Єдиний унікальний № 500/2518/15-к
Провадження № 1-кп/500/267/15
ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________
ВИРОК

Іменем України
25 травня 2015 року м. Ізмаїл

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_3 ,
обвинувачений ОСОБА_4 ,
захисник ОСОБА_5 ,
потерпілий ОСОБА_6 ,

розглянувши в місті Ізмаїлі Одеської області у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0000531, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ізмаїл Одеської області, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, працюючого за наймом, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

раніше судимого:

30.04.2013 р. Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області за ч. 1 ст.185 КК України до 100 годин громадських робіт, відбув 20.10.2014 р.,

11.02.2015 р. Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області за ч. 1 ст.185, ч. 2 ст. 185, ст. 70 КК України до 2 р. позбавлення волі, із застосуванням ст. 75 КК з випробуванням строком на два роки, ухвалою Апеляційного суду Одеської області вказаний вирок змінений в частині засудження за ч. 1 ст. 185 КК, ухвалено вважати засудженим за ч. 2 ст. 185 КК до 2 р. позбавлення волі, в іншій частині вирок залишено без змін,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

встановив:
ОСОБА_4 , приблизно в жовтні 2014 року, вдень, більш точні дату та час встановити не надалось можливим, знаходячись на території центрального ринку м. Ізмаїл Одеської області, умисно, діючи повторно, з корисливих мотивів, таємно викрав із торгового контейнера № НОМЕР_1 , який перебуває в оренді фізичної особипідприємця ОСОБА_6 , бухту електрокабелю 2х0,75 мм довжиною 100 м. вартістю 4,75 грн. за 1 м. на загальну суму 475 грн., який належить ОСОБА_6 , після чого з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим на свій розсуд, спричинивши потерпілому матеріальний збиток на суму 475 грн.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав себе винним в обсязі пред`явленого йому обвинувачення. В ході судового розгляду він детально розповів про обставини злочину та щиро розкаявся в його вчиненні, не піддавши сумніву обставини, викладені в обвинувальному акті, зокрема, характеристики та вартість викраденого ним майна. Так, обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що приблизно в жовтні 2014 року, вдень, він, знаходячись на центральному ринку м.Ізмаїл, проходив повз третій контейнер з входу до ринку з боку вулиць Пушкіна та Папаніна та побачив, що в контейнері нікого не було. Він зупинився та взяв з цього контейнеру бухту кабелю, який згодом продав на тому ж ринку своїй знайомій ОСОБА_7 за 100 грн. Через деякий час він розповів працівникам міліції, де знаходиться кабель, та вже в 2015 році працівники міліції забрали його у ОСОБА_7 та повернули власнику.

Потерпілий ОСОБА_6 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового розгляду неодноразово повідомлявся належним чином, про що свідчать відповідні повідомлення про вручення судових повісток про виклик через SMS-повідомлення. Відповідно до обвинувального акту шкода, завдана злочином відшкодована в повному обсязі. Цивільний позов від потерпілого до суду не надійшло. Суд, заслухавши думки учасників судового провадження про можливість за відсутності потерпілого з`ясувати всі обставини судового розгляду, відповідно до ст. 325 КПК України прийшов до висновку про проведення судового розгляду без участі потерпілого.

Приймаючи до уваги повне визнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї вини в обсязі пред`явленого йому обвинувачення, а також те, що він не піддавав сумніву обставини, викладені в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, у суду не виникає сумнівів в добровільності позиції обвинуваченого, у суду також не виникає сумнівів в добровільності позиції інших учасників судового провадження. У зв`язку з цим згідно ч. 3 ст. 349 КПК України суд, за згодою учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, та визнав можливим обмежити обсяг досліджуваних доказів допитом обвинуваченого ОСОБА_4 , а також дослідженням заяви потерпілого про злочин, документів, що стосуються заходів забезпечення кримінального провадження та особи обвинуваченого. При цьому судом роз`яснено учасникам судового провадження, що вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини в апеляційному порядку.

Крім повного визнання обвинуваченим ОСОБА_4 вини, його вина у вчиненні зазначеного злочину також підтверджується заявою потерпілого ОСОБА_6 від 24.02.2015 р., відповідно до якої останній просить прийняти заходи до невідомої йому особи, яка у жовтні 2014 р. з торгівельного контейнера № 1083, розташованого не центральному ринку м. Ізмаїл, викрала бухту електричного кабелю січенням 2х0,75 довжиною 100 м., чим завдала йому матеріальну шкоду на суму 475 грн.

Таким чином, суд вважає, що зазначені докази є належними, допустимими та достовірними, а в сукупності вони є достатніми та взаємопов`язаними для ухвалення обвинувального вироку.

Тому, суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_4 у вчиненні ним злочину, та кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд у відповідності до ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений ОСОБА_4 вчинив злочин середньої тяжкості.

До обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд відносить щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Суд не може врахувати обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого відшкодування завданої шкоди, на що послався захисник, оскільки, хоча шкода і була відшкодована потерпілому, але працівниками міліції, яким ОСОБА_4 і розповів про місце знаходження викраденого майна у зв`язку із кримінальним провадженням відносно нього, але сам ОСОБА_4 добровільно це майно не повертав потерпілому.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_4 , суд не вбачає.

З урахуванням вказаних обставин, суд у відповідності до вимог закону України про кримінальну відповідальність та передбачених цим законом санкцій вважає, що призначення більш м`яких видів покарання з числа передбачених санкцією ч. 2 ст. 185 КК України, ніж позбавлення волі, буде недостатнім для виправлення ОСОБА_4 та запобігання вчиненню ним нових злочинів, у зв`язку з чим йому необхідно призначити покарання саме у виді позбавлення волі, оскільки в даному випадку лише призначення такого виду покарання призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, які створять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Разом з цим суд на вбачає підстав для призначення такого покарання у максимальних межах санкції.

Також, враховуючи зазначені обставини, а саме те, що ОСОБА_4 щиро розкаявся у вчиненні злочину, активно сприяв його розкриттю, те що шкода, завдана злочином, фактично відшкодована в повному обсязі, а також те, що у нього відсутні обставини, що обтяжують його покарання, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 можливе зі звільненням його на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням, з покладанням обов`язків, передбачених п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України.

Крім того, суд також враховує те, що ОСОБА_4 вчинив злочин за даним вироком до ухвалення відносно нього попереднього вироку Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 11.02.2015 р., який був змінений ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 30.04.2015 р., та за якими ОСОБА_4 вважається засудженим за ч. 2 ст. 185 КК до двох років позбавлення волі, з випробуванням на підставі ст. 75 КК строком на один рік, із покладанням обов`язку, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 76 КК. У зв`язку з тим, що за даним вироком суд дійшов висновку про можливе виправлення ОСОБА_4 зі звільненням його на підставі ст. 75 КК від відбування покарання з випробуванням, а також того, що за попереднім вироком до нього також застосовані положення ст. 75 КК, то ОСОБА_4 підлягає призначенню покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за вчинення злочинів за цим вироком та за попереднім вироком суду від 11.02.2015 р., з подальшим звільненням його на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням, з покладанням обов`язків, передбачених п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України. При цьому слід застосувати принцип часткового складання призначених покарань, оскільки ОСОБА_4 вчинив декілька окремих злочинів.

Судом встановлено, що згідно даним Реєстру матеріалів досудового розслідування ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні не затримувався та під вартою не тримався, ухвалою слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27.04.2015 р. відносно нього був застосований запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком до 22 червня 2015 року. Клопотань про зміну або скасування запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили від учасників судового провадження не надійшло, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне продовжити його дію до набрання вироком законної сили.

Керуючись ст. ст. 369 371, 373 375 КПК України, суд

ухвалив:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на два роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України ОСОБА_4 визначити остаточне покарання за цим вироком та за попереднім вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 11.02.2015 р. зі змінами, внесеними ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 30.04.2015 р., шляхом частково складання призначених покарань у виді трьох років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання з випробуванням строком на два роки.

В силу ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки, що передбачені п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме:

не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;

повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи.

Іспитовий строк ОСОБА_4 обчислювати з моменту проголошення вироку, тобто з 25 травня 2015 року.

До набрання вироком законної сили строк дії запобіжного заходу ОСОБА_4 у вигляді домашнього арешту продовжити.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області через Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Апеляційним судом Одеської області.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді, а обвинуваченому та прокурору вручити копію вироку негайно після його проголошення.

СУДДЯ

Ізмаїльського міськрайонного суду ОСОБА_1