АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/806/15 Справа № 202/965/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2015 року м. Дніпропетровськ
2 квітня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську, матеріали кримінального провадження № 0004064 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 лютого 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Зачепилівка Харківської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 17000 гривень.

На зазначений вирок обвинуваченим ОСОБА_7 принесена апеляційна скарга, в якій останній, не оспорюючи своєї вини у вчиненому кримінальному правопорушенні, просить змінити вирок та призначити йому покарання у виді громадських робіт.

Автор апеляційної скарги посилається на те, що вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання є необґрунтованим, оскільки призначене судом покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та його особі. ОСОБА_7 зазначає, що вчинене ним кримінальне правопорушення є злочином невеликої тяжкості, вини у вчиненому визнав, щиро кається, вперше притягується до кримінальної відповідальності, має позитивну характеристику за місцем проживання. Крім того, в апеляції звертається увага на те, що, її автор, є непрацевлаштованим, так як має незадовільний стан

Провадження № 11-кп/774/806/15 Головуючий в суді I інстанції ОСОБА_1
Категорія ч. 1 ст. 213 КК України Суддя-доповідач ОСОБА_2
здоров`я, і фактично існує за допомогою пенсії дружини, з якою спільно мешкає. Доводи апеляції зводяться до того, що ОСОБА_7 вважає призначене судом покарання занадто суворим, оскільки він позбавлений об`єктивної можливості сплатити призначений судом штраф, у зв`язку з браком грошових коштів.

Вироком суду встановлено, що ОСОБА_7 в період часу з липня 2014 року по 13 січня 2015 року, у павільйоні по АДРЕСА_2 , здійснював операції з брухтом кольорових і чорних металів, без державної реєстрації та спеціального дозволу, одержання якого передбачено законодавством.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_7 підтримав подану апеляційну скаргу, повторив доводи викладені в ній, та просив її задовольнити. При цьому, звернув увагу на неможливість, на даний час, сплатити призначений судом штраф, пояснюючи це відсутністю джерела доходу.

На думку прокурора, апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає, оскільки призначене судом покарання відповідає вимогам закону, в тому числі ст. ст. 50, 65 КК України.

Вислухавши пояснення учасників апеляційного провадження та їх доводи в судових дебатах, проаналізувавши доводи, які викладені в апеляції і співставивши їх з матеріалами кримінального провадження, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Принесена обвинуваченим апеляція стосується призначеного йому покарання, а тому, апеляційний суд, відповідно до вимог ст. 404 КПК України, не перевіряє висновок суду про винність ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного у вироку злочину.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 про суворість призначеного йому покарання, колегія суддів вважає безпідставними.

Призначене обвинуваченому покарання в повній мірі відповідає вимогам Закону про кримінальну відповідальність.

Обираючи ОСОБА_7 вид та розмір покарання, суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а також особу обвинуваченого, який раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем мешкання.

В якості обставини, що пом`якшує покарання, суд врахував визнання обвинуваченим своєї вини та щире каяття.

Враховуючи, що відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу і має на меті як кару за вчинене кримінальне правопорушення, так і виправлення обвинуваченого, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання у виді штрафу в розмірі 17 000 гривень є справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Враховуючи законність та обґрунтованість призначеного ОСОБА_7 покарання, ті доводи для пом`якшення покарання, на які обвинувачений вказав в апеляції, не можуть слугувати підставами для зміни вироку в частині призначеного покарання.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, КПК України, колегія суддів, -
ухвалила:
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 лютого 2015 року щодо ОСОБА_7 , без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3 місяців з дня її проголошення.

Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області