СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №11-597/07 Головуючий
Категорія ч. 2 ст. 286 СОВГИРА
КК України Доповідач
в апеляційній інстанції
УХВАЛА ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"17" липня 2007 р.
Колегія суддів судової
палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області
в складі:

головуючого ДЕМИДЕНКА А.І.

суддів ЛІТВІНЦЕВА В.М.,
КЕКУХА В.Ф.

за участю
прокурора ГРИШАНОВОЇ Н.Д.

потерпілої ОСОБА_1

засудженого ОСОБА_2

та його захисника -

адвоката ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси в порядку апеляції кримінальну справу за апеляціями
потерпілої ОСОБА_1 та захисника засудженого - адвоката ОСОБА_3 на вирок Чигиринського районного суду
Черкаської області від 14
травня 2007 року, яким

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1,
непрацюючий, мешканець м. Чигирина, з неповною середньою освітою, одружений,

маючий на утриманні малолітню
дитину,

дочку, ІНФОРМАЦІЯ_3,

раніше не судимий, -

визнаний винним в скоєнні злочину,
передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, і
йому призначено покарання у вигляді 3-х
років позбавлення волі реально, з позбавленням його права керування
транспортними засобами на три роки; взятий під варту із зали суду.

В часткове
задоволення цивільного позову стягнуто із засудженого ОСОБА_2 на користь
потерпілої ОСОБА_1 36216
грн. завданих збитків, з яких, згідно до мотивувальної частини вироку, 3450 грн. - витрати на
поховання загиблої ОСОБА_4 в повному об'ємі, 22766 грн. непогашеного, взятого на її ім'я у банку кредиту та 10 тис. грн., у
відшкодування завданої злочином моральної шкоди.

Вирішена доля речових доказів по
справі.

Згідно до
вироку, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 близько
2 год., в порушення
вимог п. 2.9 «а»
Правил дорожнього руху України, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння,
керуючи мікроавтобусом «Форд-Транзит» НОМЕР_1 і рухаючись зі

сторони вул.. 1-го Травня в
напрямку вул.. Щорса по вул..
Б.Хмельницького м. Чигирині, Черкаської області, в порушення вимог п. 2.3 «б» ПДР не був
уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не реагував відповідно на її
зміну, в порушення вимог п. 12.3
ПДР негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки
транспортного засобу, біля магазину «Мозаїка» скоїв наїзд на велосипедиста
ОСОБА_4, яка рухалася в попутному напрямку. В результаті від отриманих тілесних
ушкоджень ОСОБА_4 померла на місці пригоди(вирок друк, текст - т. 2 а. с. 50-51). В апеляціях:

потерпіла - цивільний
позивач ОСОБА_1, виказуючи свою часткову незгоду із вироком суду, наполягає на
його скасуванні з постановлениям
нового вироку про засудження ОСОБА_2 до більш суворого покарання і
стягнення на її користь за рахунок засудженого втричі більшої суми
відшкодувань(т. 2 а. с. 59);

захисник
засудженого - адвокат
ОСОБА_3 навпаки, вдаючись до власної оцінки зібраних по справі доказів, стверджує
про відсутність доказів вини його підзахисного, про раптовість появи потерпілої
в темну пору доби на проїжджій частині перед мікроавтобусом під керуванням
ОСОБА_2 при перетинанні нею дороги зліва на право. А не при русі її як
велосипедиста в прямому попутному напрямку, як це помилково зазначено в
пред'явленому обвинуваченні і у вироку про засудження ОСОБА_2 Вказує на
відсутність законних підстав стягнення з ОСОБА_2 непогашеного, взятого на ім'я
загиблої у банківських установах кредиту в сумі 22766 грн., який ніяким чином не пов'язаний з даною ДТП і до прямої
завданої злочином шкоди не відноситься. Призначення реальної міри покарання за
таких умов автор апеляції вважає несправедливим внаслідок надмірної суворості.
Гак як передбачений ст. 286 КК України злочин є необережним, ОСОБА_2
характеризується позитивно, до кримінальної відповідальності раніше не
притягувався, виховує та утримує трьохрічну дитину, тощо. Ставить питання про
скасування вироку про засудження ОСОБА_2, з поверненням справи на новий судовий
розгляд до суду першої інстанції, та зміну ОСОБА_2 міри запобіжного заходу на
не пов'язану з позбавленням його волі(т. 2
а. с. 60-62).

Інших скарг або заперечень на них
до суду не надходило.

Повідомлені про
місце і час розгляду апеляцій в судове засідання на 17.07.2007 року з'явилися
обидві сторони, що дає змогу провести розгляд за безпосередньої участі всіх
заінтересованих осіб, включаючи засудженого, який перебуває під вартою у СІЗО і
був доставлений в судове засідання за наявності скарги потерпілої про
можливість погіршення його становища.

До початку
судового розгляду засуджений ОСОБА_2 та його захисник - адвокат ОСОБА_3
в порядку ч. 1 ст. 355 КПК України
відмовилися від оспорювання вироку суду про засудження ОСОБА_2 і просили
застосувати до нього положення Закону України від 19.04.2007 року «Про
амністію». Клопотання сторони захисту заявлено у присутності прокурора , підкріплено
двома письмовими заявами відповідного змісту від 13.06.07 р. та від 17.07.07
p., ксерокопіями
документів про наявність у засудженого неповнолітньої дитини. Про якнайшвидше
вирішення питання про застосування амністії щодо ОСОБА_2 звертається до суду з
листом і адміністрація СІЗО м. Черкаси(вх. № 11-5714 від 13.07.07
p.).

Судове слідство
в суді апеляційної інстанції не призначалося і не проводилося; протокол
судового засідання не вівся.

Заслухавши
суддю-доповідача, засудженого ОСОБА_2 із захисником -адвокатом
ОСОБА_3, позиція яких на цей раз була зведена не до оспорювання вироку про
правильність засудження ОСОБА_2, а до застосування до нього п. «б» ст. 1 Закону України
«Про амністію» від 19.04.07
року; прокурора, який, вважаючи вирок законним і обгрунтованим, погодився з
ними; потерпілу - цивільну
позивачку ОСОБА_1, яка
підтримала власну апеляцію і вела мову про недостатню покараність винного і
розмір відшкодування по завданій їй моральній шкоді; перевіривши відповідно до
вимог ст. 365 КПК
України матеріали даної кримінальної справи, обговоривши доводи апеляцій, в т.
ч.

апеляції сторони захисту у
зміненому її варіанті, колегія суддів частково погоджується з ними в частині
неправильного вирішення судом цивільного позову по справі, з необхідністю
внести до вироку відповідні зміни і одночасно застосувати до ОСОБА_2 амністію
із звільненням його від призначеного судом покарання.

Оскільки
висновки суду щодо винності ОСОБА_2, як водія, у злочинному порушенні правил
безпеки дорожнього руху, що мало місце 7.10.2006
року при вказаних у вироку обставинах і наслідках у вигляді загибелі
велосипедиста ОСОБА_4, -
базуються на зібраних по справі, досліджених судом і викладених ним у
вироку доказах.

Засуджений
ОСОБА_2, визнаючи факт даної ДТП
за його участі, в засіданні апеляційного суду, як і його захисник - апелянт адвокат
ОСОБА_3, по суті відмовився підтримувати апеляцію сторони захисту щодо доведеності
його вини, наполягаючи на застосуванні амністії. Не оскаржує вирок в цій його
частині і потерпіла ОСОБА_1(ст. 365
КПК України).

Кваліфікація дій
винного за ч. 2 ст. 286 КК України є
правильною, а призначене у вигляді реального позбавлення волі основне, а також
додаткове покарання відповідають вимогам ст. 65 КК України, є розмірним до скоєного ним і справедливим.
За обставин, викладених судом у мотивувальній частині вироку при значенні
ОСОБА_2 покарання (т. 2 а. с. 53), колегія суддів не вбачає будь-яких підстав
для збільшення його розміру до 8-и років позбавлення волі, як хоче того апелянт
- потерпіла ОСОБА_1

Разом з тим,
частково погоджуючись як із потерпілою, так і стороною захисту, колегія суддів
відмічає помилки суду при вирішенні заявленого по справі цивільного позову і
вважає за необхідне через їх виправлення:

· скасувати
стягнення із засудженого ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в задоволення заявленого
нею позову(т. 2 а. с. 10-11,12-21) 22766 грн.
непогашеного кредиту -боргових
зобов'язань загиблої ОСОБА_4 по кредитному договору з банком «Аваль»,
призначених для споживчих цілей(т. 2
а. с. 19-20, 21). Оскільки
це не випливає з пред'явленого і доведеного ОСОБА_2 обвинувачення, не пов'язано
із діями, за які його засуджено;

· збільшити
розмір відшкодування за рахунок засудженого на користь ОСОБА_1 завданої ним
моральної шкоди, але не до 32
тис. грн.., як хоче того апелянт -
потерпіла, а до 15 тис.
грн.. Оскільки саме у такій сумі відшкодування відповідатиме характеру і обсягу
спричинених винним страждань та іншим негативним наслідкам, що настали в житті
потерпілої, не призведе до безпідставного збагачення, а тільки компенсує в
повній мірі завдану їй моральну шкоду. На обсяг обвинувачення і кваліфікацію
злочину це не впливає.

Вирок суду в цій частині підлягає відповідній зміні.

Не є зміною
вироку застосування до засудженого положень Закону України від 19.04.2007 року «Про
амністію», про що підставно ставлять питання сторона захисту і прокурор. Так як
даний Закон набрав чинності 9.06.2007 року, тобто після постановления вироку
про засудження ОСОБА_2 Колегія вважає за необхідне звільнити ОСОБА_2 від
призначеного покарання на підставі п. «б» ст. ст. 1, 6, 9, 12 Закону, оскільки
він засуджується вперше, за злочин, вчинений з необережності до 9.06.07 року,
покарання за який не перевищує за ч. 2 ст. 286 КК України 8-и років позбавлення
волі; має неповнолітню дочку, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Тому, виходячи з
наведеного і керуючись ст. ст. 365.
366 ч. 1, 373 ч. 1 п. З, 377 КПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляції
потерпілої ОСОБА_1 та захисника засудженого - адвоката ОСОБА_3(у зміненому в порядку ч. 1 ст. 355 КПК України її
вигляді) - задовольнити
частково.

Вирок
Чигиринського райсуду Черкаської
області від 14 травня 2007 року відносно
ОСОБА_2 в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_1 змінити.

Скасувати
стягнення із засудженого на користь ОСОБА_1 22766 грн. непогашеного кредиту - боргових зобов'язань загиблої ОСОБА_4 по кредитним
договорам перед банківськими установами, як непередбачених чинним законодавством.

Збільшити розмір
відшкодування за рахунок засудженого ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 завданої ним
моральної шкоди в сумі 15000
грн.

В решті вирок
суду відносно ОСОБА_2 залишити без змін, а апеляцію потерпілої ОСОБА_1 - без задоволення.

Застосувати до
засудженого ОСОБА_2 п. «б» ст. ст. 1,
6, 9, 12 Закону України від 19.04.2007
року «Про амністію» і звільнити його від призначеного покарання, звільнивши
його з-під варти із зали суду негайно.

Відповідно до
ст. 14 Закону,
амністія не звільняє від обов'язку відшкодовувати заподіяну злочином шкоду,
який покладено на ОСОБА_2 вироком суду та ухвалою колегії суддів.