Справа №
11а - 917 - 2007 рік Головуючий в суді 1-ї ін ст. Яковлєв О.В.
186 ч.2 КК України Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2007
року. Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах апеляційного суду
Кіровоградської області у складі:

головуючого -
судді Зубка К.А., Суддів Лещенка P.M. і Ремеза П.М.
, за участю прокурора Голубенко
Г.П., розглянула у відкритому судовому
засіданні у м. Кіровограді кримінальну
справу за апеляцією засудженого ОСОБА_1
на вирок Ленінського
районного суду м.
Кіровограда від 12 липня 2007 року,
яким

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженець с. Олексіївна Добровеличківського району Кіровоградської
області, мешканець АДРЕСА_1, не одруженого, не працюючого, раніше судимого: - 14.09.2001 року
Добровеличківськйм районним судом Кіровоградської області за ст.
ст. 185 ч.3, 75 КК України на 3 роки позбавлення
волі, з іспитовим строком на 2
роки, 23.05.2003 року постановою
Добровеличківського районного суду направлений в місця позбавлення волі для
відбування призначеного покарання,
звільнився по УДО 27.07.2005 року,
засуджений за ст. 186 ч.2 КК України на 5 років позбавлення
волі.

Також
цим вироком засуджено ОСОБА_2 за
ст. 186 ч. 2 КК України на 4 роки
6 місяців позбавлення волі, на
підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком на 3
роки, але вирок щодо нього не
оскаржується.

Суд
визнав винним ОСОБА_1 у тому, що він 28
грудня 2006 року близько 18 годин, за
попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_2 та невстановленою слідством
особою, маючи умисел на відкрите
заволодіння чужим майном і знаходячись на сміттєзвалищі, яке розташоване неподалік від пров.
Мотокросного в м. Кіровограді, підбігли до раніше незнайомої їм ОСОБА_3
, яка у той час проходила разом з
ОСОБА_4 і шляхом застосування насильства,
яке не є небезпечним для життя та здоровя потерпілих, відкрито заволодли мобільним телефоном Нокіа
6230, картою памяті до нього та
сімкартою «Діджус», заподіявши

потерпілому
ОСОБА_4 матеріальну шкоду на суму 1570 грн.

У своїй
апеляції засуджений ОСОБА_1, не оскаржуючи кваліфікацію скоєного, просить пом'якшити призначене йому судом
першої інстанції покарання із застосуванням
ст. ст. 69 та 75 КК України вказуючи на те, що суд першої інстанції постановляючи вирок
не врахував добровільне відшкодування збитків потерпілому, що він допомагав слідству, щиро покаявся у скоєному, злочин вчинив у зв'язку з тяжкими сімейними
обставинами, а також що він позитивно
характеризується, на утриманні має
неповнолітніх дітей і пристарілих непрацездатних батьків, батько є інвалідом і потребує його допомоги.

Заслухавши
доповідача, думку прокурора, який просив залишити вирок суду першої
інстанції без зміни, пояснення
засудженого ОСОБА_1, який підтримав свою
апеляційну скаргу і просив її задовольнити та засудженого ОСОБА_2, який просив вирок суду щодо нього залишити
без зміни, вивчивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_1 колегія суддів
вважає, що вона задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Висновок
суду про винність ОСОБА_1, у вчиненні
відкритого заволодіння чужим майном,
вчиненого за попередньою змовою групою осіб, шляхом застосування насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров'я
потерпілих, за яке його засуджено, обґрунтований дослідженими судом доказами і
являється правильним.

Так, сам засуджений ОСОБА_1, як на досудовому слідстві так і в судовому
засіданні свою вину визнав повністю і розповів при яких обставинах вчинив
зазначений злочин.

Крім
цього вина засудженого повністю підтверджується зібраними по справі
достовірними доказами, які ніким не
оспорюються і були досліджені у судовому засідання в порядку ст.
299 ч.3 КК України.

Таким
чином, суд виходячи з тих доказів, які дослідив обґрунтовано визнав винним
ОСОБА_1 у вчиненні відкритого заволодіння чужим майном, вчиненого за попередньою змовою групою
осіб, шляхом застосування
насильства, яке не є небезпечним для
життя та здоров'я потерпілих і правильно кваліфікував його дії за ст. 186 ч.2 КК України.

Призначаючи
засудженому ОСОБА_1 покарання районний суд відповідно до вимог ст. 65
КК України у повній мірі врахував всі обставини справи, а також,
що він вчинив тяжкий злочин, за
місцем проживання характеризується позитивно,
не працює, раніше судимий за
вчинення аналогічного злочину, а тому
обґрунтовано дійшов висновку про можливість його виправлення у місцях
позбавлення волі у призначений майже мінімальний строк покарання, передбачений законом за вчинення даного
злочину.

Доводи засудженого ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції постановляючи вирок
не врахував добровільне відшкодування збитків потерпілому і, що він позитивно характеризується є
безпідставними, оскільки матеріальна
шкода потерпілим була відшкодована лише 5.09.2007 року і не ним, а засудженим ОСОБА_2, що
підтверджується наданою останнім
апеляційному суду відповідною розпискою від потерпілого
ОСОБА_4.

Його ж
доводи щодо того, що він допомагав
слідству, щиро покаявся у скоєному, злочин вчинив у зв'язку з тяжкими сімейними
обставинами, хоч і не зазначені у вироку
суду, проте фактично враховані судом при
призначенні йому покарання, а стосовно
того, що він на утриманні має
неповнолітніх дітей і пристарілих непрацездатних батьків, а батько є інвалідом і потребує його
допомоги, крім доводів самого
засудженого жодним доказом по справі не підтверджуються. Із
характеристики, виданої квартальним
комітетом № 14 з місця начебто останнього проживання засудженого по АДРЕСА_1
вбачається, що з ним там взагалі не
знайомі і нічого про нього не знають(а.с. 147). Як вбачається з наданих у
судовому засіданні засудженим ОСОБА_1 копій свідоцтв про народження дітей він є
батьком двох малолітніх дітей - дочок ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_3. Проте, як
підтвердив і сам засуджений, діти
постійно проживають з його тещею в с. Липняжка Добровеличківського
району і знаходяться у неї на утриманні. Як видно з матеріалів справи ОСОБА_1
фактично проживав у м. Кіровограді, тобто окремо від своїх дітей і будь яких даних
про те, що він надавав матеріальну
допомогу дітям в матеріалах справи немає.

Таким
чином, з урахуванням усіх обставин
справи, колегія суддів не вбачає підстав
для застосування ст. 69 КК України та звільнення засудженого
ОСОБА_1 від покарання на підставі ст. 75 КК України.

Керуючись ст.
ст. 362, 366 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляцію засудженого ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а вирок Ленінського
районного суду м. Кіровограда від 12
липня 2007 року щодо нього та ОСОБА_2 залишити без зміни.