених розмов, сім-карткою мобільного оператора «Life», вартістю 25 гривень, на рахунку якої було 7 гривень передплачених розмов, шкіряним гаманцем чорного кольору, який матеріальної цінності для потерпілого не становить, в якому знаходилися сім-картка мобільного оператора «Київстар», вартістю 35 гривень, на рахунку якої грошових коштів не було, кредитна картка «ПриватБанк», на рахунку якої грошових коштів не було та яка для потерпілого матеріальної цінності не має, а всього, на загальну суму 2 812 гривень, чим спричинили матеріальну шкоду ОСОБА_19 на вказану суму. Після чого, з місця вчинення злочину зникли та викраденим майном розпорядилися на власний розсуд.
Під час судового розгляду даної кримінальної справи підсудний ОСОБА_21 давав протилежні покази. На початку судового слідства, по епізоду злочинного нападу на ОСОБА_20 , визнавав свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, визнав у повному обсязі заявлений потерпілим цивільний позов. По епізоду злочинного нападу на ОСОБА_19 не визнав своєї вини у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, надавши суду наступні покази:
06 серпня 2011 року приблизно о 23 годині 00 хвилин він, прогулюючись містом, зустрів біля пам`ятника В.І.Леніну в м. Фастові Київської області свого знайомого ОСОБА_22 , та продовжив з ним проводити свій вільний час. Зазначив, що того дня вони алкогольних напоїв не вживали. Пройшовши від пам`ятника до зупинки громадського транспорту, яка розташована по вул. Соборній в м. Фастові Київської області, вони помітили, як повз них проходить раніше незнайомий ОСОБА_21 хлопець з рюкзаком на спині, та навушниками в вухах. В той момент у нього виник умисел на пограбування вказаної особи, про що він нічого не повідомив ОСОБА_22 , оскільки боявся, що останній відмовиться йому допомогти, знаючи про його нещодавнє звільнився з місць позбавлення волі, тому в той момент лише запитав у нього, чи знає він цю людину. ОСОБА_22 відповів, що не знає. Після цього, він запропонував ОСОБА_23 прослідкувати за цим хлопцем, на що той погодився і вони продовжили рухатись за вищевказаною людиною.
На певний час ОСОБА_20 був втрачений з поля зору, оскільки той рухався на відстані приблизно 70 метрів та звернув в сторону магазину. ОСОБА_21 підібрав пусту скляну пляшку, зайшов за ріг будинку, де побачив, як потерпілий сидить на лавці, слухає музику та п`є пиво. ОСОБА_22 в той час залишився стояти біля магазину. Зайшовши ззаду, розуміючи, що ОСОБА_20 його не бачить, наніс йому удар скляною пляшкою в праву частину голови, від чого вона розбилась. Потерпілий, напевно в шоковому стані, почав вставати, але спіткнувся об каналізаційний люк. В цей час, підсудний перестрибнув через лавку та наніс йому ногою два-три удари в голову. Збивши його з ніг, почав наносити ще приблизно 2-3 удари кулаками рук в голову. Після чого, він смикнув за навушники та забав у ОСОБА_20 телефон марки «Нокіа 5310», а з кишені його штанів дістав ще один телефон марки «Нокіа 1616». Окрім цього, забрав рюкзак темно-зеленого кольору, в якому, як в подальшому з`ясувалось, знаходились робочі інструменти та гаманець з грошовими коштами в розмірі ста гривень та банківські картки. Після цього, він побіг в сторону магазину, де стояв ОСОБА_22 , повідомивши йому, що потрібно швидко залишити дане місце, не даючи ніяких пояснень. ОСОБА_21 вважає, що в той момент ОСОБА_22 зрозумів, що було вчинено злочин.
В подальшому, вони швидко залишили вказане місце. В районі розташування дитячого садочка підсудний ОСОБА_21 почав роздивлятись викрадене. З викрадених телефонів були витягнуті сім картки та викинуті разом з рюкзаком та інструментами, які в ньому знаходились. При собі ОСОБА_21 залишив гаманець та два телефони. Одразу після вчинення злочину він вставив в мобільний телефон марки «Нокіа 1616» сім картку своєї дівчини, з якою на той час проживав. Через 3-4 дні після вчинення злочину він продав мобільний телефон марки «Нокіа 5310» на Караваєвих дачах, а телефон марки «Нокіа 1616» продав через 5-6 днів до магазину, де приймали бувші у використанні телефони. Після того, як він продав телефони, зустрів ОСОБА_22 , який повідомив, що того дня підняв з землі сім картку мобільного оператора «Лайф», яка ним була викинута, та після того, коли він вставив її в свій мобільний телефон з ним на зв`язок вийшли родичі потерпілого та повідомили, що він знаходиться у тяжкому стані. ОСОБА_22 в подальшому зустрівся з потерпілим та його другом та віддав вказану сім картку, сказавши останнім, що придбав телефон разом з сім карткою у якоїсь невідомої особи. Розгнівавшись, ОСОБА_21 сказав ОСОБА_22 , що якщо хтось дізнається про вчинений ним злочин, він зробить все для того щоб його підставити.
Окрім цього, ОСОБА_21 дав суду покази про те, що 28 вересня 2011 року приблизно о 01 годині 00 хвилин він знаходився на робочому місці в Подільському трамвайному депо, де працював охоронцем від ТОВ «Макс Безпека». На зміні разом з ним був напарник ОСОБА_24 , до якого приїхали троє раніше невідомих йому хлопців, та які запропонували вчинити розбійний напад, чи грабіж з метою отримання грошових коштів. Він одразу ж відмовився, пам`ятаючи про власні судимості, але ОСОБА_24 , поговоривши з останніми на вулиці, кивнув їм головою і вони пішли у напрямку Куренівського парку в м. Києві. Перед тим як йти ОСОБА_24 повідомив, що йде до магазину, а оскільки грошей при собі не має, то вони щось «замутять». ОСОБА_21 залишився на робочому місці біля камер відеоспостереження.
З ОСОБА_24 у ОСОБА_21 був зв`язок по радіостанції. Через 15-20 хвилин по тому його напарник вийшов з ним на зв`язок та повідомив, що знаходиться у Куренівському парку і йому необхідна допомога, попросив його прийти у зазначене місце. ОСОБА_21 погодився та пішов до Куреніського парку в м. Києві, а прийшовши, побачив, як ОСОБА_24 здійснює грабіж відносно раніше невідомого йому хлопця. Розуміючи тяжкість вчиненого злочину, він наказав ОСОБА_24 зупинитись, але той не зупинявся. ОСОБА_21 розгубився та вирішив повернутись на робоче місце. ОСОБА_24 пішов за ним. Вони йшли мовчки на відстані приблизно 10 метрів. В подальшому ОСОБА_24 запропонував придбати мобільний телефон марки «Самсунг Дуос» та шкіряний гаманець чорного кольору, на що ОСОБА_21 , розуміючи, що це викрадене майно, погодився та викупив вказані речі за низькою ціною. Мобільним телефоном «Самсунг Дуос» одразу ж не зміг користуватися, оскільки той був заблокованим, однак, розблокувавши його за допомогою спеціаліста, передав в подальше користування матері. Викрадений гаманець чорного кольору знаходився при ньому до моменту затримання.
В ході судового розгляду кримінальної справи підсудний ОСОБА_21 відмовився від наданих раніше показів, повідомивши, що ніколи не вчиняв інкримінованих йому діянь, те, що дані ним визнавальні покази є результатом застосування відносно нього недозволених методів ведення дізнання працівниками міліції, проведення затримання у грубий спосіб, порушення його права на захист. Стверджував, що він оговорив ОСОБА_22 , оскільки в той час був на нього дуже злий, виявлені працівниками міліції за адресою його мешкання, а також здані на реалізацію СПД «Брик» викрадені речі він придбавав у невідомих осіб, не знаючи, що вони є краденими.
Разом з тим, судом встановлено, що в ході досудового слідства ОСОБА_21 давав визнавальні покази, активно сприяв у розкритті злочину. Так, будучи опитаним 06 грудня 2011 року (т. 2, а.с 48), 17 вересня 2012 року (т. 1, а.с. 50-53), допитаним в якості підозрюваного 06 грудня 2011 року (т. 2, а.с. 85-87), 18 вересня 2012 року (т. 1, а.с. 105-109), в ході проведення очної ставки з потерпілим ОСОБА_20 07 грудня 2011 року (т. 2, а.с. 137-140), в ході проведення очної ставки з ОСОБА_22 06 грудня 2011 року (т. 2, а.с. 141-146), допитаним 16 грудня 2011 року, 05 березня 2012 року, 21 вересня 2012 року в якості обвинуваченого (т.2, а.с. 95-97, а.с. 199-200, т. 1, а.с. 123-126, а.с. 134-135), визнавав свою вину в повному обсязі, детально розповідав про обставини вчинення ним злочинів, а під час відтворення обстановки та обставин події 14 грудня 2011 року (т. 2, а.с. 180-183), 19 вересня 2012 року (т. 1, а.с. 111-115) на місці показував та розказував про обставини вчинення ним злочинів.
Визнавальні покази підсудного ОСОБА_21 під час досудового слідства є логічними, послідовними та узгоджуються з іншими доказами, здобутими у справі, а тому вони не викликають у суду сумнівів щодо їх правдивості.
В судовому засіданні підсудний ОСОБА_22 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, не визнав, не визнав заявлений потерпілим ОСОБА_20 цивільний позов, та пояснив суду, що 06 серпня 2011 року приблизно о 23 годині 00 хвилин, він, прогулюючись містом, зустрів біля пам`ятника В.І.Леніну в м. Фастові Київської області свого знайомого ОСОБА_21 , продовживши надалі проводити з ним свій вільний час. Рухаючись в напрямку Фастівського ТВМ, ОСОБА_21 повідомив йому, що потрібно йти за хлопцем, який пройшов повз них, попередньо нічого в нього не запитуючи стосовно того, чи він його знає. ОСОБА_22 погодився, оскільки на той час йому здалося, що це знайомий ОСОБА_21 і вони разом почали слідувати за вказаним хлопцем. На певний час ОСОБА_20 був втрачений з поля зору, оскільки той завернув за ріг будинку. ОСОБА_21 почав швидко бігти за потерпілим, а він залишився стояти на розі будинку, звідки бачив, як ОСОБА_21 вчиняє напад на ОСОБА_20 , а саме, як останній наносить удар пляшкою по голові потерпілого, від чого вона розбилась, як наносив йому удари та як нишпорив по карманах потерпілого, забрав рюкзак. Потім ОСОБА_21 прибіг до нього і вони разом почали тікати в сторону дитячого садочка.
Підсудний ОСОБА_22 зазначив, що він потай від ОСОБА_21 підібрав з землі сім картку, яку останній викинув з викраденого мобільного телефону і в подальшому вирішив нею користуватися, вставивши до свого мобільного телефону, після чого йому зателефонували друзі ОСОБА_20 і попросили повернути її власнику, на що він погодився, при зустрічі повідомивши їм, що придбав дану картку в гральних автоматах.
Судом встановлено, що в ході досудового слідства ОСОБА_22 , будучи допитаним в якості підозрюваного 06 грудня 2011 року (т. 2, а.с. 123-125) та в якості обвинуваченого 16 грудня 2011 року (т.2, а.с. 134-136), під час проведення 06 грудня 2011 року очної ставки з ОСОБА_21 (т.2, а.с. 141-146), під час проведення 06 грудня 2011 року очної ставки з потерпілим ОСОБА_20 (т.2, а.с. 147-155), не визнавав своєї вини у вчиненому злочині, надав покази щодо обставин зустрічі 06 серпня 2011 року з ОСОБА_21 , переслідування потерпілого ОСОБА_20 , нанесення останньому тілесних ушкоджень, заволодіння речами останнього, аналогічні наданим в судовому засіданні. При цьому, ОСОБА_22 під час досудового слідства показав, що під час здійснення нападу, удар по голові потерпілого ОСОБА_21 спричинив пустою пляшкою з-під пива, яке до цього випив сам.
Не дивлячись на невизнання підсудними ОСОБА_21 та ОСОБА_22 своєї вини в пред`явленому їм обвинуваченні, що судом розцінюється як спосіб захисту та спроба ухилитись від кримінальної відповідальності за скоєне, суд дійшов до висновку про доведеність вини ОСОБА_21 та ОСОБА_22 у вчиненні інкримінованого їм злочину.
Встановлені судом обставини підтверджуються наступними дослідженими в суді доказами.
По епізоду розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_20 .
Так, допитаний в судовому засідання потерпілий ОСОБА_20 показав, що 06 серпня 2011 року приблизно о 23 годині 50 хвилин він повертався до дому. Проходячи повз зупинку громадського транспорту помітив двох хлопців, які пили пиво, однак тоді особливої уваги на них не звернув, продовживши рух в напрямку власного будинку по АДРЕСА_4 , біля якого вирішив присісти на лавку, щоб послухати музику, викурити цигарку. Приблизно через п`ять хвилин після того, як він сів на лавку, з заду від себе відчув удар по голові та побачив, що на землю посипалось скло. Він намагався встати, однак цього не вдалося зробити, оскільки невідомі його посадили знову та почали нишпорити по кишенях. Доклавши зусиль, йому вдалося встати, після чого хотів тікати, однак спіткнувся та почав падати. Зробивши напівприсядки ще декілька кроків, отримав сильний удар ногою в обличчя, від якого впав, скрутився і після цього йому нападники почали наносити удари ногами. Коли один з них нишпорив у кишенях, інший продовжував наносити удари. В наслідок вчиненого відносно нього злочину було викрадене його майно: два мобільні телефони, рюкзак та грошові кошти.
Потерпілий ОСОБА_20 категорично стверджував про те, що нападників було двоє, пояснюючи це характером нанесення йому ударів, зокрема, коли одночасно один з нападників бив по обличчю, а інший по спині, чи коли один з нападників продовжував наносити удари, а інший нишпорив у кишенях. Окрім цього, зазначив, що під час досудового слідства він впізнав чоловіка, який йому повернув сім-картку з викраденого телефону.
Суд звертає увагу на те, що з часу вчинення відносно ОСОБА_20 злочинних дій та його допитом 01 липня 2013 року минув тривалий проміжок часу, внаслідок якого він може пам`ятати обставини події не так чітко, які під час проведення досудового слідства по даній кримінальній справі. Проаналізувавши надані потерпілим покази на досудовому та судовому слідстві суд не вбачає в них суперечностей з викладеними у обвинувальному висновку фактичними обставинами справи, і вважає їх послідовними, логічними, узгодженими між собою. До події 06 серпня 2011 року потерпілий не знав ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , тому цю обставину суд розцінює як відсутність між підсудними та потерпілим неприязних стосунків та підстав обмовляти вказаних осіб у вчиненому злочині.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_25 дав суду покази про те, що підсудних ОСОБА_21 та ОСОБА_22 не знає, а з потерпілим ОСОБА_20 перебуває в родинних відносинах та є його батьком. 06 серпня 2011 року приблизно о 23 годині його син ОСОБА_20 повернувся до дому з тілесними ушкодженнями голови, повідомивши, що на нього напали двоє осіб, вдарили пляшкою по голові та забрали особисті речі, після чого була викликана швидка допомога.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_26 дала суду покази про те, що підсудних ОСОБА_21 та ОСОБА_22 не знає, а з потерпілим ОСОБА_20 перебуває в родинних відносинах, та є його матір`ю. 06 серпня 2011 року приблизно о 23 годині задзвенів домофон і коли до квартири зайшов її син ОСОБА_20 вона побачила, що він був у крові. Він розповів, що його вдарили пляшкою по голові та забрали особисті речі, після чого була викликана швидка допомога.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_20 підтвердив надані ним під час досудового слідства покази, та дав суду покази про те, що підсудних ОСОБА_21 та ОСОБА_22 не знає, а з потерпілим ОСОБА_20 перебуває в родинних відносинах та є його братом. 06 серпня 2011 року приблизно о 23 годині його брат ОСОБА_20 повернувся до дому з тілесними ушкодженнями голови та слідами крові на одязі. Він розповів, що його вдарили пляшкою по голові та забрали особисті речі.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_27 дав суду покази про те, що підсудних він не знає, а з потерпілим ОСОБА_20 він підтримував робочі відносини. 07 серпня 2011 року він намагався зв`язатися телефоном з потерпілим, однак його абонентський номер був поза зоною досяжності. Потім він зателефонував його батькам, які повідомили, що ОСОБА_20 побили. Ввечері ним було отримано смс-повідомлення про те, що абонентський номер ОСОБА_20 з`явився в мережі. Одразу зателефонувавши по даному номеру, слухавку підняв чоловік, який повідомив, що вказану картку він придбав з рук, погодившись її повернути при зустрічі. В подальшому він разом з ОСОБА_28 зустрілись з вказаною особою, забрали зазначену сім-картку та передали в подальшому її ОСОБА_20 .
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_28 дав суду покази про те, що підсудних він не знає, а з потерпілим ОСОБА_20 він підтримував товариські відносини. 07 серпня 2011 року він намагався зв`язатися телефоном з потерпілим, однак його абонентський номер був поза зоною досяжності. Потім він зателефонував його батькам, які повідомили, що ОСОБА_20 побили. Ввечері ним було отримано смс-повідомлення про те, що абонентський номер ОСОБА_20 з`явився в мережі. Одразу зателефонувавши по даному номеру, слухавку підняв чоловік, який повідомив, що вказану картку він придбав з рук, погодившись її повернути при зустрічі. В подальшому він разом з ОСОБА_28 зустрілись з вказаною особою, після чого пішли до будинку, де проживає потерпілий, та там передали її ОСОБА_20 .
Вказаний свідок стверджував, що потерпілий ОСОБА_20 повідомляв йому про здійснення відносно нього нападу трьома особами, не повідомляючи кількості нападників, які наносили йому удари. Оскільки дані покази свідка в цій частині не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи, враховуючи, що свідок ОСОБА_28 не був безпосереднім свідком злочинних дій підсудних, суд в цій частині вважає їх неправдивими, та такими, які пов`язані з суб`єктивним сприйняттям ОСОБА_28 отриманої ним з чужих вуст інформації.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_29 дала суду покази про те, що підсудного ОСОБА_21 знає, оскільки вони певний час проживали разом. 07 серпня 2011 року до дому повернувся ОСОБА_21 з двома мобільними телефонами марки «Нокіа», одним з яких користувалась декілька днів вона, а потім його ОСОБА_21 продав. Через деякий час до неї приходили працівники міліції стосовно даного телефону, яким вона повідомляла вищесказане.
Згідно оголошених в судовому засіданні показів свідка ОСОБА_30 , даних ним на досудовому слідстві, він є фізичною особою підприємцем та займається продажем нової та бувшої у використані техніки, мобільних телефонів в м. Фастові. 12 серпня 2011 року приблизно об 11-12 годині за адресою його робочого місця підійшов раніше невідомий йому хлопець, який запропонував купити у нього без документів мобільний телефон марки «Нокіа 1616» за 100 гривень, повідомивши, що це його майно, а документи на нього залишив вдома, надавши паспорт. На дану пропозицію він погодився, купив вказаний телефон та виставив його на продаж. Згідно наданого вказаною особою документа це ОСОБА_21 . В подальшому вказану особу більше ніколи не бачив, а про те, що мобільний телефон викрадений дізнався від працівників міліції.
Допитаний в судовому засіданні судово-медичний експерт Фастівського відділення судово-медичної експертизи ОСОБА_31 підтвердив наданий ним під час досудового слідства висновок № 164 від 13 грудня 2011 року, відповідно до якого під час обстеження у ОСОБА_20 виявлено рубець на волосистій частині голови, що є наслідком загоєння рани, яка найбільш вірогідно, виникла в результаті дії тупого предмету за 3-6 місяців до моменту обстеження і має ознаки легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Експерт зазначив, що колір, консистенція, відношення до оточуючої шкіри, тобто морфологічні особливості рубця на голові потерпілого, дали змогу визначити йому давність тілесних ушкоджень, а також повідомив, що в його компетенцію не входить визначення кількості осіб, які наносили тілесні ушкодження потерпілому, оскільки це встановлюється слідчим шляхом.
Окрім показань потерпілого та свідків, вина ОСОБА_21 та ОСОБА_22 по даному епізоду злочинних дій також підтверджується наступними дослідженими судом доказами:
протоколом огляду місця події від 07 серпня 2011 року з долученою до нього план-схемою та фототаблицею до протоколу (т. 2, а.с. 5-10);
висновком судово-медичної експертизи № 164 від 13 грудня 2011 року, під час обстеження у ОСОБА_20 виявлено рубець на волосистій частині голови, що є наслідком загоєння рани, яка найбільш вірогідно, виникла в результаті дії тупого предмету за 3-6 місяців до моменту обстеження і має ознаки легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Виявлене ушкодження могло виникнути в результаті удару скляною пляшкою, ногою чи кулаком руки та не могло виникнути в результаті удару долонею (т.2, а.с. 159);
протоколом пред`явлення свідку ОСОБА_27 фотознімків для впізнання від 05 березня 2012 року, відповідно до якого вказаний свідок вказав на фотознімок № 3, на якому зображений ОСОБА_22 , повідомивши, що за рисами обличчя він впізнає особу, яка повернула сім-картку потерпілого ОСОБА_20 (т. 2, а.с. 162-163);
протоколом пред`явлення свідку ОСОБА_28 фотознімків для впізнання від 05 березня 2012 року, відповідно до якого вказаний свідок вказав на фотознімок № 2, на якому зображений ОСОБА_22 , повідомивши, що за рисами обличчя він впізнає особу, яка повернула сім-картку потерпілого ОСОБА_20 (т. 2, а.с. 168-169);
протоколом відтворення обстановки та обставин події від 14 грудня 2011 року, згідно якого потерпілий ОСОБА_20 показав місце вчиненого відносно нього злочину, на місці розповів про обставини розбійного нападу на нього (т. 2, а.с. 171-179);
протоколом відтворення обстановки та обставин події від 14 грудня 2011 року, згідно якого ОСОБА_21 показав місце вчиненого ним злочину, на місці докладно розповів про обставини вчиненого ним та ОСОБА_22 розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_20 (т. 2, а.с.180-183);
протоколом виїмки предмету від 06 вересня 2011 року, відповідно до якого у свідка ОСОБА_30 вилучено мобільний телефон «Нокіа 1616», ІМЕІ НОМЕР_1 та квитанцію формату А 4 від 12 серпня 2011 року в кількості одного аркушу (т. 2, а.с. 187);
квитанцією без номеру від 12 серпня 2011 року, відповідно до якої ОСОБА_30 прийняв від ОСОБА_21 , паспорт серії НОМЕР_2 виданого Прилуцьким МРВ УМВС України в Чернігівській області, на комісію мобільний телефон «Нокіа 1616» ІМЕІ НОМЕР_1 (т. 2, а.с. 189);
речовим доказом по справі мобільним телефоном «Нокіа 1616», ІМЕІ НОМЕР_1 , безпосередньо оглянутим в судовому засіданні. У суду не виникло сумнівів у тому, що саме оглянутий мобільний телефон є річчю, виїмка якого була проведена у СПД ОСОБА_32 06 вересня 2011 року, та який був оглянутий в подальшому слідчис ОСОБА_33 відповідно до протоколу огляду предметів від 10 вересня 2011 року, оскільки цілісність упаковки, в якій зберігався даний речовий доказ не була порушена, номер ІМЕІ та акумуляторної батареї відповідає номерам, зазначеним у квитанції від 12 серпня 2011 року (т. 2, а.с. 189).
По епізоду розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_19 , вина ОСОБА_21 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, доводиться наступними доказами.
Так, допитаний в судовому засідання потерпілий ОСОБА_19 показав, що 28 вересня 2011 року у вечірню пору по дорозі з роботи він зайшов до Куренівського парку в м. Києві, щоб відпочити, випити пива. Перебуваючи у вказаному місці слухав музику за допомогою mp3 плеєра, мобільний телефон був схованим у кишені. Раптово для нього ззаду був нанесений удар, від якого він впав. Після спроби підвестися йому в обличчя бризнули з газового балончика, від чого виступили сльози. Потім був нанесений другий удар, від якого він знову присів, третій та четвертий удари наносилися в обличчя. Проміжок часу між ударами був недовгим, кілька хвилин. Невідомі, облич яких він не бачив, відібрали у нього мобільний телефон, 2 сім-картки, зарядний пристрій на телефон та гаманець. Під час досудового слідства гаманець та мобільний телефон йому повернув слідчий, він впізнав їх по зовнішньому вигляду. Зазначив, що після повернення гаманця побачив на ньому наклеєний логотип «BMW», якого раніше не було. На даний час претензій матеріального характеру до підсудних, у зв`язку з вчиненим відносно нього злочину, не має.
Потерпілий ОСОБА_19 категорично стверджував про те, що нападники були чоловічої статі і їх було двоє, пояснюючи це характером та силою нанесених йому ударів, а також тим, що він чітко пам`ятає слова одного з них - «Досить», після чого удари припинились. Він наполягав на тому, що під час нападу до нього застосовувався газовий балончик, про що говорив слідчому, однак, прочитавши протокол допиту бачив, що вказана обставина не зафіксована В зв`язку з тим, що не мав часу для того, щоб вносити уточнення до нього, підписав протокол допиту нічого не дописуючи.
Проаналізувавши надані потерпілим ОСОБА_19 покази на досудовому та судовому слідстві суд не вбачає в них суперечностей з викладеними у обвинувальному висновку фактичними обставинами справи, вони узгоджуються з первинними показами ОСОБА_21 на досудовому слідстві, та іншими доказами по справі, тому вважає їх правдивими, послідовними, логічними та узгодженими між собою. До події 28 вересня 2011 року потерпілий не знав ОСОБА_21 , тому цю обставину суд розцінює як відсутність між підсудним та потерпілим неприязних стосунків та підстав обмовляти його у вчиненому злочині.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_34 дала суду покази про те, що підсудного ОСОБА_21 знає, оскільки перебуває з ним в родинних відносинах, та є його матір`ю. Підсудного ОСОБА_22 та потерпілих не знає. Восени 2011 року її син ОСОБА_21 приніс додому сенсорний мобільний телефон марки «Самсунг», яким запропонував обмінятись, оскільки для нього він був незручним у використанні. Вона погодилась, тому такий обмін відбувся. Приблизно через рік до неї приїхали працівники міліції разом з ОСОБА_21 , повідомивши, що вказаний телефон є викраденим майном. Син сказав їй, щоб вона віддала вищезазначений телефон, що і було зроблено. Як матір надала позитивну характеристику підсудному ОСОБА_21 .
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_29 дала суду покази про те, що підсудного ОСОБА_21 знає особисто, оскільки вони певний час проживали разом. По суті пред`явленого обвинувачення по даному епізоду повідомила суд про те, що нічого не пам`ятає, тому їй немає чого розповідати.
Разом з тим, судом встановлено, що під час досудового слідства свідок ОСОБА_29 під час допиту показала, що 18 вересня 2012 року до приміщення її квартири прийшов ОСОБА_21 разом з чотирма особами, які представились міліціонерами. ОСОБА_21 повідомив їй, що працівники міліції оглянуть житло та вилучать шкіряний гаманець чорного кольору, який він незаконно відібрав в Куренівському парку в м. Києві у хлопця. Вона надала добровільну згоду на огляд та в подальшому в присутності понятих був вилучений вказаний гаманець, складено протокол, де вона та всі присутні поставили свої підписи. Про те, що гаманець був викраденим, дізналась в день його вилучення. Він з`явився у ОСОБА_21 приблизно у вересні 2011 року, коти останній приїхав з м Києва, де працював, повідомивши, що придбав гаманець у невідомого за низькою ціною. З приводу здійснення крадіжки телефону ОСОБА_21 нічого їй не повідомляв (т. 1., а.с. 74-76).
Аналізуючи зібрані докази у всій сукупності, приймаючи до уваги тривалий термін часу, який настав з дня вчинення злочину та дня дачі показів свідком ОСОБА_29 в судовому засіданні, а також, ймовірність того, що під час допиту свідка на досудовому слідстві вона пам`ятала деталі події краще, чим під час допиту в суді, не повідомила суду про існування обставин, які б викликали сумніви в правдивості даних показів, тому суд розцінює повідомлені нею на досудовому слідстві факти як достовірні, та такі, що відповідають фактичним обставинам справи.
Згідно оголошених в судовому засіданні показів свідка ОСОБА_35 , даних нею на досудовому слідстві, вона є матір`ю загиблого ОСОБА_24 , який працював в м. Києві в охоронній фірмі, назви якої не знає. В кінці вересня 2011 року він їй зателефонував та повідомив, що хоче придбати мобільний телефон за 1 000 гривень, який йому приніс його товариш не повідомляючи його анкетних даних та не розповідаючи нічого про нього. Окрім цього, її син ОСОБА_36 повідомив їй, що його друг охоронець висадив з трамвая чоловіка в алкогольному сп`янінні, у якого випав мобільний телефон, той його забрав та хотів продати ОСОБА_37 , на що свідок поросила не купувати зазначений телефон, оскільки він може бути викраденим. Про громадянина ОСОБА_21 нічого повідомити не може, їй він незнайомий, а ОСОБА_36 нічого про нього не розповідав. 16 січня 2012 року ОСОБА_24 був знайдений повішеним на подвір`ї будинку, де проживав.
Згідно акту судово-медичного дослідження № 5532 від 28 вересня 2011 року, при огляді потерпілого ОСОБА_19 у останнього виявлені синці в потиличній ділянці справа, в лобній ділянці зліва, на лівому скаті носу, в правій дельтоподібній ділянці, червоно-багрового кольору, невизначеної та подовженої форми, розмірами відповідно 2х2 см,5х2 см, 2х1,5 см і 8х4 см. Описані ушкодження у вигляді синців спричинені тупим предметом (предметами), за давністю можуть відповідати терміну 28 вересня 2011 року та відносяться до легких тілесних ушкоджень (за критерієм тривалості розладу здоров`я) (т. 1, а.с. 33).
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 269/і від 26 вересня 2012 року, описані в акті судово-медичного дослідження № 5532 від 28 вересня 2011 року тілесні ушкодження потерпілого ОСОБА_19 не є небезпечними для життя, могли утворитися в строк 28 вересня 2011 року від дії (ударів під кутами, наближеними до прямих) тупих предметів (можливо внаслідок нанесення ударів руками чи взутими ногами), деякі з них мали подовжені контактні поверхні, кожне з яких за ступенем тяжкості відноситься до легкого тілесного ушкодження (за критерієм тривалості розладу здоров`я). Ймовірність утворення вказаних тілесних ушкоджень внаслідок однократного падіння на площину експертом спростована (т.1, а.с. 30-32).
Згідно протоколу огляду місця події від 18 вересня 2012 року, по АДРЕСА_2 в кімнаті на тумбі був виявлений шкіряний гаманець чорного кольору з емблемою ВМW. Як пояснив ОСОБА_21 вказану річ йому дав знайомий на ім`я ОСОБА_36 в м. Києві (т. 1, а.с. 48-49).
Відповідно до зображення, розміщеного на а.с. 54, т. 1, ОСОБА_21 власноручно намальовано зображення значка на гаманці чорного кольору, відібраного у потерпілого.
Відповідно до протоколу огляду предмета від 13 листопада 2012 року, в прозорому поліетиленовому файлі для паперів розміром А 4 без пошкоджень, який скріплено білою ниткою з біркою, на якій рукописним текстом зазначена дата вилучення 18 вересня 2012 року, місце АДРЕСА_2 , прізвища понятих, у кого вилучено, хто вилучив, їхні підписи, знаходився шкіряний гаманець чорного кольору, який на зовнішній стороні з правого боку містив металевий значок округлої форми з написом ВМW (т. 1, а.с.60-61).
Згідно протоколу огляду предмета від 13 листопада 2012 року в прозорому поліетиленовому файлі для паперів розміром А 4 без пошкоджень, який скріплено білою ниткою з біркою, на якій рукописним текстом зазначено особу, яка вилучила, понятих, особу, у якої вилучено, містяться їхні підписи, знаходився мобільний телефон «Samsung D908 Duos», ІМЕІ НОМЕР_3 ; НОМЕР_3 , чорного кольору в пластмасовому корпусі (т. 1, а.с.65-66).
Відповідно до протоколу відтворення обстановки та обставин події від 19 вересня 2012 року, підсудний ОСОБА_21 добровільно без будь якого примусу показав місце вчиненого в Куренівському парку злочину та детально розповів про обставини розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_19 (т. 1, а.с. 111-115).
Суд ретельно перевірив доводи підсудних ОСОБА_21 та ОСОБА_22 щодо застосування відносно них недозволених методів ведення досудового слідства працівниками органів внутрішніх справ, порушення права на захист, а також, доводи захисника ОСОБА_16 , викладених в численних скаргах на протиправні дії слідчого.
Так, за клопотанням сторони захисту судом допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_38 , який показав, що він працює на посаді слідчого СВ Фастівського МВ ГУ МВС України в Київській області та певний час здійснював досудове слідство по кримінальній справі відносно ОСОБА_21 та ОСОБА_22 . За той час, коли справа перебувала у нього в провадженні ОСОБА_21 , давав добровільні покази, визнавав свою вину у вчиненому нападі на потерпілого ОСОБА_20 , співпрацював зі слідством. ОСОБА_22 навпаки, відмовлявся давати покази та не визнавав своєї вини у вчиненому, заперечував свою причетність до скоєння злочину, однак не заперечував, що був присутнім на місці його скоєння, стояв у стороні та спостерігав, окрім цього, під час проведення очної ставки поводив себе неадекватно та некоректно відносно потерпілого ОСОБА_20 .. Потерпілий ОСОБА_20 вказував, що удари йому наносились двома особами, оскільки один наносив удари, а інший нишпорив у кишенях. Свідок зазначив, що ОСОБА_21 та ОСОБА_22 йому не скаржились стосовно застосування відносно них недозволених методів ведення досудового слідства, право на захист ним не порушувалось, це підтверджується зокрема тим, що під час проведення ним слідчих дій був присутнім захисник ОСОБА_22 .
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_39 дав суду покази про те, що він в 2012 році перебував на посаді оперуповноваженого Подільського РУ ГУ МВС України в м. Києві. 17 вересня 2012 року ним було відібрано у ОСОБА_21 та ОСОБА_29 письмові пояснення, заяви про дозвіл на огляд житлового приміщення в м. Фастові, а також, намальоване власноручно ОСОБА_21 зображення значка на гаманці чорного кольору, яке було до моменту нанесення на нього зображення «BMW». В подальшому, на виконання своїх службових обов`язків, ним було складено рапорт про надання дозволу на долучення до матеріалів справи документів, яких саме на даний час не пам`ятає, однак допускає, що мав на увазі ті, які містяться в матеріалах справи. Свідок зазначив, що ОСОБА_21 добровільно погодився показати, а в подальшому, вказав місце знаходження викрадених у потерпілого речей, які знаходились в квартирі в м. Фастові, де останній на той час мешкав. Окрім цього, добровільно надавав пояснення, скарг не висловлював, ніякого тиску чи примусу на нього, як з його сторони, так і інших співробітників міліції, не чинилось. При цьому, ОСОБА_39 категорично заперечив твердження сторони захисту, що надані ОСОБА_21 пояснення та заява йому надиктовувались, вказавши, що він міг лише повідомити на ім`я кого необхідно їх писати та термінологію, яка вживається під час написання документу, однак це ніяк не впливало на суть викладеного.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_40 дав суду покази про те, що він на час вчинення злочину займав посаду начальника карного розшуку Подільського РУ ГУ МВС України в м. Києві. Запевнив суд у тому, що ні він особисто, ні його співробітники не застосовували відносно ОСОБА_21 фізичного та психологічного тиску.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_41 дав суду покази про те, що він на час вчинення злочину займав посаду слідчого СВ Фастівського МВ ГУ МВС України в Київській області. Пояснив, що ним як слідчим була порушена кримінальна справа відносно ОСОБА_21 та ОСОБА_22 за ч. 2 ст. 186 КК України, складено протокол про вручення цієї постанови потерпілому та на той час підозрюваним ОСОБА_21 та ОСОБА_22 . Зазначив, що під час зупинення досудового слідства ніяких процесуальних дій не вчинялось, а розбіжність у датах винесення постанови про порушення кримінальної справи (т.2, а.с. 43) та протоколом про вручення копії постанови про порушення кримінальної справи ОСОБА_22 (т.2, а.с. 45) є технічною помилкою. Будь якого тиску чи недозволених методів ведення слідства відносно ОСОБА_21 та ОСОБА_22 під час досудового розслідування ним особисто та в його присутності працівниками міліції не чинилось. Окрім цього, вказаний свідок повідомив суд про те, що коли підозрювані висловили бажання захищати власні інтереси самостійно, ним була складена постанова про відмову від захисника.
Судом встановлено, що доводи підсудних про застосування відносно них психологічного та фізичного тиску працівниками міліції не знайшли свого підтвердження в ході проведених прокуратурою Подільського району м. Києва та прокуратурою Київської області досудових розслідувань, за результатами яких винесені постанови про закриття кримінальних проваджень № 0000031 та № 0000172 відповідно (т.6, а.с 6-8, 92-93).
Тому, на підставі аналізу зібраних доказів по справі, суд розцінює доводи підсудних ОСОБА_21 та ОСОБА_22 про застосування відносно них психологічного та фізичного насильства працівниками міліції під час проведення досудового слідства, що змусило, зокрема, ОСОБА_21 себе оговорити та дати визнавальні покази у вчиненні злочинів, як їхню позицію захисту від пред`явленого обвинувачення у тяжкому злочині, бажання ухилитись від відповідальності за вчинене кримінально каране діяння і понести покарання, передбачене чинними нормами КК України.
Неодноразово під час судового розгляду справи судом вирішувались клопотання сторони захисту про направлення справи на додаткове розслідування з мотивів відсутності доказів причетності підсудних до вчинених злочинів, фальсифікацією матеріалів справи, відсутністю безпосередніх свідків вчиненого злочину, грубого порушення прав підсудних на захист, що виразилось у позбавленні можливості залучити захисника, у не роз`ясненні слідчим прав підозрюваного, порушенні права заперечувати проти підозри, невиконання вказівок прокурора, який скасовував постанову слідчого про зупинення досудового слідства, що в свою чергу, на думку підсудних та захисників, вказувало на неповноту та неправильність досудового слідства, порушувало вимоги ст. 22 та ст. 64 КПК України 1960 року.
Судом встановлено, що протягом досудового слідства ОСОБА_21 та ОСОБА_22 у передбаченому кримінально-процесуальним законодавством порядку роз`яснювались права підозрюваних, обвинувачених, в тому числі, мати захисника і побачення з ним до першого допиту, про що свідчать їхні підписи у відповідних протоколах, де власноручно вони зазначали, що права їм зрозумілі, з ними вони ознайомлені в повному обсязі, свої права будуть захищати самостійно.
Тому, наявні в матеріалах справи постанови про прийняття від ОСОБА_21 та ОСОБА_22 відмови від захисника судом сприймаються як зафіксоване слідчим бажання вказаних осіб самостійно здійснювати захист власних інтересів.
Стосовно скарги захисника ОСОБА_16 щодо визнання протиправними дії (бездіяльності) службових осіб органу дізнання під час прийняття заяви про надання дозволу на огляд квартири від 18 вересня 2011 року (т. 1, а.с. 55), судом встановлено, що власником кв. АДРЕСА_5 ОСОБА_21 не був, однак користувався вказаним майном, оскільки на той час сумісно проживав з ОСОБА_29 , зберігав там свої особисті речі. Того ж дня, тобто 18 вересня 2011 року, у ОСОБА_29 , як власника кв. АДРЕСА_5 , відібрано заяву про надання дозволу на огляд вказаного приміщення, оскільки в ній проживає ОСОБА_21 та зберігає власні речі (т.1, а.с. 57), що підтверджує законність дій працівників міліції під час проведення огляду вищевказаного житлового приміщення.
Таким чином, суд приходить до висновку, що доводи сторони захисту щодо порушення органом досудового слідства права на захист, не проведення перевірки доводів ОСОБА_21 , не з`ясування суперечностей у доказах, незаконного прийняття заяви ОСОБА_21 про надання дозволу на огляд квартири від 18 вересня 2011 року, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду та спростовуються дослідженими в суді матеріалами справи та зібраними доказами, в зв`язку з чим, в задоволенні поданих захисником ОСОБА_16 скарг на дії слідчого слід відмовити.
Доводи підсудних ОСОБА_21 та ОСОБА_22 про те, що вони невинні у вчиненні інкримінованих їм діянь, суд розцінює як позицію захисту та спробу ухилитись від кримінальної відповідальності за скоєне і понести покарання, передбачене чинними нормами КК України, оскільки вони не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду даної кримінальної справи і спростовуються зібраними у справі доказами, що були досліджені судом, та які суд вважає послідовними, логічними, такими, що узгоджуються між собою та відповідають фактичним обставинам справи, тому покладає їх в основу обвинувального вироку, не вбачаючи підстав для відновлення судового слідства та направлення справи на додаткове розслідування з мотивів неповноти та неправильності досудового слідства, про що наголошували захисники та підсудні в судових дебатах.
Таким чином, суд приходить до висновку, що вина підсудного ОСОБА_21 у вчинених злочинах доведена повністю і органами досудового розслідування правильно кваліфіковані його умисні дії за ч. 2 ст. 187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб та особою, яка раніше вчиняла розбій.
Також, суд приходить до висновку, що вина підсудного ОСОБА_22 у вчиненому злочині доведена повністю і органами досудового розслідування правильно кваліфіковані його умисні дії за ч. 2 ст. 187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб та особою, яка раніше вчиняла розбій.
При призначенні покарання підсудним ОСОБА_21 та ОСОБА_22 суд враховує суспільну небезпеку вчиненого ними злочину, дані про їхню особу, те, що вони раніше судимі, ОСОБА_22 вчинено новий злочин під час умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25 лютого 2010 року. Судом враховується також ступінь участі та поведінку кожного з учасників злочину під час вчинення злочину, дані про те, що підсудні ОСОБА_21 та ОСОБА_22 на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебувають, позитивно характеризуються за місцем проживання, а підсудний ОСОБА_22 позитивно характеризуються за останнім місцем відбування покарання та роботи у ФОП « ОСОБА_42 ».
Обставин, що пом`якшують покарання підсудним ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , передбачених ст. 66 КК України, судом не встановлено.
Обставиною, що обтяжує покарання підсудним ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , суд визнає вчинення злочину відносно потерпілого ОСОБА_20 у стані алкогольного сп`яніння, що передбачено п.13 ч. 1 ст. 67 КК України.
Враховуючи конкретні обставини справи, те, що маючи непогашені та не зняті судимості підсудні продовжили злочинну діяльність, зважаючи на значну суспільну небезпеку скоєного злочину, особу підсудного ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , суд приходить до висновку про необхідність засудження до покарання у виді позбавлення волі з реальним його відбуттям. Призначення іншого виду покарання, на думку суду, не буде відповідати характеру скоєного злочину, його суспільної небезпеки, не буде належним чином сприяти виправленню підсудних та запобіганню вчинення ними інших злочинів.
Зважаючи на ту обставину, що обвинувачений ОСОБА_22 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 187 КК України, в серпні 2011 року, тобто в період відбування умовно-дострокового звільнення від призначеного покарання за вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25 лютого 2010 року, при призначенні остаточного покарання ОСОБА_22 суд застосовує положення ст. 71 КК України.
На підставі аналізу всіх доказів в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги потерпілого ОСОБА_20 в частині стягнення з підсудних завданої злочином матеріальної шкоди підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до положень ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Згідно вимог ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Разом з тим, вимогами ч. 1 ст. 1190 ЦК України визначено, що особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.
Судом під час судового слідства, на підставі всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи, встановлено, що саме в результаті злочинних дій ОСОБА_21 та ОСОБА_22 потерпілому ОСОБА_20 спричинена матеріальна шкода, розмір якої складає вартість особистих речей, які зникли після вчинення злочину відносно нього, та яка повинна бути відшкодована підсудними в повному обсязі за виключенням вартості мобільного телефону «Нокіа 1616», що становить 290 гривень, доля якого вирішується судом в порядку ст. 81 КПК України 1960 року. Тому, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_20 частково, виключаючи з заявленої суми позовних вимог вартість вищевказаного речового доказу.
При цьому, враховуючи вимоги чинного цивільного законодавства України, позицію пленуму Верховного суду України, викладену в п. 13 Постанови №3 «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» від 31 березня 1989 року, спільність умислу, ступінь участі та поведінку кожного з підсудних під час вчинення злочину, зважаючи на відсутність заяви потерпілого ОСОБА_20 про визначення відповідальності осіб, які спільно завдали шкоди, у частці, відповідно до ступеня їхньої вини, суд приходить до висновку про стягнення завданого потерпілому матеріального збитку з підсудних ОСОБА_21 та ОСОБА_22 солідарно.
Питання з речовими доказами суд вирішує в порядку ст. 81 КПК України 1960 року.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 323, 324 КПК України 1960 року, суд,-
З А С У Д И В :
Визнати винним ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 187 КК України та призначити покарання у виді дев`яти років позбавлення волі із конфіскацією майна, яке належить йому на праві власності.
Визнати винним ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України та призначити покарання у виді восьми років шести місяців позбавлення волі із конфіскацією майна, яке належить йому на праві власності.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25 лютого 2010 року, остаточно призначити ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , покарання у виді дев`яти років позбавлення волі із конфіскацією майна, яке належить йому на праві власності.
Міру запобіжного заходу ОСОБА_21 та ОСОБА_22 до вступу вироку в законну силу залишити без змін тримання під вартою в Київському СІЗО (№13) УДПС України в м. Києві та Київській області.
Строк відбування покарання ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з 18 вересня 2012 року.
Строк відбування покарання ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рахувати з 13 лютого 2012 року, зарахувавши термін перебування під вартою під час досудового слідства з 06 грудня 2011 року по 15 грудня 2011 року.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_20 задовольнити.
Стягнути солідарно з ОСОБА_21 та ОСОБА_22 на користь ОСОБА_20 в рахунок відшкодування завданої злочином матеріальної шкоди суму в розмірі тисячу п`ятсот сімдесят п`ять гривень 00 копійок.
Речовий доказ по справі квитанцію СПД «Брик» від 12 серпня 2011 року - залишити в матеріалах кримінальної справи.
Речовий доказ по справі мобільний телефон «Нокіа 1616», ІМЕІ НОМЕР_1 , повернути у володіння потерпілого ОСОБА_20 , як власника вказаного майна.
Речовий доказ по справі мобільний телефон «Samsung D908 Duos», ІМЕІ НОМЕР_3 ; НОМЕР_3 , шкіряний гаманець чорного кольору, які передані на зберігання потерпілому ОСОБА_19 залишити у його володінні.
На вирок може бути подано апеляцію до Апеляційного суду міста Києва протягом п`ятнадцяти діб з моменту його проголошення через Подільський районний суд міста Києва, засудженими, що утримуються під вартою, п`ятнадцяти діб з моменту отримання копії вироку.

Суддя ОСОБА_1