пр.№ 1-кп/464/46/15
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23.06.2015 року Сихівський районний суд міста Львова

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар ОСОБА_2

за участі: прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

представника потерпілого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого (підсудного) ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові кримінальну справу про обвинувачення

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Колибабинці Хмільницького району Вінницької області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, непрацюючого, судимості не має, що зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.286 КК України,
встановив:
Підсудний ОСОБА_7 22 серпня 2014 року біля 21 години 30 хвилин, керуючи автомобілем "Mitsubishi Сanter", р.н. НОМЕР_1 , та рухаючись по вул. Зеленій у напрямку виїзду за межі міста Львова, під час проїзду нерегульованого перехрестя вулиць Зелена Сихівська, порушив вимоги ПДР України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 р., а саме: Р.1 п.1.5, Р.2 п.2.3 (б), Р.16 п.16.12, 16.14, Р.34 (Додаток 2) п.34.1.13, що проявилося в тому, що був неуважним та не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну, своїми діями створив небезпеку для руху, при наближенні до нерегульованого перехрестя, на якому головна дорога змінює свій напрямок, не виконав вимог дорожньої горизонтальної розмітки 1.13, яка позначає місце, де водій при потребі повинен зупинитись і дати дорогу транспортним засобам, що рухаються по перехрещуваній дорозі, не дав дорогу мотоциклу „Honda VT 1100С2, р.н. НОМЕР_2 , під керуванням потерпілого ОСОБА_4 , який наближався до перехрестя по головній дорозі праворуч, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якої потерпілий отримав тілесні ушкодженні, зокрема: відкритий перелом-звих кісток лівої стопи з повним відривом великогомілкового м`язу та розчавленням задньої великогомілкової артерії, закритий перелом правої ключиці, розрив селезінки, рани на лівій нозі та садна на правій руці, які відносяться до тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння.
Підсудний ОСОБА_7 в судовому засіданні винуватість у вчиненому визнав повністю та дав показання про те, що 22 серпня 2014 року біля 21.30 год, керуючи автомобілем "Mitsubishi Сanter", р.н. НОМЕР_1 , та рухаючись по вул. Зеленій у напрямку виїзду за межі міста Львова, під час проїзду нерегульованого перехрестя вулиць Зелена Сихівська, порушив вимоги ПДР України,внаслідок чого здійснив зіткнення з мотоциклом під керуванням ОСОБА_4 , який рухався по головній дорозі. Вказав, що безпосередньо після ДТП намагався надати потерпілому медичну допомогу, перев`язав його ногу. Також зазначив, що на час ДТП вже сутеніло. У вчиненому щиро розкаявся, відшкодував потерпілому завдану шкоду, просив суд суворо не карати та не позбавляти його права керування транспортними засобами, яке йому необхідне для роботи.

Крім повного визнання винуватості ОСОБА_7 , його винуватість стверджується показаннями в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_4 про те, що 22.08.2014 р. біля 21.30 год, керуючи мотоциклом „Honda VT 1100С2, р.н. НОМЕР_2 , та наближаючись по головній дорозі до перехрестя вулиць Зелена та Сихівська, був збитий автомобілем "Mitsubishi Сanter" під керуванням ОСОБА_7 .Вказав, що ОСОБА_7 та його роботодавець ФОП ОСОБА_8 зі своєї сторони відшкодували йому матеріальну та моральну шкоду, що підтвердив розпискою від 12.06.2015 р. та відмовився від позовних вимог в цій частині. Цивільний позов в частині вимог до НАСК „Оранта на суму 72123,89 грн. підтримав (Т.2 а.с.106-107). Вважає, що ОСОБА_7 не слід карати суворо.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, за відсутності заперечень учасників судового провадження, суд обмежив дослідження доказів допитом підсудного, потерпілого та дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу, оскільки докази щодо інших обставин ніким не оспорювалися. Наслідки визначення саме такого обсягу доказів, що підлягають дослідженню, учасникам судового провадження роз`яснені.

Таким чином, дії підсудного ОСОБА_7 кваліфіковано правильно за ч.2 ст. 286 КК України, оскільки останній, керуючи транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило тяжкі тілесні ушкодження потерпілому.

Призначаючи підсудному ОСОБА_7 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, а саме вчинення тяжкого злочину з необережності, особу підсудного, який неодружений, не працює, судимості не має, та приходить до висновку, що йому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі та, враховуючи те, що ОСОБА_7 не має вищої освіти та має намір продовжувати працювати водієм, без позбавлення права керувати транспортними засобами, що буде достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Враховуючи щире каяття ОСОБА_7 , активне сприяння розкриттю злочину та відшкодування зі своєї сторони потерпілому завданої злочином шкоди, у зв`язку з чим останній не має до нього матеріальних та моральних претензій, що є обставинами, які пом`якшують покарання, те, що позитивно характеризується за місцем проживання, має батьків, які хворіють хронічними захворюваннями, батько його не працює, суд прийшов до переконання про можливість звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього судом, відповідно до ст. 76 КК України, обов`язки, зокрема: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи, або навчання.

Згідно з ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно з ч.1 ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Встановлено, що автомобіль "Mitsubishi Сanter", р.н. НОМЕР_1 ,яким керував ОСОБА_7 у момент ДТП, був застрахований НАСК „Оранта, що підтверджується полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/7734323 від 20.02.2014 р.

Відповідно до п. 22.1 ст.22 Закону України „Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи..

Відповідно до дослідження №ВК 5181 АА-01.12/2 від 01.12.2014 р., проведеного спеціалістами ТОВ „Гарант-Асістанс на замовлення НАСК „Оранта, матеріальний збиток, завданий ОСОБА_4 в результаті пошкодження мотоцикла „Honda VT 1100С2, р.н. НОМЕР_2 , складає 82011,59 грн. (Т.2 а.с.66-67).
Крім цього, встановлено, що потерпілий ОСОБА_4 у зв`язку з ДТП поніс витрати на лікування, загальний розмір яких становить 22633,89 грн., що підтверджується медичними довідками, касовими чеками (Т.2 а.с.6-25, 42-50).
Враховуючи ліміт відповідальності страховика НАСК „Оранта з врахуванням розміру франшизи, з останньої на користь потерпілого необхідно стягнути 49490 грн. як відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок пошкодження транспортного засобу, та 22633,89 грн. як відшкодування шкоди, завданої здоров`ю, та таким чином відшкодування шкоди у загальному розмірі 72123,89 грн.
Покликання НАСК „Оранта в письмових запереченнях проти позову (Т.2 а.с.63-66) на те, що ОСОБА_4 не звертався до страхової компанії з заявою про страхове відшкодування, що є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування, не заслуговує на увагу, оскільки Законом України „Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів передбачено добровільний порядок відшкодування страховиками шкоди, заподіяної майну, здоров`ю третьої особи, а КПК України передбачає можливість безпосереднього пред`явлення позову щодо відшкодування шкоди в кримінальному провадженні. Крім цього, є безпідставними твердження НАСК „Оранта про те, що розмір відшкодування необхідно зменшити на суму ринкової вартості залишків транспортного засобу, що становить 5500 грн., оскільки доказів фактичного придбання таких залишків суду не надано. Правильність розрахунків потерпілого щодо відшкодування шкоди, завданої його здоров`ю, цивільним відповідачем НАСК „Оранта не спростовано.
Згідно з ч.5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленим цим кодексом; якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Враховуючи відшкодування шкоди ОСОБА_7 та його роботодавцем ФОП ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_4 в межах заявлених до них позовних вимог, що останній підтвердив розпискою від 12.06.2015 р. та поясненнями в судовому засіданні, відмову від позовних вимог в цій частині, провадження у справі в частині цивільного позову за позовними вимогами до ОСОБА_7 , ФОП ОСОБА_8 необхідно закрити.
З ОСОБА_7 в дохід держави необхідно стягнути судові витрати за проведення судових експертиз у загальному розмірі 3601,08 грн. (Т.1 а.с.83, 91, 99, 106, 116).

Речові докази у справі, а саме:

· електронний носій (CD-R диск з написом „Datex), який долучений до матеріалів кримінального провадження, необхідно залишити у таких матеріалах;

· автомобіль "Mitsubishi Kanter", р.н. НОМЕР_1 ,що належить ОСОБА_8 , необхідно залишити у власності останнього;

· мотоцикл „Honda VT 1100С2, р.н. НОМЕР_2 , переданий на зберігання ОСОБА_9 , необхідно залишити у власника.
Керуючись статтями 370, 374 КПК України, суд,
засудив:
ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначити покарання три роки позбавлення волі без позбавленням права керувати транспортними засобами.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнити від відбування покарання з випробуванням та встановити іспитовий строк один рік.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 такі обов`язки:

- не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;
· повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Провадження у справі в частині цивільного позову за позовними вимогами ОСОБА_4 до ОСОБА_7 , фізичної особи підприємця ОСОБА_8 про відшкодування шкоди, завданої злочином, закрити.
Цивільний позов ОСОБА_4 до ВАТ „Національна акціонерна страхова компанія „Оранта про відшкодування шкоди, завданої злочином, задовольнити.
Стягнути з ВАТ „Національна акціонерна страхова компанія „Оранта на користь ОСОБА_4 відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок пошкодження транспортного засобу, у розмірі 49490 грн., та відшкодування шкоди, завданої здоров`ю, у розмірі 22633,89 грн., а всього 72123 (сімдесят дві тисячі сто двадцять три) гривні 89 (вісімдесят дев`ять) копійок.
Стягнути з ОСОБА_7 в дохід держави судові витрати за проведення судових експертиз у розмірі 3601,08 грн.
Речові докази у справі, а саме:
· електронний носій (CD-R диск з написом „Datex), який долучений до матеріалівкримінального провадження, залишити у таких матеріалах;

· автомобіль "Mitsubishi Kanter", р.н. НОМЕР_1 ,що належить ОСОБА_8 , залишити у власності останнього;

· мотоцикл „Honda VT 1100С2, р.н. НОМЕР_2 , переданий на зберігання ОСОБА_9 , залишити у власника.
Запобіжний захід, застосований до ОСОБА_7 , до набрання вироком законної сили залишити без зміни особисте зобов`язання.
Апеляційна скарга на вирок може бути подана до апеляційного суду Львівської області через Сихівський районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

Головуючий ОСОБА_1