Апеляційний суд міста Києва
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

21 липня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференції під час трансляції з приміщення Білоцерківської виправної колонії № 35 Управління державної пенітенціарної служби України у Київській області матеріали провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця смт. Згурівка Київської області,

що зареєстрований та проживає за адресою:

АДРЕСА_1 , судимого:

1) вироком Згурівського районного суду Київської області

від 04.09.1997 року за ч.1 ст.140 КК України 1960 року

на 1 рік виправних робіт з відрахуванням 20 % заробітку в доход держави;

2) вироком Згурівського районного суду Київської області

від 21.01.1998 року за ч.3 ст.81 КК України 1960 року на підставі

ст.43 КК України 1960 року на 3 роки 10 місяців позбавлення волі,

звільненого 11.09.2001 року по відбуттю строку покарання;

3) вироком Згурівського районного суду Київської області

від 02.04.2003 року за ч.3 ст.185 КК України

на 3 роки 6 місяців позбавлення волі,

постановою Березанського міського суду Київської області

від 30.09.2005 року звільненого умовно-достроково

на невідбутий строк 1 рік 18 днів;

4) вироком Згурівського районного суду Київської області

від 31.01.2011 року за ч.2 ст.185 КК України

на 2 роки 6 місяців позбавлення волі,

____________________________________

Справа № 11-кп/796/1247/2015
Категорія: ЗУ «Про амністію у 2014 році»
Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_7
Доповідач: ОСОБА_1
на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування

покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік;

5) вироком Згурівського районного суду Київської області

від 04.04.2013 року за ч.3 ст.185 КК України

на підставі ст.71 КК України на 4 роки 9 місяців позбавлення волі,

за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 2 червня 2015 року,

у с т а н о в и л а :

Вироком Згурівського районного суду Київської області від 04.04.2013 року ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців. На підставі ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Згурівського районного суду Київської області від 31.01.2011 року і за сукупністю вироків ОСОБА_6 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 9 місяців.

26.03.2015 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла заява засудженого про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2014 році».

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 02.06.2015 року у застосуванні до ОСОБА_6 акту амністії відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, засуджений подав апеляційну скаргу, в якій висловлює свою незгоду з ухвалою суду першої інстанції, стверджуючи про те, що не відноситься до категорії осіб, зазначених у ст.8 Закону України «Про амністію у 2014 році», до яких амністія не застосовується.

Звертає увагу на те, що його судимість за вироком Згурівського районного суду Київської області від 04.11.1989 року погашена. А, звільнившись від відбування покарання, призначеного вироком Згурівського районного суду Київської області від 02.04.2003 року, умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 18 днів, протягом невідбутої частини покарання він злочинів не скоював.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи засудженого, який підтримав апеляційну скаргу, просив ухвалу суду скасувати і застосувати до нього положення ст.6 Закону України «Про амністію у 2014 році»; доводи прокурора, який не вбачав підстав для задоволення апеляційної скарги; провівши судові дебати, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що в її задоволенні належить відмовити, з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_6 , суд в ухвалі зазначив, що до засудженого не може бути застосовано акт амністії, оскільки він раніше звільнявся з місць позбавлення волі умовно-достроково, має непогашені судимості за вчинення умисних тяжких злочинів, і знову вчинив умисний тяжкий злочин.

Колегія суддів погоджується з висновками, викладеними в ухвалі суду першої інстанції, про те, що до ОСОБА_6 не може бути застосовано Закон України «Про амністію у 2014 році».

Відповідно до положень ст.8 Закону України «Про амністію у 2014 році» амністія не застосовується до осіб, зазначених у статті 4 Закону України «Про застосування амністії», а також до осіб, які раніше звільнялися з місць позбавлення волі умовно-достроково і знову вчинили умисний тяжкий або особливо тяжкий злочин.

Згідно з п.«в» ч.1 ст.4 Закону України «Про застосування амністії» амністія не може бути застосована до осіб, які мають дві і більше судимості за вчинення умисних тяжких та/або особливо тяжких злочинів, крім випадків індивідуальної амністії.

Як встановив суд першої інстанції, ОСОБА_6 має дві непогашені судимості за вчинення умисних тяжких злочинів за вироками Згурівського районного суду м. Києва від 04.11.1989 року за ч.3 ст.81 КК України 1960 року на 3 роки позбавлення волі та вироком Згурівського районного суду Київської області від 02.04.2003 року за ч.3 ст.185 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі.

Доводи засудженого про те, що судимість за вироком Згурівського районного суду м. Києва від 04.11.1989 року погашена, є слушними.

Водночас у ОСОБА_6 залишаються непогашеними судимості за вчинення умисних тяжких злочинів за вироком Згурівського районного суду Київської області від 21.01.1998 року, про що зазначено у вступній частині цієї ухвали, а також за вироком Згурівського районного суду Київської області від 04.04.2013 року, покарання за яким він відбуває на даний час. І вказані обставини залишилися поза увагою суду першої інстанції.

Твердження ОСОБА_6 про те, що після звільнення від відбування покарання умовно-достроково він протягом невідбутої частини покарання злочинів не скоював, не можуть бути враховані, оскільки за змістом п.«б» ст.8 Закону України «Про амністію у 2014 році» вже саме по собі вчинення умисного тяжкого або особливо тяжкого злочину особою, яка раніше звільнялася з місць позбавлення волі умовно-достроково, за умови непогашення зазначеної судимості, унеможливлює застосування до неї акту амністії.

Крім того, згідно з п.«в» ст.8 Закону України «Про амністію у 2014 році» амністія не застосовується до осіб, які звільнені судом від відбування покарання з випробуванням і до закінчення визначеного судом іспитового строку знову вчинили умисний тяжкий або особливо тяжкий злочин.

Злочин, передбачений ч.3 ст.185 КК України, за який ОСОБА_6 відбуває покарання, відноситься до категорії умисних тяжких і вчинений під час іспитового строку.

Отже, на засудженого поширюються застереження, встановлені п.п.«б», «в» ст.8 Закону України «Про амністію у 2014 році», п.«в» ч.1 ст.4 Закону України «Про застосування амністії», а тому він не може бути суб`єктом амністії.

Таким чином, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою і вмотивованою, і підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 2 червня 2015 року, якою відмовлено у застосуванні до засудженого ОСОБА_6 Закону України «Про амністію у 2014 році» залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу суду апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3