Справа №11а-343,2007р. Головуючий
Категорія: ст. 149 ч.2 Палькова
КК України. Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007 року
квітня місяця «03» дня

Колегія суддів судової палати в кримінальних справах
апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого
- Червоненка В.Я.
Суддів: Раєнка В.І.,

Ковальової
Н.М. З участю прокурора -
Литвиненка О.О.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні
кримінальну справу за апеляціями захисника в інтересах засудженої та державного
обвинувача по справі на вирок Суворовського районного суду м.Херсона від «22» січня 2007 року.

ВСТАНОВИЛА:

Цим
вироком

ОСОБА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1, -

засуджена за ст. 149ч.2 КК України із застосуванням ст.69 КК України до 2 років
позбавлення волі, без конфіскації майна, в кримінально-виконавчій установі.

Запобіжний захід відносно засудженої залишено у вигляді
підписки про невиїзд з постійного місця проживання до вступу вироку в законну
силу.

Строк відбування призначеного покарання визначено з моменту
взяття засудженої під варту.

Речові докази: 2200
доларів США звернуті на користь держави.

ОСОБА_1 визнана винною і засуджена за те, що в грудні 2003 року, за
попередньою змовою з іншою особою, спродала до Туреччини громадянку України
ОСОБА_2 в цілях подальшої сексуальної експлуатації, а також: за те, що в січні 2004 року за
попередньою змовою з ОСОБА_3 та іншою особою, спродала до Туреччини в цілях
подальшої сексуальної експлуатації громадянок України ОСОБА_4 та ОСОБА_5, за що
вона та ОСОБА_3 отримали від невстановленої слідством особи на ім'я ОСОБА_6
через ОСОБА_7 2100 доларів
США.

Постановою суду від 28.11.2005
року кримінальна справа відносно підсудного ОСОБА_3 виділена в окреме
провадження і направлена на додаткове розслідування у зв'язку з ухиленням
останнього від суду.

2

В апеляції захисник в інтересах ОСОБА_1 просить вирок
суду відносно його підзахисної скасувати і закрити провадження по справі за
відсутністю в діях ОСОБА_1 передбаченого ст. 149 ч.2 КК України злочину, оскільки на його думку висновки
суду базуються на припущеннях і не відповідають фактичним обставинам справи,
оскільки вона лише здійснювала консультаційні послуги по отриманню паспортів і
не отримувала за це будь-якої винагороди. Захисник також вказує на відсутність
доказів на попередню змову ОСОБА_1 з іншими особами. Окрім того, показання
потерпілих по справі не підтверджують, а спростовують пред'явлене засудженій
обвинувачення. Захисник також вказує у своїй апеляції на призначення судом
ОСОБА_1 надто суворого покарання, посилаючись на обставини, що пом'якшують
відповідальність засудженої та тяжкий стан її здоров'я.

Державний обвинувач, який приймав участь у розгляді
справи судом першої інстанції просить вирок суду скасувати внаслідок
призначення засудженій м'якої міри покарання, постановити по справі свій вирок,
яким призначити ОСОБА_1 покарання за ст. 149
ч.2 КК України у вигляді 6
років позбавлення волі. На обґрунтування своїх доводів посилається на те,
що засудженою вчинено особливо-тяжкий злочин, необгрунтовано застосовано ст.69 КК
України, оскільки перераховані формально обставини, що пом'якшують її
відповідальність, а сам факт сексуальної експлуатації жінки є тяжкими
наслідками, що не враховано судом.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав доводи
апеляції державного обвинувача та прохавшого цю апеляцію задовольнити,
перевіривши матеріали справи та доводи апеляцій, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляції задоволенню не підлягають зі слідуючих підстав.

Судом вірно встановлені фактичні обставини вчиненого
засудженою і його висновки про винність ОСОБА_1 у скоєнні злочину за який її
засуджено, при обставинах вказаних у вироку суду підтверджується показаннями
засудженої за цією ж справою ОСОБА_8, з яких вбачається, що саме ОСОБА_1
запропонувала їй підшукувати дівчат з ціллю відправки їх до Туреччини займатися
проституцією. Вона підшукала потерпілих по даній справі і відвела до ОСОБА_1,
яка займалася оформленням для дівчат закордонних паспортів. Родичі ОСОБА_1
відвезли цих дівчат до Сімферополя щоб відправити до Туреччини;

свідченнями потерпілої ОСОБА_5, яка підтвердила, що в
січні 2004 року
разом із ОСОБА_4 їздили до Туреччини, де, як їм сказали, вони будуть працювати
з людьми і отримувати за це гроші. Два чоловіка відвезли їх до Сімферополя,
придбали квитки і дали 500
доларів США, щоб пройти таможню. В Стамбулі гроші у них забрали. В
Туреччині вона побула неділю і її повернули до України, а ОСОБА_4 залишилася;

показаннями свідка ОСОБА_9, яка підтвердила, що її син
разом із ОСОБА_8 возив до Сімферополя дівчину; свідок ОСОБА_10 підтвердив, що в
м.Херсоні забрав 2 дівчат і
поїхали до Сімферополя, де їх затримали;

показаннями потерпілої ОСОБА_2, з яких вбачається, що у
грудні 2003 року
вона познайомилася із ОСОБА_8, яка їй запропонувала поїхати до Туреччини
займатися проституцією. За її згодою

3

ОСОБА_8 послала потерпілу до ОСОБА_1, яка допомогла
виготовити необхідні документи, дала гроші на поїздку, а також; надала машину,
якою відвезли її до аеропорту. У Стамбулі її тричі перепродували і вимагали
займатися проституцією;

свідок ОСОБА_11 підтвердив, що засуджена відправила його
співмешканку ОСОБА_4 до Туреччини займатися проституцією. Він декілька разів
отримував від потерпілої гроші з Туреччини;

свідок ОСОБА_12 підтвердив, що за проханням ОСОБА_1
відвозив до аеропорту хлопця на ім'я ОСОБА_13 і двох дівчат, за що ОСОБА_13
виплатив йому 100 доларів США; а також матеріалами справи, у тому числі даними
повідомлення про отримання співмешканцем ОСОБА_4 ОСОБА_11 грошових переказів
від потерпілої з Туреччини; списком осіб, які вилітали з Сімферополя до
Туреччини, де вказана і потерпіла, копією закордонного паспорта на ім'я
ОСОБА_4.

Зібраним по справі доказам, які належним чином перевірені
судом та викриваючим ОСОБА_1 як особу, що вчинила цей злочин, суд дав належну
оцінку та вірно кваліфікував її дії.

На підставі наведеного колегія суддів приходить до
висновку, що апеляція захисника в інтересах засудженої задоволенню не підлягає,
оскільки судом належним чином перевірені зібрані докази, які викривають ОСОБА_1
як особу, що вчинила даний злочин.

Покарання засудженій обрано із застосуванням ст. 69 КК
України у вигляді реального позбавлення волі з урахуванням характеру та
підвищеного ступеня суспільної небезпечності вчиненого злочину, який
відноситься до особливо тяжких, даних про особу ОСОБА_1, яка характеризується
позитивно, вперше притягається до кримінальної відповідальності, є особою
похилого віку, а також те, що вона є інвалідом 2 групи безстроково, її стан
здоров'я, що підтверджується приєднаними до матеріалів справи медичними документами.
Ці обставини визнані судом такими, що пом'якшують відповідальність засудженої і
в своїй сукупності дали підстави суду для призначення ОСОБА_1 покарання нижче
від найнижчої межі, встановленої санкцією ст. 149 ч.2 КК України.

На думку колегії суддів судом першої інстанції ст. 69 КК України
обґрунтовано застосована, оскільки не передбачає заборони при її застосування і
за особливо тяжкі злочини. Попередній вирок суду, за яким ОСОБА_1 була
засуджена із застосуванням ст. 6
9 КК України до іншого виду покарання касаційною інстанцією був скасований не
в зв'язку з необґрунтованим застосуванням ст. 69 КК України, а в зв'язку з тим, що суд посилався при її
застосуванні на обставини, які не були документально підтверджені. Ці недоліки
при новому розгляді справи судом першої інстанції виправлені.

Посилання апелянта на те, що суд не прийняв дотувати, що
сексуальна експлуатація жінок сама по собі вже є тяжкими наслідками не
ґрунтується на законі і не може бути прийнята до уваги, оскільки сама
диспозиція ст. 149 КК України
передбачає кримінальну відповідальність за таку експлуатацію, а ч.3 даної
статті має саме кваліфікуючу ознаку злочину - настання тяжких наслідків. За цим законом дії засудженої
не

4

кваліфікувалися.
До того ж закон має виключний перелік наслідків, які відносяться до тяжких.

По даній
справі такі наслідки не встановлені.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку,
що вирок суду є законним і обґрунтованим, а призначене засудженій покарання із
застосуванням ст.69 КК України є достатнім, справедливим і відповідає вимогам
ст.65 КК
України, а тому апеляції захисника і державного обвинувача, який приймав участь
у розгляді справи судом першої інстанції задоволенню не підлягають.

Керуючись
ст.ст. 365,366 КПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляції захисника в інтересах засудженої та державного
обвинувача по справі залишити без задоволення, а вирок Суворовського районного
суду м.Херсона від 22 січня 2007 року відносно
ОСОБА_1 - без
змін.