Код суду 233 Справа № 233/760/15-к
Вирок
Іменем України
27 лютого 2015 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю: прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Гостомель Київської області, узбека, громадянина України, не одруженого, маючого неповнолітню дитину 2010р.н., номер обслуги взводу снайперів військової частини польова пошта НОМЕР_1 , зареєстрованого і проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 407 КК України, -
в с т а н о в и в :
Під час досудового розслідування встановлено, що 06.09.2014 солдат ОСОБА_4 призваний на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 21.07.2014 №607 та був направлений для проходження військової служби до військової частини польова пошта НОМЕР_1 .
Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 17.09.2014 №3 солдат ОСОБА_4 був призначений на посаду номера обслуги взводу снайперів військової частини польова пошта НОМЕР_1 та відповідно до ст.ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Згідно з вимогами ст.ст. 17, 65 Конституції України, визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України; ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначають, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Відповідно до вимог ст. 68 Конституції України, ст.ст. 11, 16, 37, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.99. № 548-ХІУ та ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.99. № 551-XIV, солдат ОСОБА_4 під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів; знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою; бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
31 січня 2015 року солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, у порушення вищевказаних вимог нормативно-правових актів, діючи умисно, з метою тимчасово незаконно ухилитися від виконання обов`язків військової служби, без поважних на те причин, самовільно залишив розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 , що тимчасово дислокується за адресою: АДРЕСА_2 та у період з 31 січня 2015 року по 15 лютого 2015 року, тобто тривалістю понад десять діб, але не більше місяця, постійно незаконно перебував за межами частини, проводячи час на власний розсуд за місцем проживання у смт. Гостомель, Київської області, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби. При цьому, останній в указаний період часу обов`язків військової служби не ніс, свою належність до Збройних Сил України, а також той факт, що він незаконно перебуває за межами військової частини НОМЕР_1 приховував. Під час незаконного перебування за межами указаної військової частини солдат ОСОБА_4 до органів місцевої влади і військового управління з питань подальшого проходження військової служби не звертався, хоча об`єктивно мав можливість це вчинити.
Таким чином, ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, перебуваючи на посаді номера обслуги взводу снайперів військової частини польова пошта НОМЕР_1 у військовому званні «солдат», 31 січня 2015 року, у порушення вимог ст.ст. 11, 16, 37, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно, з метою тимчасово незаконно ухилитися від виконання обов`язків військової служби, без поважних причин, самовільно залишив розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 , що тимчасово дислокується за адресою: АДРЕСА_2 та у період з 31 січня 2015 року по 15 лютого 2015 року, тобто тривалістю понад десять діб, але не більше місяця, постійно незаконно перебував за межами частини, проводячи час на власний розсуд за місцем проживання у смт. Гостомель, Київської області, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, при цьому, останній в указаний період часу обов`язків військової служби не ніс, свою належність до Збройних Сил України, а також той факт, що він незаконно перебуває за межами військової частини НОМЕР_1 приховував, під час незаконного перебування за межами указаної військової частини солдат ОСОБА_4 до органів місцевої влади і військового управління з питань подальшого проходження військової служби не звертався, хоча об`єктивно мав можливість це вчинити, чим вчинив кримінальне правопорушення - злочин, передбачений ч. 2 ст. 407 КК України, тобто самовільне залишення військової частини військовослужбовцем тривалістю понад десять діб, але не більше місяця.
Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні свою вину у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, вказаних у вироку, визнав у повному обсязі, щиро розкаявся у скоєному.
Під час досудового розслідування 18 лютого 2015 року між прокурором 33 військової прокуратури Південного регіону України ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 було укладено угоду про визнання винуватості. Згідно з вищевказаною угодою підозрюваний ОСОБА_4 свою вину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 407 КК України, визнав повністю та зобов`язався в подальшому не вчиняти кримінальних правопорушень.
Сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди про визнання винуватості підозрюваному ОСОБА_4 буде призначено покарання за ч.2 ст. 407 КК та із застосуванням ст.ст. 60, 69 КК України у вигляді арешту строком на 3 місяці з відбуванням покарання на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Вирішуючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні між прокурором та підозрюваним (обвинуваченим) може бути укладена угода про визнання винуватості.
Згідно з ч.4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 цілком розуміє наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, що визначено ст. 473 КПК України, положення ч.5 ст. 474 КПК України, а також наслідки невиконання зобов`язань, взятих на себе відповідно до угоди про визнання винуватості. Укладення угоди про визнання винуватості між сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Судом встановлено, що умови угоди про визнання винуватості не суперечать вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України.
Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 згідно ст. 66 КК України є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, наявність позитивної характеристики, відсутністю судимостей та знаходження на його утриманні малолітньої дитини.
Обставини, які обтяжують покарання підозрюваного згідно ст. 67 КК України, у ході досудового розслідування не встановлені.
Кримінальним правопорушенням державі збитків не завдано.
На підставі наведеного суд вважає, що укладена угода про визнання винуватості між обвинуваченим ОСОБА_4 та прокурором 33 військової прокуратури Південного регіону України ОСОБА_3 відповідає вимогам закону і не порушує законних прав та інтересів сторін. Суд також вважає, що застосування ст.. 69 КК України доцільно і узгоджене покарання буде у повній мірі відповідати цілям справедливості та перевихованню обвинуваченого.
Міра покарання для обвинуваченого ОСОБА_4 , передбачена угодою, є достатньою для його виправлення та попередження скоєння нових злочинів і відповідає загальним засадам призначення покарання, з урахуванням тяжкості злочину, особи винуватого.
Міру запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 до вступу вироку у законну силу для запобігання скоєння ним аналогічного кримінального правопорушення слід обрати тримання під вартою на гауптвахті
ІНФОРМАЦІЯ_3 витрат по справі немає.
Речові докази не долучалися.
Керуючись ст.ст. 373, 374, 474, 475 КПК України, -
з а с у д и в :
ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченому ч.2 ст. 407 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69, 60 КК України вигляді арешту строком на 3 (три) місяці з відбуванням покарання на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Міру запобіжного заходу відносно засудженого ОСОБА_4 до вступу вироку у законну силу обрати тримання під вартою на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_3 , узявши його під варту у залі суду після проголошення вироку.
Строк покарання рахувати з моменту затримання - з 27 лютого 2015 року.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на вирок може бути подана до апеляційного суду Запоріжської області через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні, надіслати копію вироку не пізніше наступного дня після ухвалення.
Суддя