Справа №471/580/14-к 26.03.2015 26.03.2015 26.03.2015
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
26 березня 2015 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
- визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7
захисник ОСОБА_5 .
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
За змістом апеляції захисник просить вирок суду скасувати та виправдати обвинуваченого ОСОБА_6 за недоведеністю його вини.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України та призначено покарання у виді 7 років позбавлення волі .

_________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/784/197/15 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_8

Категорія: ч.2 ст.121 КК України Доповідач апеляційної інстанції: ОСОБА_1

Узагальнені доводи апелянта.
В апеляційній скарзі захисник в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 посилається на істотні порушення судом вимог кримінального процесуального закону, а також на те, що рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи.

Стверджує, що матеріали провадження не містять прямих доказів про винуватість ОСОБА_6 .

Зазначає, що суд безпідставно поклав в основу обвинувачення покази свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , оскільки їх свідчення не містять даних, які б вказували на скоєння злочину обвинуваченим ОСОБА_6 , а також не надано оцінки письмовим доказам дослідженим в судовому засіданні.

Вказує, що свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_10 в судовому засідання надали покази, які спростовують доводи слідства про спричинення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_13 .

Вважає, що суд повинен був визнати протокол проведення слідчого експерименту недопустимим доказом у зв`язку з порушенням порядку його проведення, оскільки обвинувачений та поняті їхали на місце вчинення злочину в різних автомобілях і останні не бачили чи самостійно обвинувачений показував слідчому шлях до місця події.

Зазначає, що висновок судово-медичного експерта вказує лише на причину смерті ОСОБА_13 та наявність виявлених у нього тілесних ушкоджень, але він не підтверджує вину саме обвинуваченого, оскільки не співпадає кількість ударів встановлених експертом (не менше чотирьох) з показами ОСОБА_6 в судовому засіданні (два удари: один в обличчя, а другий по тулубу).

Вказує, що суд безпідставно відхилив клопотання сторони захисту про допит нових свідків, а також не вирішив клопотання про взяття на поруки обвинуваченого та не врахував надану характеристику.

Також вважає, безпідставною відмову в надані їй часу для підготовки клопотання про проведення додаткової судово-медичної експертизи з метою встановлення давності заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_13 , оскільки слідчим в постанові про призначення експертизи таке питання не ставилося.

Вказує, що суд невірно визнав обставиною, що обтяжуює покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, оскільки даний факт не підтверджується медичними документами.

Зазначає, що огляд трупа ОСОБА_13 слідчим проводився в порушення ст. 238 КПК України, без участі судово-медичного експерта.

Вважає, що суд в порушення вимог кримінального процесуального закону до дослідження в судовому засіданні висновку судово-медичної експертизи №75 від 25.04.2014 року, за клопотанням прокурора допитав в судовому засіданні в якості спеціаліста ОСОБА_14 .

Крім того, суд не надав стороні захисту реалізувати свої права, а саме задати спеціалісту питання щодо судово-медичної експертизи.

Вказує на те що в судовому засіданні прокурор оголошував показання свідків не заявляючи при цьому клопотання чим, на думку захисника, здійснював психологічний вплив на свідків обвинувачення.

Узагальнення викладу позиції прокурора.
В запереченнях на апеляційну скаргу прокурор, який приймав участь в розгляді провадження судом першої інстанції просить залишити без задоволення апеляційну скаргу захисника, а вирок Братського районного суду Миколаївської області від 17 липня 2014 року без змін. Вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_6 у вчинені злочину доведена повністю і підтверджується доказами, дослідженими у судовому провадженні.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
Судом першої інстанції встановлено, що 06 березня 2014 року о 18 годині у ОСОБА_6 , який знаходився в приміщенні житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , виникла сварка з потерпілим ОСОБА_13 на ґрунті особистих неприязних відносин, під час якої обвинувачений, будучи в стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому, навмисно завдав йому одного удару кулаком в обличчя з лівої сторони в області лівого ока та три удари по тулубу в область живота з лівої та правої сторони.

В результаті вказаних дій потерпілому ОСОБА_13 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: тупої травми тулуба з пошкодженням органів черевної порожнини та тазу, крововиливом в черевну порожнину, які по ступеню тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

18 березня 2014 року о 07 годині, потерпілий ОСОБА_13 з спричиненими тяжкими тілесними ушкодженнями був госпіталізований до Братськой ЦРЛ, де о 11 годині 30 хвилин від отриманих тілесних ушкоджень помер.

Дії ОСОБА_6 судом кваліфіковані за ч.2 ст.121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, яка підтримала доводи наведені в апеляційній скарзі, думку прокурора, який вважав вирок суду законним і обґрунтованим, просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Обставини подій, що відбулися 16 березня 2014 року, під час яких обвинувачений ОСОБА_6 декілька разів ударив потерпілого ОСОБА_13 в обличчя та по тулубу, фактично підтвердив сам обвинувачений ОСОБА_6 , але при цьому зазначив, що завдані ним 2 удари - в обличчя та в живіт не могли спричинити тілесних ушкоджень, які потягли смерть потерпілого.

Однак, такі показання обвинуваченого являються неспроможними та спростовуються дослідженими судом доказами.

Так, свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснила, що 16.03.2014 року близько 16 години, проходячи біля будинку ОСОБА_6 бачила, як він знаходячись на подвір`ї свого домоволодіння сварився з її батьком потерпілим ОСОБА_13 .

Після цього, через нетривалий час вона повернулася додому та вслід за нею, приблизно через 5 хвилин, прийшов ОСОБА_13 , який погано себе почував, тримався за живіт та стогнав. Вона разом з ОСОБА_9 намагалися розпитати, що сталося, однак потерпілий нічого не міг сказати у зв`язку з сильним болем та нудотою.

Свідок також зазначила, що на наступний день потерпілий ОСОБА_13 повідомив її, що ймовірно такий його стан зумовлений завданням ударів.

Ці показання узгоджуються з показаннями потерпілої ОСОБА_9 яка пояснила, що 16.03.2014 року вони святкували день народження ОСОБА_6 у нього в будинку. У зв`язку з тим, що ОСОБА_13 знаходився в стані алкогольного сп`яніння, то він з дозволу господарки ОСОБА_15 залишився відпочивати у веранді вказаного будинку.

Після того, як потерпілий ОСОБА_13 прийшов додому від обвинуваченого ОСОБА_6 , то тримався за живіт і скаржився на нудоту. Через деякий час стан потерпілого погіршився у зв`язку з чим вони направили його до лікарні.

Також вона підтвердила, що ОСОБА_13 дійсно розповідав їй про те, що біль відчуває не у зв`язку з отруєнням, а можливо від удару в живіт.

Про погане самопочуття потерпілого ОСОБА_13 на момент повернення додому від ОСОБА_6 свідчать також показання свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_11 , які в той час знаходилися за місцем проживання потерпілого.

Зазначені вище показання потерпілої та свідків є послідовними та узгоджуються не тільки між собою, а з іншими дослідженими матеріалами провадження.

Так, під час проведення слідчого експерименту 19.03.2014 року обвинуваченій ОСОБА_6 підтвердив, що 16.03.2014 року між ним та потерпілим ОСОБА_13 виникла сварка, під час якої він наніс один удар в обличчя, потім потягнув його до виходу з будинку, де тричі вдарив кулаками по тулубу з правої і з лівої сторони в районі живота.

Висновком судово-медичної експертизи № 75 від 25.04.2014 року встановлено, що смерть потерпілого ОСОБА_13 настала від тупої травми тулуба з пошкодженням органів черевної порожнини, кровотечі в черевну порожнину, що підтверджується даними розтину і гістологічним дослідженням внутрішніх органів / размозжением тканини підшлункової залози, розривами брижейки тонкого і товстого кишкивника, наявністю крові в черевній порожнині, нерівномірним кровонаповненням внутрішніх органів, крововиливом у навколониркову жирову клітчатку обох нирок.

Вказані пошкодження виникли до звернення за медичною допомогою, від дії тупих предметів, можливо їх утворення від ударів рукою чи ногою людини.

Загальна кількість ударів становить не менше чотирьох.

Експерт також зазначив, що отримання таких тілесних ушкоджень при завдані одного удару в обличчя, а другого в тулуб - неможливо.

Допитаний в судовому засіданні в якості спеціаліста експерт ОСОБА_14 , роз`яснив, що потерпілому ОСОБА_13 в тулуб було завдано не менше двох сильних ударів, які спричинили пошкодження органів черевної порожнини та які знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку зі смертю потерпілого.

Також спеціаліст пояснив, що вказані тілесні ушкодження утворилися за 1-3 дні до настання смерті ОСОБА_13 .

Крім того, з дослідницької частини судово-медичної експертизи слідує, що при опитуванні ОСОБА_13 лікарем 18.03.2014 року він скаржився на болі в животі та зазначив, що 16.03.2014 року його побив обвинувачений.

Наведені докази у своїй сукупності спростовують доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що він завдав один удар потерпілому ОСОБА_13 в живіт, та не міг спричинити тілесних ушкоджень, які потягли його смерть.

Матеріали провадження не містять будь-яких даних, які вказували на отримання потерпілим ОСОБА_13 тілесних ушкоджень за інших обставин і таких даних стороною захисту також не надано.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку доказам в їх сукупності, і обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у скоєнні кримінального правопорушення та правильно кваліфікував його дії за ч.2 ст.121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Доводи захисника про те, що протокол проведення слідчого експерименту є недопустимим доказом, оскільки поняті їхали на місце вчинення злочину в різних автомобілях з обвинуваченим ОСОБА_6 та не мали можливості бачити чи самостійно обвинувачений показував слідчому шлях до місця події, є безпідставними.

Так, як слідує зі змісту протоколу проведення слідчого експерименту, обвинувачений ОСОБА_6 з самого початку цієї слідчої дії зазначив, що слідчий експеримент буде проводиться за місцем його проживання, а тому проїзд обвинуваченого та понятих в різних автомобілях до помешкання ОСОБА_6 не стосується даних, які були отримані в ході слідчого експерименту. Під час проведення зазначеної слідчої дії пояснення обвинувачений надавав добровільно в присутності понятих, що він підтвердив в судовому засіданні.

Про добровільність надання пояснень обвинуваченим в ході проведення слідчого експерименту та відсутність будь-якого впливу на нього з боку працівників міліції в судовому засіданні також показали свідки ОСОБА_17 та ОСОБА_17 , які були запрошені в якості понятих при проведенні цієї слідчої дії.

За таких обставин, підстав для визнання вказаного доказу недопустимим, немає.

Що стосується посилання захисника на те, що не була з`ясована давність отримання потерпілим ОСОБА_13 тілесних ушкоджень, то вони є необґрунтованими.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження під час судового засідання питання щодо давності спричинення потерпілому ОСОБА_13 тілесних ушкоджень було встановлено шляхом отримання пояснень від експерта ОСОБА_14 , якого було опитано в якості спеціаліста. При цьому ОСОБА_14 зазначив, що відповідно до наявних даних, які містяться у висновку експерта, тілесні ушкодження потерпілому було завдано за 1-3 доби до настання смерті.

Такі пояснення спеціаліста узгоджуються не тільки з висновком судово- медичної експертизи, а й з показаннями свідка ОСОБА_12 та потерпілої ОСОБА_9 , які показали, що на наступний день після святкування дня народження ОСОБА_6 , ОСОБА_13 повідомив їм, що відчуває біль у животі можливо від удару живіт.

Крім того, факт нанесення удару в живіт ОСОБА_13 16 березня 2014 року не заперечував і сам обвинувачений ОСОБА_6 .

За такого, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив зазначені обставини та правильно вказав у вироку, що тілесні ушкодження ОСОБА_13 було отримано 16 березня 2014 року.

Доводи захисника про те, що суд безпідставно навів у вироку як докази показання потерпілої та інших свідків, оскільки вони прямо не вказують на винуватість ОСОБА_6 є неспроможними.

Зазначені докази дійсно прямо не вказують на факт нанесення удару ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_13 оскільки відносяться до «непрямих» доказів. Однак вони містять дані про факти, які вказують на те, що подія злочину мала місце і у своїй сукупності та у сукупності з іншими доказами встановлюють, що саме ОСОБА_6 є винним у вчинені злочину.

Тому, посилання у вироку на вказані докази є необхідним, належним та відповідає вимогам кримінального процесуального закону.

Доводи апелянта про те, що показання свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_10 надані в суді повністю спростовують висновки слідства про причетність ОСОБА_6 до вчинення злочину не відповідають дійсності, оскільки вказані свідки не були очевидцями сварки між ОСОБА_6 і ОСОБА_13 та побиття ним останнього, про що вони й надали показання в суді.

Апеляційний суд вважає, що не є істотними порушеннями вимог КПК те, що допит спеціаліста - експерта ОСОБА_14 в судовому засіданні був проведений до дослідження висновку судово-медичної експертизи.

Так, згідно звукозапису судового засідання, спеціаліст перед початком допиту зазначив, що він ознайомився з висновком судово-медичної експертизи №75 від 25.04.2014 року та після цього надавав пояснення по вказаному висновку експертизи, який також був досліджений судом, та надав відповіді на запитання, в тому числі й сторони захисту.

Зазначене також спростовує доводи апелянта про те, що суд не дав стороні захисту можливості задати спеціалісту питання щодо висновку судово-медичної експертизи.

Посилання апелянта на те, що суд безпідставно відмовив в надані часу для підготовки нею відповідних клопотань, в тому числі щодо проведення додаткової судово-медичної експертизи для з`ясування давності спричинених потерпілому тілесних ушкоджень є безпідставними.

Як вбачається з наявного в матеріалах письмового клопотання, захисник до закінчення судом розгляду провадження по суті, перед судовими дебатами просила надати їй час (дві доби) для підготовки клопотань, однак яких саме у письмовому клопотанні не навела. Крім того, перед початком судових дебатів суд робив перерву, що підтверджується журналом судового засідання, однак захисником після перерви будь-яких клопотань заявлено не було.

Не є істотним порушенням вимог КПК України і те, що суд перелічив у вироку письмові докази на підтвердження винуватості обвинуваченого, оскільки зазначені докази були досліджені в ході судового розгляду, що підтверджується журналом судового засідання та технічним носієм інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції.

Щодо доводів про не вирішення судом клопотань про взяття на поруки обвинуваченого Морозова колективом ПрАТ «Добробут» та громади Миролюбівської селької ради Братського району Миколаївської області, які були за клопотанням захисника долучені до матеріалів провадження, то вони є безпідставними.

Суд, вислухавши думку учасників процесу долучив ці клопотання та вони були предметом судового розгляду.

Більш того, за змістом та формою вказані клопотання не відповідають вимогам закону, оскільки до них не додано протоколів зборів цих колективів з прийнятими рішеннями про звернення до суду про передачу обвинуваченого на поруки.

Оголошення попередніх показань свідків та посилання на них прокурора в судовому засіданні під час допиту цих свідків не є порушенням кримінального процесуального законодавства і не є впливом на вказаних свідків, а проводилось у зв`язку з усуненням суперечностей в їх показаннях. Такій порядок з`ясування достовірності показань свідків передбачений ст. 96 КПК України.

Крім того, судом в якості доказів, були взяті до уваги тільки ті показання свідків, які вони надали під час судового провадження.

Що стосується доводів захисника про проведення слідчим огляду трупа ОСОБА_13 з порушенням вимог ст. 238 КПК України, то вони є слушними.

Відповідно до ч.1 ст. 238 КПК України огляд трупа слідчим проводиться за обв`язкою участю судово-медичного експерта або лікаря.

Як вбачається з протоколу огляду трупа від 18.03.2014 року, вказана слідча дія була проведена слідчим без участі вказаних осіб (а.п. 117-118).

Оскільки протокол огляду трупа отриманий з порушенням порядку встановленого КПК України, то він, відповідно до ст. 86 КПК України, не може бути використаний при прийнятті судового рішення, а тому підлягає виключенню з мотивувальної частини вироку, як недопустимий доказ.

Разом з тим, виключення цього доказу не впливає на правильність висновків суду щодо винуватості ОСОБА_6 у вчиненні вказаного злочину.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_6 призначено у відповідності до вимог ст. 65 КК України з урахуванням характеру та ступеню тяжкості вчиненого ним злочину, який відноситься до категорії тяжких, даних про особу обвинуваченого, який є пенсіонером, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, вчинив злочин в стані алкогольного сп`яніння, має постійне місце проживання, відшкодував заподіяні збитки. Суд врахував й думку потерпілої, яка просила суворо не карати обвинуваченого.

Також судом враховані не тільки негативні дані щодо особи обвинуваченого, а й його позитивні дані, які наведені в клопотаннях колективу підприємства і громади сільської ради, а тому за наведених обставин, суд першої інстанції вірно призначив ОСОБА_6 покарання у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ст. 121 ч.2 КК України.

Факт знаходження в стані алкогольного сп`яніння на момент вчинення злочину підтвердив в суді сам обвинувачений ОСОБА_6 і ця обставина правильно врахована судом.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б давали підстави для зміни або скасування вироку відповідно до ст. 412 КПК України, не встановлено.

Таким чином, підстав для скасування вироку та виправдання обвинуваченого у зв`язку з недоведеністю його вини, про що просить апелянт, апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 532 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Братського районного суду Миколаївської області від 17 липня 2014 року стосовно ОСОБА_6 залишити без змін.

Виключити з мотивувальної частини вироку посилання суду на протокол огляду трупа, як на доказ у зв`язку з недопустимістю цього доказу.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, в той же строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Головуючий

Судді: