АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кс/793/2/15 Справа № 1-39/2001 Категорія: ст.537, 539 КПК України (2012 р.)Головуючий у І інстанції Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_1
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 лютого 2015 року м.Черкаси

Суддя апеляційного суду Черкаської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , засудженого ОСОБА_4 та захисника ОСОБА_5 розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Черкаси клопотання засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_4 про приведення вироку до вимог закону та звільнення з відбуттям строку, який визначений ст.93 КК України (1960 р.), суд

в с т а н о в и в :
Вироком колегії суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області від 25 грудня 2001 року ОСОБА_4 , 1975 р.н., раніше судимий, визнаний винним та засуджений за вчинення злочинів, передбачених ст.ст.142 ч.3, 93 п.п. «а», «е», «і», «з», 42 КК України (в редакції Закону 1960 р.) до остаточної міри покарання у виді довічного позбавлення волі, з конфіскацією майна, яке належить йому на праві особистої власності.

Ухвалою судової колегії в кримінальних справах Верховного Суду України від 16 липня 2002 року вирок суду щодо ОСОБА_4 залишений без змін.

Засуджений ОСОБА_4 подав до суду клопотання про приведення вироку суду від 25.12.2001 року щодо нього у відповідність з Кримінальним кодексом України 1960 року, посилаючись на те, що він був засуджений за події 1999 року, коли діяв закон про кримінальну відповідальність від 3 місяців до 15 років, тобто позбавлення волі визначено на певний строк.

Оскільки, ст.93 КК України (1960 р.) передбачала максимальне покарання у виді 15 років позбавлення волі, а покарання у виді смертної кари визнано неконституційним, тому він вже відбув покарання і повинен бути звільнений.

Призначене покарання у виді довічного позбавлення волі, на його думку, є незаконним, тому що закон не має зворотної сили і не може застосовуватись до подій, які були вчинені до прийняття нового закону.

Вивчивши доводи клопотання та матеріали кримінальної справи, вислухавши пояснення засудженого та його захисника в підтримку клопотання, думку прокурора про залишення клопотання засудженого без задоволення вважаю, що клопотання засудженого ОСОБА_4 задоволенню не підлягає виходячи з наступних підстав.

Відповідно до п.14 ч.1 ст.537 та ч.3 ст.539 КПК України (2012 р.) питання, що виникають при виконанні вироку, в тому числі і клопотання з цих питань подаються до суду, який ухвалив вирок, і розглядаються суддею одноособово.

Встановлено, що 05 квітня 2001 року був прийнятий новий Кримінальний кодекс України, який вступив в законну силу з 01 вересня 2001 року.

Відповідно до вимог Прикінцевих та перехідних положень до КК України (2001 р.) суди, що розглядають кримінальні справи за нормами старого КК України зобов`язані привести у відповідність вироки, постановлені після набуття чинності нового кодексу та застосувати норми закону, що пом`якшують покарання.

Рішенням Конституційного Суду України від 29 грудня 1999 року, положення ст.24 Загальної частини та положення санкцій статтей Особливої частини Кримінального кодексу України, які передбачали смертну кару, як вид покарання, визнано таким, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Верховній Раді України було запропоновано привести Кримінальний кодекс України у відповідність з цим рішенням Конституційного Суду України.

На виконання Рішення Конституційного Суду України Верховна Рада України Законом від 22 лютого 2000 року внесла зміни до Кримінального кодексу України, де замість покарання у виді смертної кари було замінено на покарання у виді довічного позбавлення волі.

Новий вид покарання у виді довічного позбавлення волі є менш суворим (більш м`яким) в порівнянні зі смертною карою.

Відповідно до ст.5 КК України 2001 року дія закону, що пом`якшує покарання має зворотну силу, поширюється на осіб до яких застосована або може бути застосована смертна кара, тому суди зобов`язані привести у відповідність до вимог закону вироки де була застосована смертна кара, замінивши її на довічне позбавлення волі, а при постановленні нових вироків, за наявності до цього підстав, призначити покарання у виді довічного позбавлення волі, незалежно від того, коли особа вчинила злочин, чи до прийняття нового Кодексу, чи після його прийняття.

Вирок суду відносно ОСОБА_4 постановлений 25 грудня 2001 року. При цьому справа розглядалася за правилами старого КК України, а покарання призначалося з урахуванням вимог нового КК України, тобто замість смертної кари було призначено більш м`яке покарання довічне позбавлення волі.

Законність вироку відносно ОСОБА_4 , в тому числі і в частині правильності призначеного покарання, перевірялись Верховним Судом України за скаргою засудженого та його захисника і вирок апеляційного суду залишено без змін, а скарги ОСОБА_4 та його захисника без задоволення.

Слід зазначити, що ОСОБА_4 вже звертався до апеляційного суду з аналогічним питанням і постановою суду від 27 червня 2008 року йому в задоволенні клопотання з цих підстав було відмовлено (а.с.111-112 т.13).

Таким чином, вимоги засудженого ОСОБА_4 не ґрунтуються на законі, оскільки він фактично оскаржує законність вироку в частині призначення покарання , яке перевірялось Верховним Судом України і залишено без змін, тому його вимоги є безпідставні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 537, 539 КПК України, суд,

у х в а л и в :
Клопотання засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_4 , 1975 року народження про приведення вироку до вимог закону (1960 р.) та звільнення його від відбування покарання у зв`язку з відбуттям строку залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_4 в той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Суддя :