Справа № 467/2083/14-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.02.2015 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі: головуючого - судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Арбузинка кримінальне провадження по обвинуваченню
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Миколаїв, громадянина України, освіта середня, раніше судимого:

- 27.06.2007 року Центральним районним судом м. Миколаєва за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, звільнений на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 1 рік, постановою Заводського районного суду м.Миколаєва від 27.05.2008 року іспитовий строк скасовано, направлений для відбуття покарання;

- 08.02.2011 року Заводським районним судом м. Миколаєва за ч.2 ст.185, ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 186 КК України з застосуванням ч.1 ст. 70, ст. 71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі;

- 14.03.2011 року Ленінським районним судом м. Миколаєва за ч.2 ст. 186 КК України з застосуванням ч.4 ст. 70, ст. 71 КК України до 5 років позбавлення волі; ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 19.05.2011 року вирок змінено, виключено із резолютивної частини вироку посилання на призначення покарання за сукупністю вироків та вважати його засудженим за ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 186 КК України за ч.1 ст. 70 КК України до 4 років 8 місяців позбавлення волі, відбуваючого покарання у виді позбавлення волі у Арбузинській ВК № 83, судимості непогашені,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.391 КК України

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_4 , будучи засудженим 14.03.2011 року Ленінським районним судом м. Миколаєва за ч.2 ст. 186 КК України з застосуванням ч.4 ст. 70, ст. 71 КК України до 4 років 8 місяців позбавлення волі, відбував покарання у Арбузинській виправної колонії № 83 Арбузинського району Миколаївської області, яка розташована в смт. Костянтинівка Арбузинського району Миколаївської області, вул. Дзержинського, 1 та систематично порушував режим відбування покарання, за що до нього вживалися заходи дисциплінарного впливу адміністрацією колонії: 08.02.2012 року порушив форму одягу»(10 діб ДІЗО); 08.09.2012 року - не виконав команду «Підйом»( догана начальника колонії);09.09.2012 року перешкоджав проведенню обшуку(15 діб ДІЗО); 19.09.2012 року відмовився винести спальні речі з камери ДІЗО(догана начальника колонії); 30.01.2013 року - не виконав команду «Відбій»(сувора догана начальника колонії); 20.03.2013 року запізнився на перевірку(3 місяці ПКТ); 03.04.2013 року грубив представникові адміністрації (догана начальника колонії); 03.05.2013 року порушив форму одягу(15 діб ДІЗО); 31.10.2013 року порушив дисципліну строю (15 діб ДІЗО); 19.11.2013 року - відмовився від неповного особистого обшуку (3 місяці ПКТ); 08.12.2013 року - відмовився винести спальні речі з камери ПКТ (15 діб ДІЗО); 31.12.2013 року - відмовився від неповного особистого обшуку(сувора догана начальника колонії); 14.01.2014 року - відмовився винести спальні речі з камери ПКТ (15 діб ДІЗО); 21.02.2014 року - відмовився винести спальні речі з камери ПКТ(догана начальника колонії); 24.02.2014 року перешкоджав проведенню обшуку(15 діб ДІЗО); 14.07.2014 року виявлено мобільний телефон (3 місяці ПКТ), за що на підставі постанови начальника колонії від 14.07.2014 року його було переведено до камери № 10 приміщення камерного типу установи.

Згідно графіка чергування засуджених, які перебувають в ПКТ № 10 25 липня 2014 року ОСОБА_4 був призначений черговим по камері, в обов`язки якого відповідно до підпункту 5 пункту «б» додатку № 26 до пункту 66 Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджених ДДУ ПВП № 275 від 25.12.2003 року, входить здійснення прибирання камерного санвузла, а після закінчення прогулянки двориків для прогулянки.

25 липня 2014 року о 14 годині у ході проведення перевірки адміністрацією установи на території забороненої зони у складі: голови комісії ОСОБА_6 , який виконував обов`язки першого заступника начальника Арбузинської ВК № 83 УДПтС в Миколаївській області відповідно до наказу начальника установи № 41 о/с від 14.07.2014 року та членів комісії у складі: заступника начальника ОСОБА_7 , фельдшера медичної частини ОСОБА_8 , старшого уповноваженого оперативного відділу ОСОБА_9 , яких супроводжував черговий помічник начальника установи ОСОБА_10 по території ДІЗО та ПКТ, в.о. першого заступника начальника Арбузинської ВК № 83 УДПтС в Миколаївській області ОСОБА_6 було виявлено, що після проведення прогулянки засуджених ПКТ № 10 у прогулянковому дворику не прибрано та дано вказівку черговому помічнику начальника установи ОСОБА_10 вивести до вказаного об`єкту відповідального чергового.

Близько 14 години черговий помічник начальника установи ОСОБА_10 до прогулянкового дворику доставив чергового по ПКТ № 10 ОСОБА_4 . Після прибуття ОСОБА_4 до прогулянкового дворика, в.о. першого заступника начальника ОСОБА_6 наказав йому здійснити прибирання у прогулянковому дворику як черговому по камері згідно графіку, при цьому черговим помічником начальника установи ОСОБА_10 було видано ОСОБА_4 необхідний для прибирання прогулянкового дворику інвентар: совок, віник, спецодяг за сезоном. Проте ОСОБА_4 у присутності працівників адміністрації установи в категоричній формі зауважив що він ніколи не прибирав прогулянковий дворик і не буде прибирати його прибирати, при цьому поважних причин для відмови від прибирання він не висловлював. Після відмови засудженого здійснювати прибирання прогулянкового дворику ОСОБА_6 повторно наказав засудженому ОСОБА_4 здійснити прибирання в прогулянковому дворику та в присутності членів комісії роз`яснив йому кримінальну відповідальність за ст. 391 КК України. Проте ОСОБА_4 у присутності працівників адміністрації установи без поважних причин в категоричній формі відмовився прибирати.

У судовому засіданні обвинувачений вину свою в здійсненні інкримінованого йому злочину не визнав та показав, що 25 липня 2014 року він відбував стягнення у камері № 10 ПКТ. Черговий ОСОБА_10 покликав його до штабу з метою розписатися за стягнення. Коли він йшов до штабу, то один чоловік почав його знімати на камеру, інвентар для прибирання був біля двору. Побачивши це і 10-12 працівників колонії, він зрозумів, що його заставлятимуть прибирати і сказав, що без адвоката не буде розмовляти. На що ОСОБА_6 відповів, що як він зрозумів, той відмовляється від прибирання і зачитав ст. 391 КК України. Лікар Могила його не обстежував, він стояв до нього спиною і ні про що його не запитував. Акт йому не пропонували підписати.14 липня 2014 року коли він був у локальному секторі, то зайшов ОСОБА_6 і наказав йому встати та обшукав його. У ході обшуку нічого не виявив, однак ввечері його викликали до начальника колонії, який повідомив його про накладення на нього стягнення у виді 3 місяців ПКТ нібито за зберігання мобільного телефону. Постанову про накладення стягнення він не підписував, бо вважає її незаконною. Графік чергувань у ПКТ висить зовні над камерою, однак засуджені прибирають камеру по мірі необхідності та його не дотримуються. За час перебування у ПКТ йому ніхто не казав, що він черговий і у дворику він ніколи не прибирав.
Викладене обвинувачення підтверджується сукупністю доказів, досліджених судом.

Свідок ОСОБА_6 показав суду, що засуджений ОСОБА_4 відбував стягнення у ПКТ, коли проводилася перевірка комісією з числа працівників адміністрації, головою якої він був. Члени комісії звернули увагу на неприбраний прогулянковий дворик, там було сміття та викликали чергового капітана ОСОБА_10 , який доповів, що у дворику прогулювалась камера № 10, де черговий ОСОБА_4 . Черговий привів ОСОБА_4 , йому надали віник, совок, рукавиці та він запропонував йому прибрати дворик, на що останній сказав, що прибирати відмовляється, причин відмови не повідомив. Далі він попередив засудженого про відповідальність за ст. 391 КК України, а перед цим ще раз запропонував йому прибрати, це засудженого ще більше обурило. У подальшому було складено акт про відмову ОСОБА_4 від прибирання.

Свідок ОСОБА_7 показав, що він у складі комісії з числа представників адміністрації колонії здійснював обхід ПКТ і ДІЗО, у ході якого було виявлено, що прогулянковий дворик не прибрано і там знаходиться сміття. Черговий доповів, що прогулювалась камера № 10, де черговим був ОСОБА_4 . Коли черговий вивів засудженого, то вже було приготовлено інвентар для прибирання. Засуджений відмовився від прибирання, не пояснюючи це нічим. Далі йому були роз`яснені його обов`язки як чергового по камері, в які входить і прибирання прогулянкового дворика, і правові наслідки такої відмови за ст. 391 КК України, однак засуджений повторно відмовився від прибирання без пояснення причин відмови. Було складено акт про відмову від прибирання, у якому засуджений відмовився розписуватися і рапорт.
Свідок ОСОБА_10 показав, що вранці 25 липня 2014 року він повідомив засудженого ОСОБА_4 про те, що він черговий по камері згідно графіка чергування. Коли він виводив ОСОБА_4 з прогулянки, то помітив сміття у прогулянковому дворику та запропонував йому прибрати, однак останній йому нічого не відповів і він завів його до камери. Комісія з числа працівників установи, яка цього ж дня здійснювала обхід ПКТ, виявила сміття у першому дворику, де прогулювалася камера ОСОБА_4 . За їх вимогою він привів ОСОБА_4 , йому надали інвентар, одяг для прибирання, роз`яснили, що він як черговий має прибирати прогулянковий дворик, однак той від прибирання відмовився. Далі ОСОБА_6 роз`яснив йому права та зачитав зміст ст. 391 КК України. Однак засуджений повторно відмовився від прибирання. Про відмову від праці ОСОБА_4 був складений акт, у якому засуджений відмовився розписуватися.
Свідок ОСОБА_11 показав суду, що він відбуває покарання у Арбузинській ВК № 83 і 25 липня 2014 року перебував у камері № 8 ПКТ. Близько 12 години черговий ОСОБА_10 вивів його камеру і камеру, де утримувався ОСОБА_12 на прогулянку. Його камера ще залишилася на погулянці, коли ОСОБА_4 завели до ПКТ. Він особисто бачив, що біля 14 години ОСОБА_10 викликав ОСОБА_4 і він вийшов з камери.

Свідок ОСОБА_9 показав суду, що близько 25 липня 2014 року він у складі комісії з числа представників адміністрації колонії здійснював обхід ПКТ і ДІЗО, у ході якого було виявлено, що перший прогулянковий дворик не прибрано і там знаходиться сміття. На запитання ОСОБА_6 про чергового ОСОБА_10 доповів, що прогулювалась камера, де черговим був ОСОБА_12 , він і привів засудженого, коли вже було приготовлено інвентар для прибирання. На пропозицію здійснити прибирання ОСОБА_12 відмовився, а потім ОСОБА_6 запропонував прибрати і зачитав зміст ст. 391 КК України, однак засуджений відмовився від прибирання, пояснюючи тим, що він не прибирав і не буде прибирати. Було складено акт про відмову від прибирання, у якому засуджений відмовився розписуватися і рапорт.
Провина обвинуваченого також підтверджується наданими стороною обвинувачення письмовими доказами.
Наказом від 14 липня 2014 року за № 41 о/с начальника Арбузинської ВК № 83 УДПтС в Миколаївській області виконання обов`язків першого заступника начальника установи заступника начальника установи з нагляду і безпеки та оперативної роботи на період відпустки ОСОБА_13 з 14 липня по 30 липня 2014 року покладено на начальника оперативного відділу майора внутрішнього служби ОСОБА_6 .

Як вбачається з постанови про переведення засудженого до ПКТ від 14 липня 2014 року, винесеної начальником Арбузинської ВК № 83 ОСОБА_14 , ОСОБА_4 було переведено до ПКТ строком на 3 місяці за допущене 14 липня 2014 року порушення п.29 ПВР зберігання забороненого предмету - мобільного телефону «NOKIA-130 С2». Доводи захисту про визнання даної постанови недопустимим доказом у зв`язку з тим, що вказаного у постанові телефону ніколи не існувало у природі, про що свідчить відповідь на запит адвоката з Українського державного центру радіочастот, прокурором надана копія постанови, а не оригінал, ніякого телефону працівниками колонії у обвинуваченого не вилучалося, постанова винесена без погодження із спостережною комісією, суд вважає необґрунтованими, поскільки вказана постанова винесена начальником установи відбування покарання у межах своєї компетенції у відповідності до вимог ст. ст. 132, 135 КВК України. Норми діючого КВК України не містять у собі вимоги про погодження постанови начальника колонії із спостережною комісією на відміну від вимог ст. 71 ВТК України, який втратив чинність з 1 січня 2004 року. Підставою для винесення постанови про накладення стягнення на засудженого стали досліджені у судовому засіданні оригінали документів, які знаходяться в особовій справі засудженого. Крім того, допитаний у ході судового засідання свідок ОСОБА_15 показав суду, що у ході обшуку ним у обвинуваченого ОСОБА_4 був виявлений телефон марки «Нокіа», про що були складені відповідні документи. До того ж докази про те, що обвинувачений у встановленому порядку оскаржував накладене на нього 14 липня 2014 року стягнення стороною захисту не надано, сам обвинувачений у ході слухання справи повідомив, що постанови про накладення на нього стягнення в установленому порядку, зокрема й до суду, не оскаржував у період з 14 липня по 25 липня 2014 року, а тільки після події 25 липня 2014 року почав скаржитися на дії працівників колонії щодо прибирання прогулянкового дворику. Призначене стягнення у виді 3 місяців ПКТ обвинувачений відбув. Крім того, згідно відповіді відділу державної виконавчої служби Арбузинського районного управління юстиції від 17.02.2015 року на виконанні у відділі знаходилося виконавче провадження по виконанню ухвали суду про конфіскацію на користь держави виявлено та вилученого у ОСОБА_4 мобільного телефону «NOKIA 130 с-2» ( НОМЕР_1 ), вказаний мобільний телефон реалізований у порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження». Показання свідка ОСОБА_16 про те, що йому не було відомо, що у ОСОБА_4 виявили телефон та за що останнього помістили до ПКТ не дають суду підстави для визнання цього доказу недопустимим у відповідності до вимог ст.87 КПК України.
Також суд вважає такими, що не підлягають задоволенню вимоги захисту про визнання рапорту про вилучення забороненого предмету недопустимим доказом у зв`язку з ненаданням його оригіналу, поскільки судом досліджувався його оригінал у ході судового розгляду при дослідження матеріалів особової справи засудженого. Серед матеріалів особової справи засудженого, які досліджувалися судом, був і протокол вилучення забороненого предмету № 507 від 14.07.2014 року.

Згідно акту виявлення факту невиконання законних вимог адміністрації установи від 25 липня 2014 року ОСОБА_4 в порушення підпункту 5 пункту «б» додатку № 26 до пункту 66 Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань відмовився від здійснення прибирання прогулянкового дворику ДІЗО ПКТ після роз`яснення йому прав, обов`язків та того, що його дії підпадають під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 391 КК України. Клопотання захисту про визнання цього акту недопустимим доказом у зв`язку з тим, що працівники колонії, допитані в якості свідків надали різні показання щодо місця складення цього документи суд вважає, що воно не заслуговує на увагу, оскільки вказаний документ підтверджує факт відмови ОСОБА_4 від прибирання, який мав місце 25 липня 2014 року, що узгоджується з показаннями свідків та самого обвинуваченого.
Відповідно до п.п. 88, 66 Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджених ДДУ ПВП № 275 від 25.12.2003 року прибирання камер ДІЗО, карцерів, ПКТ та ОК проводиться засудженими, які в них тримаються; прибирання камер ДІЗО та ПКТ здійснюється засудженими почергово, в обов`язки чергового по камері входить здійснення прибирання камерного санвузла, а після закінчення прогулянки двориків для прогулянки.

З наданого стороною обвинувачення графіка чергувань засуджених, які тримаються в камері ПКТ №10 на липень 2014 року вбачається, що ОСОБА_4 25 липня 2014 року був черговим по камері. Клопотання сторони захисту про те, що графік чергування не надано у оригіналі, він не був ніким затверджений, обвинувачений у ньому не розписувався, а тому є недопустимим доказом по справі, суд відхиляє, так як з показань свідка ОСОБА_17 слідує, що графіки чергувань складаються при поміщенні засудженого до ПКТ в декількох екземплярах, один з яких обов`язково наноситься на дощечку зовні камер засуджених для огляду та доведення працівниками виправної колонії засудженим черговості прибирання. КВК України та Правилами внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджених ДДУ ПВП № 275 від 25.12.2003 року, які діяли станом на 25.07.2014 року не передбачалась форма графіку чергувань чи його затвердження. Та обставина, що наданий стороною обвинувачення екземпляр графіка чергувань ніким не затверджений не є підставою для відмови засудженим виконати вимоги представника адміністрації колонії приступити до прибирання приміщення колонії. Також свідок ОСОБА_17 пояснив, що при поміщенні засудженого до ПКТ черговим працівником установи у графіку стирається прізвище засудженого, який вибув, і заноситься олівцем прізвище особи, яка поміщається до ПКТ, черговий помилково не стер відмітки щодо днів чергування засудженого станом до 14 липня, тобто до його поміщення в ПКТ. Свідок ОСОБА_10 показав, що засуджені з графіком знайомляться не під розпис, а шляхом доведення черговим працівником установи засудженим змісту графіків, розміщених зовні камери, зазначив, що саме він довів засудженому ОСОБА_4 інформацію про те, що він черговий 25 липня. Крім того, наявність самого графіку чергувань і того, що 25 липня 2014 року була його черга по прибиранню, засуджений не спростовував. Не має значення по даній справі встановлення фактів чергування засудженого у інші дні згідно графіку, оскільки обвинувачення пред`явлено щодо події, яка відбулася 25 липня 2014 року. Разом з тим ст. 99 КПК України передбачає, що до документів можуть бути віднесені матеріали фотозйомки, звукозапису, відеозапису та інші носії інформації. Тому суд вважає, що направлена на вимогу слідчого, який збирав докази у порядку ч.2 ст. 93 КПК України шляхом витребування документів, 25 липня 2014 року ксерокопія графіку чергування засуджених, які тримаються в камері ПКТ № 10 за липень 2014 року начальником Арбузинської ВК № 83 є належним та допустимим доказом по справі.

Твердження обвинуваченого на те, що слідчий по справі ОСОБА_18 , перебуваючи у щорічній відпустці у період з 27 червня по 27 липня 2014 року, вніс 25 липня 2014 року до ЄРДС відомості про злочин, який йому інкримінується, а тому є неналежний суб`єктом по отриманню доказів, внаслідок чого всі матеріали, зібрані у ході досудового розслідування, є недопустимими доказами спростовуються витягом з кримінального провадження від 25.07.2014 року, згідно якого інформацію до ЄРДР 25.07.2014 року було внесено слідчим ОСОБА_19 . Слідчому ОСОБА_18 було доручено проведення судового розслідування по справі 29.07.2014 року, що підтверджується відповідним дорученням начальника СВ Арбузинського РВ УМВС України в Миколаївській області ОСОБА_20 .
Клопотання захисту про те, що медичний висновок та виписка з медичної картки засудженого ОСОБА_4 є недопустимим доказом по справі суд відхиляє, так як медичний висновок по справі, наданий за підписом в.о. начальника МСЧ Арбузинської ВК № 83 ОСОБА_21 є по суті витягом з медичної картки засудженого, в якій зазначено коли ОСОБА_4 та з яких питань звертався до медичної частини Арбузинської ВК № 83. Запис же чергового лікаря ОСОБА_8 про те, що 25.07.2014 року у ході огляду засудженого встановлено, що скарг від нього не надійшло, на час огляду в ДІЗО ПКТ утримуватись може, протипоказань по виконанню робіт немає узгоджується з його показаннями, даними у ході судового засідання, де він пояснив, що він був у складі комісії, яка здійснювала обхід ДІЗО та ПКТ, в ході якого було виявлено у прогулянковому дворику сміття. На запитання ОСОБА_6 черговий повідомив, що черговим по дворику був ОСОБА_4 , його привели і запропонували прибрати, на що засуджений відмовився від прибирання. При цьому засуджений був забезпечений інвентарем для прибирання, на стан здоров`я не скаржився, не звертався вранці у ході проведеного ним обходу з 9 до 10 години цього ж дня із скаргами на стан здоров`я. Огляд стану здоров`я засудженого він провів після обіду у оглядовій камері ПКТ та зробив відповідний запис до медичної картки засудженого. Крім того, у ході судового засідання обвинувачений не доводив того, що відмовився від здійснення прибирання через поганий стан здоров`я.
Відповідно до аб.1 п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.03.1993 № 2 "Про судову практику в справах про злочини, пов`язані з порушеннями режиму відбування покарання в місцях позбавлення волі" під злісною непокорою вимогам адміністрації виправно-трудової установи, слід розуміти відкриту відмову засудженого від виконання конкретних законних вимог представника адміністрації виправно-трудової установи, який в силу свого посадового становища мав право пред`явити таку вимогу, а засуджений був зобов`язаний і міг її виконати, але умисно не виконав (наприклад, відмова від роботи без поважних причин, невиконання вимог про припинення порушення режиму відбування покарання, неодноразовість безпричинної відмови засудженого від виконання законних вимог адміністрації, демонстративність, зухвалість такої відмови).

З урахуванням викладеного, суд вважає, що обвинувачений, будучи особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі та за порушення вимог режиму відбування покарання була піддана протягом року стягненню у виді переведення до приміщення камерного типу, умисно неодноразово безпричинно відмовився від виконання конкретних законних вимог представника адміністрації установи виконання покарань - виконуючого обов`язки першого заступника начальника установи ОСОБА_6 , який мав право на накладення стягнень на засуджених у відповідності до вимог КВК України, щодо здійснення прибирання прогулянкового дворику, маючи змогу їх виконати.

Оцінюючи зібрані та досліджені в судовому засіданні докази, суд кваліфікує дії обвинуваченого за ст. 391 КК України як злісна непокора законним вимогам адміністрації установи виконання покарань особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, якщо ця особа за порушення вимог режиму відбування покарання була піддана протягом року стягненню у виді переведення до приміщення камерного типу

(одиночної камери).

При призначенні покарання обвинуваченого, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.
Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченому, є рецидив злочинів.
Враховуючи, що обвинувачений вчинив злочин середньої тяжкості у період відбуття покарання в місцях позбавлення волі, за місцем відбуття покарання характеризується задовільно, суд вважає достатнім і доцільним для виправлення і перевиховання призначити йому покарання у виді позбавлення волі з частковим приєднання покарання, призначеного вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14.03.2011 року.

Судові витрати та речові докази по справі відсутні.

Запобіжний захід по справі не раніше обирався. Суд вважає за необхідне обрати обвинуваченому до вступу вироку у законну силу запобіжний захід у вигляді утримання під вартою з урахуванням обставин справи, даних про особу обвинуваченого і того, що він раніше переховувався від органу досудового розслідування, про що свідчить постанова Ленінського районного суду м.Миколаєва від 26.05.2008 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд
З А С У Д И В:
ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ст. 391 КК України і призначити покарання у виді позбавлення волі строком 1(один) рік.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14.03.2011 року, остаточно визначивши йому покарання у виді 1(одного) року 1(одного) місяця позбавлення волі.

До вступу вироку у законну силу обрати обвинуваченому запобіжний захід у вигляді утримання під вартою.

Строк відбування покарання засудженому рахувати з дня винесення вироку, тобто з 19 лютого 2015 року.

Вирок може бути оскаржений протягом 30 днів з дня його проголошення до апеляційного суду Миколаївської області через Арбузинський районний суд Миколаївської області.

Суддя ОСОБА_1