Справа № 635/4717/13-к
Провадження № 1-кп/635/56/2014
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 березня 2014 року смт. Покотилівка
Харківський районний суд Харківської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
захисника адвоката ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000893 стосовно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Пісочин Харківського району Харківської області, громадянина України, маючого вищу освіту, не працюючого, зареєстрованого і проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , не судимого,
за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,
УСТАНОВИВ:
суд вважає доведеним, що ОСОБА_7 , 20.02.2013 року об 11 годині 30 хвилин, знаходячись на території домоволодіння, розташованого в АДРЕСА_1 , перешкоджаючи ОСОБА_5 увійти на територію домоволодіння, наніс ОСОБА_5 навмисно удар кулаком у ліве передпліччя, спричинивши легке тілесне ушкодження, від чого ОСОБА_5 втратив рівновагу і впав на землю, після чого навмисно наніс удари по лівій руці, тулубу та ключиці лівої руки ОСОБА_4 , спричинивши йому легкі тілесні ушкодження.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений не визнав себе винним, пояснивши, що 20.02.2013 року потерпілі прибули до домоволодіння АДРЕСА_1 з метою створити в огорожі новий прохід. З тих причин, що співвласники будинку оспорювали такі дії, обвинувачений вирішив завадити проведенню таких робіт і намагався не допустити ОСОБА_5 на територію домоволодіння, закривши собою вхід, але при цьому не наносив потерпілим жодних ударів. Наявність у потерпілих тілесних ушкоджень пояснив тим, що на його думку потерпілим навмисно нанесено тілесні ушкодження іншою особою з метою змусити сім`ю обвинуваченого дозволити проведення самовільного будівництва і виділення під це більшої території домоволодіння. За таких обставин обвинувачений просив суд його виправдати.
Дослідивши надані суду докази безпосередньо в судовому засіданні суд встановив, що доводи обвинуваченого про його непричетність до спричинення потерпілим тілесних ушкоджень не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, при цьому встановлено достатньо доказів, що свідчать про доведеність вини обвинуваченого, що підтверджено наступними доказами.
Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 пояснив, що 20.02.2013 року від прибув до домоволодіння АДРЕСА_1 , де він зареєстрований і проживає, для того, щоб побудувати для себе окрему хвіртку в огорожі, оскільки інші співвласники йому заважають вільно користуватися своїм нерухомим майном. В допомогу він покликав ОСОБА_4 . З ними прибули і інші особи, зокрема його син ОСОБА_8 . Обвинувачений ОСОБА_7 , який також проживає в домоволодінні, але не є співвласником, завадив потерпілому потрапити у двір, силою відштовхнув потерпілого, наніс йому удар в передпліччя, а також наніс декілька ударів потерпілому ОСОБА_4 , який намагався припинити сварку.
Допитаний в судовому зсіданні потерпілий ОСОБА_9 підтвердив, що 20.02.2013 року ОСОБА_5 запросив його виконати роботи в домоволодінні АДРЕСА_2 , але коли потерпілі прибули до зазначеного домоволодіння, то обвинувачений не допустив ОСОБА_5 у двір і завдав ударів потерпілим, спричинивши легкі тілесні ушкодження.
Наявність у потерпілого ОСОБА_5 легких тілесних ушкоджень у вигляді синців на верхній третині плеча підтверджено висновком експерта № 571-ая/13 від 21 лютого 2013 року, в якому зазначено, що такі ушкодження могли виникнути у часі і при обставинах, на які посилається потерплий, а утворення таких ушкоджень при падінні є маловірогідним (а.с. 97).
Наявність у потерпілого ОСОБА_4 легких тілесних ушкоджень у вигляді синців на тулубі та лівому плечі підтверджено висновком експерта № 517-ая/13 від 22 лютого 2013 року, в якому зазначено про ударно-здавлюючий механізм їх утворення при обставинах і у часі, на які посилається потерпілий (а.с. 89).
При проведенні слідчого експерименту за участі потерпілого ОСОБА_5 визначено механізм спричинення тілесних ушкоджень і судом встановлено із аналізу фото таблиць до протоколу, що потерпілий чітко указує в яке місце йому нанесено удар обвинуваченим, що підтверджено протоколом слідчої дії і фототаблицями до нього (а.с. 126-130).
При проведенні слідчого експерименту за участі потерпілого ОСОБА_4 визначено механізм спричинення тілесних ушкоджень і судом встановлено із аналізу фото таблиць до протоколу, що потерпілим чітко указує в яке місце йому нанесено удар обвинуваченим, що підтверджено протоколом слідчої дії і фототаблицями до нього (а.с. 131-136).
Оглядом місця події встановлено, що злочин вчинено біля хвіртки домоволодіння АДРЕСА_1 , що підтверджено копією протоколу слідчої дії і фото таблицями до протоколу (а.с. 117-125).
Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_8 підтвердив, що 20.02.2013 року він із своїм батьком ОСОБА_5 прибули до будинку АДРЕСА_2 для проведення будівельних робіт, але обвинувачений не допустив їх у двір і у присутності свідка наніс ударів потерпілим ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .
Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_10 підтвердив, що працював дільничним інспектором і йому відомо про наявність конфлікту між співвласниками домоволодіння, що розташоване в АДРЕСА_1 . У день події 20.02.2013 року свідок опинився саме в час початку конфлікту між обвинуваченим і потерпілими, побачив, що учасники конфлікту обвинувачений і потерпілі штовхали один одного протягом нетривалого часу, після чого конфлікт був зупинений, а від учасників відібрані пояснення.
Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_11 підтвердив, що був присутнім біля місця події, особисто не бачив факту нанесення ударів потерпілим, але підтвердив той факт, що обвинувачений не надавав можливості ОСОБА_5 увійти у двір, з причин чого виникла сварка.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 підтвердила той факт, що обвинувачений навмисно спричинив потерпілим тілесні ушкодження, не допускаючи до подвір`я потерпілого ОСОБА_5 .
Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 негативно охарактеризували потерпілого ОСОБА_5 та свідка ОСОБА_8 , пояснивши, що зазначені особи постійно конфліктують, оскільки маючи незначну частку у домоволодінні самовільно зайняли більшість спадкової земельної ділянки, побудували великий будинок з допоміжними спорудами і намагаються більшу частину землі захватити. 20.02.2013 року зазначені особи прибули до спірного домоволодіння, де проживають свідки і намагались зруйнувати паркан, знищити дерева і проводити земельні роботи за допомогою трактора, проводивши такі роботи без узгодження із іншими співвласниками. Обвинувачений припинив такі дії і свідки стверджують, що в їх присутності обвинувачений не наносив ніяких ударів потерпілим.
Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_16 підтвердив, що на прохання ОСОБА_8 він на своєму тракторі розрівняв ґрунт біля забору домоволодіння АДРЕСА_2 , але не бачив особисто події конфлікту між обвинуваченим і потерпілими.
Лариса ОСОБА_17 в якості свідка в судовому засіданні показала, що про події конфлікту, в якому приймав участь її син ОСОБА_4 , їй стало відомо зі слів сина, який спочатку пояснив, що його та потерпілого ОСОБА_5 побив обвинувачений, але потім син відмовлявся від своїх показань, посилаючись на те, що його примусили давати такі показання потерпілий ОСОБА_5 та його син ОСОБА_8 . Свідок ОСОБА_18 пояснила, що її син є інвалідом з дитинства і має психічний розлад, тому легко підпадає під вплив і його свідомістю маніпулюють ОСОБА_5 та його син ОСОБА_8 .
Аналізуючи наведені докази у їх сукупності суд приходить до висновку, що судовими експертизами підтверджено наявність у потерпілих легких тілесних ушкоджень, факт спричинення таких ушкоджень підтверджено показаннями потерпілих, свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , практично всі свідки підтверджують наявність тривалого конфлікту з приводу користування земельною ділянкою при домоволодінні АДРЕСА_2 , в тому числі підтверджують той факт, що 20.02.2013 року об 11.30 обвинувачений не допускав потерпілого ОСОБА_5 на територію домоволодіння, з приводу чого виник конфлікт і дії обвинуваченого були пов`язані із застосуванням фізичного контакту, при проведенні слідчого експерименту не виявлено протиріч між об`єктивними даними, встановленими судово-медичними експертами, та показаннями потерпілих. Показання свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 не можуть бути підставою для виправдання обвинуваченого, оскільки ці свідки не бачили самий початок конфлікту, коли були спричинені тілесні ушкодження. Крім того, показання ОСОБА_18 про розлад психічного стану свого сина хоча частково і підтверджений медичними довідками, але суд вважає, що в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_4 давав послідовні показання, не змінював їх, не плутався і не перекручував події, що відбувались в його присутності на місці злочину, тому суд вважає, що ОСОБА_18 не спростувала і не поставила під сумнів правдивість показань свого сина.
Окремо слід зазначити, що в судовому засіданні знайшли свого підтвердження факти самоуправних дій з боку потерпілого ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , які без узгодження із іншими співвласниками будинку, що володіють у сукупності 7/8 частинами домоволодіння, яке розташоване в АДРЕСА_1 , без попередження розпочали роботи по демонтажу частини огорожі, проводили вибірку ґрунту біля огорожі за допомогою трактору, свідомо своїми діями спровокували конфлікт, достовірно знаючи, що спір з приводу землекористування і поділу нерухомого майна розглядається у судовому порядку і що такі дії зустрінуть спротив з боку співмешканців, але ці обставини не виправдовують дій обвинуваченого, оскільки він особисто не є співвласником будинку, на себе нападу не зазнав, неправомірно із застосуванням сили не допускав співвласника спірного домоволодіння на територію двору, а тому не знаходився в стані необхідної оборони. При цьому потерпілий ОСОБА_4 як стороння особа не мав ні підстав, ні права втручатися в конфлікт, оскільки його особисті інтереси не були причиною конфлікту, а розвиток подій об`єктивно не потребував його особистого втручання.
Таким чином, дії обвинуваченого ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 125 КК України як навмисне спричинення легких тілесних ушкоджень.
При призначенні покарання суд враховує, що обвинувачений вчинив злочин, що є менш тяжким, обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання судом не встановлено, самі дії обвинуваченого не мають підвищеної суспільної небезпеки і викликані віктивною поведінкою самих потерпілих. Суд враховує і особу обвинуваченого, який характеризується позитивно, вперше притягується до кримінальної відповідальності, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває. Враховуючи наведене, суд вважає, що з урахуванням всіх обставин злочину, особи обвинуваченого та за відсутності обставин, що пом`якшують покарання, ОСОБА_7 слід призначити покарання більш суворе ніж штраф, а саме у вигляді громадських робіт.
При вирішенні цивільних позовів потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , які просили суд стягнути з обвинуваченого на свою користь по 8000 гривень на кожного у відшкодування моральної шкоди, суд виходить із того, що наявність моральних страждань у зазначених осіб, які своєю поведінкою спровокували конфлікт, вирішуючи спірні правовідносини у спосіб, не передбачений законом, в результаті чого отримали незначних тілесних ушкоджень, що не призвели до розладу здоров`я, не знайшла свого підтвердження при проведенні судового слідства, а тому потерпілі не мають підстав на відшкодування їм моральної шкоди у відповідності до вимог ст. 1168 ЦК України. З цих підстав суд повністю відмовляє в задоволені позовних вимог потерпілим.
Керуючись ст. ст. 369-371, 373-376 КПК України, суд
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченому ч. 1 ст. 125 КК України і призначити йому покарання у вигляді 150 (ста п`ятдесяти) годин громадських робіт.
ОСОБА_5 та ОСОБА_4 в задоволенні позовних вимог повністю відмовити.
На вирок суду може бути подана апеляція протягом 30 днів з дня проголошення вироку суду до судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Харківської області через Харківський районний суд Харківської області.

Головуючий суддя : ОСОБА_1