Справа №
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня
2007 року Турійський
районний суд Волинської області

під головуванням
судді Овсієнка А.А.

за
участю : секретаря Веремчук Л.Ю.

прокурора Сіжука В.П.

потерпілого ОСОБА_4

законного
представника неповнолітнього підсудного
ОСОБА_5

захисника
адвоката ОСОБА_3

представника
служби у справах неповнолітніх

Т\
рійської районної державної адміністрації Мущинської
М. М.

представника
Володимир-Волинського об'єднаного

районного
військового комісаріату Ілюхіної
B.C.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в смт. Турійську Волинської області кримінальну
справу про обвинувачення :

-
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, українця,
громадянина України, уродженця с Випасне
Джанкойського району Кримської області,
жителя АДРЕСА_1,
неодруженого, має одну малолітню
дитину 1993 року народження, з повною
загальною середньою освітою,
непрацюючого,
військовозобов'язаного, раніше не
судимого, у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України,

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, українця,
громадянина України, уродженця м.
Ковель Волинської області, жителя с.
Городелець Турійського району Волинської області, неодруженого,
з професійно-технічною освітою,
непрацюючого, призовника, раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого
ч.2 ст. 186 КК України,

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3,
українця, громадянина
України, уродженця і жителя с.
Городелець Турійського району Волинської області, неодруженого,
з базовою загальною середньою освітою,
непрацюючого, допризовника, раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.
1 ст. 396 КК України,

встановив:

13
червня 2007 року приблизно о 22 год 00 хв в лісовому масиві неподалік від с.
Городелець Турійського району Волинської області ОСОБА_1, перебуваючи в стані алкогольного
сп'яніння, діючи за попередньою змовою в
групі осіб з ОСОБА_2, з метою
незаконного заволодіння чужим майном,
умисно наніс потерпілому ОСОБА_4 удар кулаком в обличчя, заподіявши легкі тілесні ушкодження у вигляді
забою м'яких тканин лівої половини обличчя,
та поваливши на землю продовжував утримувати потерпілого в положенні
лежачи, в той час як ОСОБА_2 відкрито
викрав з кишень верхнього одягу ОСОБА_4
належні потерпілому стільникові
телефони марки NOKIA-U00» вартістю

250 грн. в чохлі вартістю
25 грн., «SAMSUNG» вартістю 290
грн. з встановленими в них SIM-картками за ціною стартового пакета 25 грн. кожний, гроші в сумі 270 грн., а всього майна загальною вартістю 885
грн., чим обоє заподіяли потерпілому
майнової шкоди на вказану суму.

При
цьому ОСОБА_6, фактично являючись очевидцем вчиненого ОСОБА_1 та ОСОБА_2
пограбування потерпілого ОСОБА_4, заздалегідь не обіцяючи цього, після закінчення пограбування перевіз
належним йому мопедом ОСОБА_1
з місця вчинення злочину в більш безпечне місце, допомагаючи останньому втекти з місця
вчинення злочину та уникнути можливості бути впізнаним потерпілим, і тим самим переховував злочинця, вчинивши заздалегідь не обіцяне приховування
тяжкого злочину.

Допитані
в судовому засіданні підсудні ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_6
винними себе у вчиненні інкримінованого їм злочину визнали повністю, у вчиненому щиро розкаялись, просили суворо їх не карати.

Так, підсудний ОСОБА_1 суду
показав, що 13 червня 2007 року
приблизно о 22 год 00 хв за
його пропозицією пограбувати ОСОБА_4
він з ОСОБА_2 та ОСОБА_6
неподалік від с. Городслсць Гурійського району наздогнали на мопедах
потерпілого ОСОБА_4, який велосипедом їхав додому в смт. Люблинець з с.
Городелець Турійського району.

Він.
скориставшись несподіванкою, зіштовхнув
потерпілого з велосипеда на на землю та,
вдаривши кулаком в обличчя,
заломав потерпілому руки за спину і утримував його в положенні лежачи
обличчям до землі, в той час як ОСОБА_2
обшукав кишені верхнього одягу ОСОБА_4
та витягнув з них гроші і два стільникових телефони.

ОСОБА_6 в цей час стояв осторонь,
спостерігаючи за їхніми діями.

Забравши
викрадене, вони залишили місце
пограбування та від'їхали в безпечне місце : його повіз скутером ОСОБА_6, а ОСОБА_2 поїхав власним скутером.

Підсудний
ОСОБА_2 повністю підтвердив суду показання підсудного ОСОБА_1,
зазначивши, що
домовленість пограбувати потерпілого між ним та ОСОБА_1 виникла
несподівано та миттєво, причому вони не
погоджували між собою, яка роль у
вчиненні злочину відводиться кожному з них.

Під час
пограбування ОСОБА_4 він
особисто жодних ударів потерпілому не наносив,
а лише виймав з кишень гроші та стільникові телефони.

ОСОБА_6 в цей час стояв осторонь і лише спостерігав за їхніми
діями.

Підсудний
ОСОБА_6
показання ОСОБА_1 та ОСОБА_2
повністю підтвердив та суду показав, що
дійсно він разом з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 поїхав наздоганяти потерпілого ОСОБА_4, однак безпосередньої участі у пограбуванні ОСОБА_4 він не
брав, а лише спостерігав зі сторони за
діями ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Після
пограбування до ньою підбіг ОСОБА_1 і попросив швидко відвезти його з місця пограбування в
інше більш безпечне місце, що він не
вагаючись і зробив, оскільки і сам
боявся бути впізнаний потерпілим.

Показання
підсудних співпадають між собою та відповідають фактичним обставинам
справи, які ні підсудними, ні потерпілим не оспорюються.

Окрім
повного визнання підсудними своєї вини,
їх вина у скоєнні даних злочинів доведена також іншими перевіреними
судом доказами.

Так, потерпілий ОСОБА_4 суду показав, що 13 червня 2007 року приблизно о 22 год 00 хв він
повертався велосипедом з с. Городелець Турійського району додому в смт.
Люблинець Ковельського району Волинської області. В лісовому масиві за с.
Городелець його на ходу збив з велосипеда на землю ОСОБА_1

Лежачи
на землі він відчув, як йому завдали
сильний удар в ліву частину обличчя,
після чого ще кілька ударів по тулубу.

Після
нанесення ударів хтось із нападників загнув йому руки за спину та утримував в
положенні лежачи обличчям до землі, в
той час як інший нападник обшукав кишені його одягу та витягнув звідти
стільникові телефони «NOKIA-1100» в чохлі та
«SAMSUNG» з
встановленими в них SIM-картками, а також, гроші в
сумі 270 грн., після чого обоє

грабіжників
втекли в невідомому напрямку.

На даний
час матеріальні збитки йому відшкодовані повністю і тому він вибачає підсудним
скоєне, жодних претензій до них не має.

'Згідно
з висновком судово-медичної експертизи № 568 від 25.06.07 (а.с. 66), ОСОБА_4
спричинені легкі тілесні ушкодження у вигляді забою м'яких тканин лівої
половини обличчя.

Як
вбачається з протоколу огляду місця події від 14.06.07 (а.с. а.с. 20-25), місцем пограбування є ділянка ґрунтової
дороги, на якій виявлено сліди взуття
(кросівок) та мопеда («Скутера»),

Підсудні
ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_6
добровільно видали слідчому кросівки, в
яких вони були взуті під час скоєння злочину,
що обо'єктивно стверджено протоколами виїмки (а.с. а.с. 39,
41, 43).

Згідно
висновку судово-трасологічної експертизи № 172 від 26.06.07 (а.с. а.с.
49-58), виявлені па ґрунтовій дорозі в
місці пограбування ОСОБА_4 сліди залишені кросівком на праву ногу, вилученим у ОСОБА_1, кросівком на праву ногу, вилученим у ОСОБА_2, та,
ймовірно, кросівком на ліву
ногу, вилученим у ОСОБА_6.

Твердження
потерпілого, про нанесення йому
численних ударів по тулубу спростовано як висновком судово-медичної
експертизи, з якого вбачається, що на тілі потерпілого виявлено лише тілесне
ушкодження в ділянці обличчя, так і
показами підсудних про те, що жодних
ударів, окрім нанесеного ОСОБА_1 удару
кулаком в обличчя, потерпілому ОСОБА_4
ніхто не завдавав.

Таким
чином, аналізуючи досліджені в ході
судового слідства докази в їх сукупності,
суд приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у
відкритому викраденні чужого майна,
вчиненому за попередньою змовою групою осіб та поєднаному з
насильством, яке не є небезпечним для
життя чи здоров'я потерпілого, і
кваліфікує такі їхні дії за ч.2 ст. 186
КК України.

Суд
вважає доведеною також вину ОСОБА_6 у заздалегідь не обіцяному приховуванні
тяжкого злочину і кваліфікує його дії за ч.1
ст. 396 КК України.

При
обранні підсудним ОСОБА_1
та ОСОБА_2 міри покарання суд враховує в сукупності :

·
ступінь тяжкості вчиненого ними злочину, який відноситься до категорії тяжких
злочинів;

·
особу винних,
зокрема : їх позитивні характеристики за місцем проживання, а ОСОБА_2 також і за місцем навчання;
те, що обоє підсудних до кримінальної
відповідальності притягуються вперше; ОСОБА_1 є інвалідом II групи
та має малолітню дочку ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_4, на яку сплачує
аліменти.

Крім
того, суд враховує ОСОБА_1 як
обставину, що обтяжує покарання -
вчинення ним злочину в стані алкогольного сп'яніння, та обом підсудним враховує обставини, що пом'якшують покарання : їх щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та
добровільне відшкодування завданих збитків.

Суд бере
до уваги також те, що хоча підсудними
ОСОБА_1 та ОСОБА_2
і вчинено злочин, який відноситься до
категорії тяжких, однак фактично до
тяжких наслідків їхні дії не призвели : так,
істотної шкоди здоров'ю та майну потерпілого завдано не було, а спричинені матеріальні збитки підсудними
повністю відшкодовані. Сам потерпілий жодних особистих чи майнових претензій до
підсудних не має і просить суд суворо їх не карати та не позбавляти волі.

З
врахуванням наведеного суд призначає підсудним ОСОБА_1 та ОСОБА_2
покарання в межах санкції статті закону,
за якою вони засуджуються.

При
цьому, приймаючи до уваги вищевикладені
обставини, суд також приходить до
переконання про можливість виправлення обох підсудних без відбування
покарання, а тому звільняє їх від
відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Враховуючи
те, що підсудний ОСОБА_6 є
неповнолітнім, вперше притягується

до
кримінальної відповідальності, виключно
позитивно характеризується за місцем проживання та навчання, виховується в повній сім'ї з нормальними
умовами проживання та виховання, у
вчиненому щиро розкаявся, активно сприяв
розкриттю злочину, вчинений ним злочин є
злочином середньої тяжкості, суд
приходить до висновку, що внаслідок
щирого розкаяння та подальшої після скоєння злочину бездоганної поведінки ОСОБА_6 на момент постановления вироку не
погребує застосування покарання, а тому
вбачає достатні підстави для звільнення ОСОБА_6 від
покарання на підставі ч.1 ст. 105 КК
України з одночасним застосуванням щодо нього передбачених п.1 та п.3 ч, 2 ст. 105 КК України примусових заходів
виховного характеру у вигляді застереження та передачі під нагляд батьків, оскільки у справі є достатні дані про
те, що батьки ОСОБА_6 здатні
забезпечити позитивний виховний вплив на нього та постійний контроль за його
поведінкою.

Наявні у
справі речові докази суд повергає їх власникам відповідно до ст. 81 КПК України.

На
підставі ст. 93 КПК України суд стягує з
підсудних ОСОБА_1
та ОСОБА_2 в рівних частках судові витрати у справі - 188 грн. ЗО коп.
витрат на проведення судово-трасологічної експертизи.

Керуючись ст.
ст. 323, 324 КПК України, суд, -

засудив:

ОСОБА_1
визнати винним у вчиненні злочину,
передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, призначивши покарання у виді позбавлення волі
на строк 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців.

На
підставі ст. ст. 75-76 КК України ОСОБА_1 звільнити від
відбування покарання, якщо він протягом
3 (трьох) років не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього
обов'язки : не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу
органу кримінально-виконавчої системи; повідомляти органи
кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання або роботи;
періодично з'являтись для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи.

До
набрання вироком законної сили обраний засудженому ОСОБА_1 запобіжний захід
у вигляді взяття під варту змінити на підписку про невиїзд.

Звільнити
ОСОБА_1 з-під варти
негайно в залі судового засідання.

В разі
скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлення
ОСОБА_1 для
відбування призначеного судом покарання у виді позбавлення волі зарахувати
ОСОБА_1 в строк
відбуття покарання строк перебування його під вартою : з 14 червня по 27 липня
2007 року включно.

ОСОБА_2
визнати винним у вчиненні злочину,
передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, призначивши покарання у виді позбавлення волі
на строк 4 (чотири) роки.

На
підставі ст. ст. 75-76 КК України ОСОБА_2 звільнити від
відбування покарання, якщо він протягом
2 (двох) років не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов'язки
: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу
кримінлльно-виконлвчої системи; повідомляти органи кримінально-виконавчої
системи про зміну місця проживання,
навчання або роботи; періодично з'являтись для реєстрації в органи
кримінально-виконавчої системи.

До
набрання вироком законної сили засудженому ОСОБА_2 залишити без змін раніше
обраний запобіжний захід у виді підписки про невиїзд.

ОСОБА_6 визнати винним
у вчиненні злочину, передбаченого
ч.1 ст. 396 КК України.

На
підставі ч.1 ст. 105 КК України
звільнити ОСОБА_6 від
покарання, застосувавши до нього
передбачені п.1, п.3 ч.2 ст. 105 КК України примусові заходи виховного
характеру у вигляді
застереження та передачі
під нагляд батьків

ОСОБА_5 та ОСОБА_9 терміном до 27
липня 2008 року.

Обраний
щодо ОСОБА_6 запобіжний
захід у вигляді підписки про невиїзд скасувати.

На
підставі с і. 93
КГІК України стягнути з ОСОБА_1 в користь НДЕКЦ при УМВС України у Волинській
області, р/р 0932 в УДК у Волинській
області, МФО 803014,
ідентифікаційний код 25574908, 94
(дев'яносто чотири) грн. 15 коп. витрат на проведення судово-грасологічної
експертизи.

На
підставі ст. 93 КГІК України стягнути з
ОСОБА_2 в користь НДЕКЦ при УМВС України у Волинській області, р/р 0932 в УДК у Волинській
області, МФО 803014,
ідентифікаційний код 25574908, 94
(дев'яносто чотири) грн. 15 коп. виграї на проведення судово-трасологічної
експертизи.

Відповідно до
п.5 ч.1 ст. 81 КГІК України, речові докази у справі, зокрема :

- стільникові телефони марки «NOKIA-1100» (ІМЕІ
НОМЕР_1), «SAMSUNG»

(1МЕ1 НОМЕР_2), стартовий пакет
оператора стільникового зв'язку «DJUICE» та

частину від коробки до стільникового телефону «SAMSUNG» (ГМЕГ
НОМЕР_2), які

передані на зберігання потерпілому ОСОБА_4, залишити у власності останнього.

- вилучені у підсудних ОСОБА_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_6. кросівки, які

передані на зберігання підсудним,
залишити у власності останніх після набрання вироком

законної сили.

На вирок
суду протягом п'ятнадцяти діб з моменту його проголошення може бути подана
апеляція до апеляційного суду Волинської області через Турійський районний суд.