Ухвала іменем україни 26 червня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_4.,

суддів ОСОБА_5., ОСОБА_6.

розглянувши в судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 вересня 2014 року відносно ОСОБА_1,

встановила:

Вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 грудня 2014 року

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та мешканця АДРЕСА_1, громадянина України, раніше судимого

25 березня 2013 року вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська за ст. 185 ч. ч. 1,2,3, ст. 70 КК до 3 років 6 місяців позбавлення волі; 12 червня 2014 року звільнений на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2014 році»,

визнано винуватим за ч. 2 ст. 187 КК та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією майна.

Вирішено питання про речові докази.

Апеляційним судом Дніпропетровської області зазначений вирок залишений без зміни.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_1 31 серпня 2014 року близько 12 год. разом з невстановленою особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, знаходився біля буд. №10, розташованого по вул. Куликовська м. Дніпропетровська, де повз нього проходив малолітній ОСОБА_2, з рюкзаком на плечах. В цей момент у ОСОБА_1 та у невстановленої слідством особи раптово виник злочинний намір, спрямований на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, що є небезпечним для життя та здоров'я малолітнього ОСОБА_2 Реалізуючи вказаний намір, ОСОБА_1, діючи за попередньою змовою з невстановленою особою, у вказаний час та у вказаному місці, діючи умисно, з корисливих мотивів, підійшов до малолітнього ОСОБА_2 ззаду, схопив останнього лівою рукою за шию, а правою рукою приставив до горла ножа. Погрожуючи застосуванням ножа і насильством, що є небезпечним для життя та здоров'я особи, ОСОБА_1 сказав малолітньому ОСОБА_2 покласти біля себе рюкзак на землю, а вказана невстановлена особа, за вказівкою ОСОБА_1, діючи з єдиним умислом, забрала вказаний рюкзак, вартістю 150 грн., якому знаходилися овочі на суму 34 грн., які належать ОСОБА_3 При цьому ОСОБА_1 запитав у малолітнього ОСОБА_2 чи є в нього мобільний телефон та грошові кошти, коли останній відповів, що в нього немає при собі вказаного майна, ОСОБА_1 відпустив його, пригрозивши, щоб нікому не розповідав про те, що сталося. В цей час невстановлена особа спостерігала за обстановкою, тримаючи в руках вищевказаний рюкзак. Після вчинення розбійного нападу ОСОБА_1 та невстановлена особа з майном, яким вони заволоділи, направилися в сторону зупинки громадського транспорту, що розташована на вул. С. Ковалевської м. Дніпропетровська, завдавши своїми діями потерпілому ОСОБА_3 майнову шкоду на загальну суму 184 грн. Не доходячи до вказаної зупинки, ОСОБА_1 наздогнав батько малолітнього ОСОБА_2 - потерпілий ОСОБА_3 та почав його утримувати, а невстановлена особа кинула рюкзак потерпілого на землю та втекла.

У касаційній скарзі прокурор, вказуючи на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м'якості, просить ухвалу апеляційного суду скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Посилається на те, що суд апеляційної інстанції безпідставно залишив поза увагою дані про особу ОСОБА_1, який на момент вчинення правопорушення ніде не працював, правопорушення вчинив відносно неповнолітньої особи, вини повністю не визнав та не розкаявся.

Перевіривши касаційну скаргу, а також долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Так, відповідно до вимог п.2 ч.2 ст.428 КПК, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень, а також інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Доведеність вини ОСОБА_1 та кваліфікація його дій за ч.2 ст.187 КК у касаційній скарзі не оспорюється.

Як вбачається із наданих суду касаційної інстанції копій судових рішень, суд першої інстанції, розглянувши матеріали кримінального провадження, визнав ОСОБА_1 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК, та призначив йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією майна.

Не погоджуючись з вказаним вироком суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій порушував питання про скасування вироку місцевого суду в частині призначення покарання та постановлення апеляційним судом свого вироку. При цьому прокурор посилався, що призначене ОСОБА_1 покарання не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м'якості і наводив доводи, аналогічні доводам його касаційної скарги.

Апеляційний суд в межах повноважень та в порядку, визначеному ст.404 КПК України, розглянув у повному обсязі доводи поданої апеляції та прийшов до висновку про їх безпідставність і погодився з видом та розміром призначеного ОСОБА_1 судом першої інстанції покарання.

Висновки апеляційного суду належним чином мотивовані. Вважати ці висновки необґрунтованими чи сумнівними підстав немає.

Призначаючи покарання, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, врахував: конкретні обставини кримінального провадження; ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення; дані про особу засудженого, обставини, що обтяжують покарання, а саме, що ОСОБА_1 раніше судимий та вчинив правопорушення відносно малолітнього, і призначив покарання відповідно до вимог ст. 65 КК, яке є необхідним та достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Посилання у касаційній скарзі прокурора на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м'якості, є безпідставними.

Враховуючи викладене, та виходячи з того, що з касаційної скарги і наданих копій судових рішень підстав для задоволення касаційної скарги прокурора колегія суддів не вбачає, а тому у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою слід відмовити на підставі п.2 ч.2 ст. 428 КПК.

На підставі наведеного, керуючись п.2 ч. 2 ст. 428 КПК колегія суддів

у х в а л и л а:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 вересня 2014 року відносно ОСОБА_1

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6