Справа № 591/4269/14-к Провадження № 1-кс/591/645/14
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 червня 2014 року слідчий суддя Зарічного районного суду м. Суми ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого ВР ДТП СУ УМВС України в Сумській області ОСОБА_6 , про обрання запобіжного заходу у вигляді застави відносно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, працюючого приватним підприємцем, одруженого, не судимого,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
Оскільки підозрюваний може перешкоджати встановленню істини у справі, ухилитися від слідства та суду, тому просив обрати йому запобіжний захід у вигляді застави.
В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, з мотивів наведених в ньому.
Підозрюваний та його захисник заперечували проти задоволення клопотання, вважаючи, що відсутні підстави для обрання запобіжного заходу, оскільки прокурором не доведено наявності ризиків та можливості запобігти ризикам шляхом застосування інших заходів.
Заслухавши думку прокурора та захисника, пояснення підозрюваного, дослідивши надані сторонами докази, суд приходить наступних висновків.
Судом встановлено, що до ЄРДР 26 листопада 2012 року внесено відомості за фактом ДТП під час якої загинув ОСОБА_7 , що сталась за участі водія ОСОБА_5 .
30 травня 2014 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні наведеного злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Під час розгляду клопотання суд повинен встановити, чи доводять надані стороною провадження докази обставини, які свідчать про обґрунтованість підозри, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання заявленим ризикам (ч. 1 ст. 194 КПК України).
Наявність «обґрунтованої підозри» передбачає наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла таки вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин (Рішення Європейського суду з прав людини від 13 серпня 1990 року по справі «Фокс та інші проти Сполученого Королівства»).
На думку суду, прокурором доведено наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, що підтверджується наданими суду матеріалами кримінального провадження, з яких вбачається наявність достатньої інформації щодо наведених обставин, зокрема, зі змістовних та конкретизованих показів свідків, протоколу огляду, та висновків експертиз, що обґрунтовано свідчать про це.
Прокурор вважає наявними ризики, передбачені п.п. 1, 4 ст. 177 КПК України, оскільки підозрюваний уникає проведення слідчих дій, не визнає своєї провини, відмовився від участі в проведенні слідчого експерименту і підозрюється у вчинені тяжкого злочину.
Проте, з такими доводами прокурора погодитись неможна, оскільки вони є безпідставними та суперечать діючому кримінально-процесуальному законодавству та Конституції України щодо визначення мети та підстав застосування запобіжних заходів.
Так, визначену прокурором позицію підозрюваного щодо ненадання показів, невизнання своєї провини чи викладену позицію стосовно відмови в проведенні слідчих дій, діючий КПК України (ст.ст. 18, 42, 66 КПК України) та Конституція України (ст. 63) визначають як гарантоване особі право на захист, як і заявлення в процесі досудового розслідування тих чи інших клопотань, що жодним чином не може розцінюватись як неналежна процесуальна поведінка ОСОБА_5 , а отже не може слугувати доказом наявності визначених ст. 177 КПК України ризиків.
Непідтвердженим, надуманим і навпаки спростованим слід вважати і посилання прокурора на ту обставину, що підозрюваний зник з місця пригоди після ДТП, що спростовується наданими суду матеріалами справи, з яких чітко вбачається його присутність при огляді місця події і вилучення транспортного засобу, а сама зміна положення автомобіля безпосередньо після зіткнення є ситуативною і зумовлена характером та обставинами пригоди і не говорить про бажання перешкодити встановленню істини у справі.
Крім того, стороною захисту доведено ту обставину, що ОСОБА_5 впродовж тривалого часу з якого провадиться досудове слідство (з листопада 2012 року) від явки до слідчого не ухилявся, а у разі неявки надавав докази поважності причин, що підтверджено наданими суду повістками з відмітками (та не спростовано прокурором).
З приводу цього неодноразово зазначалось і в практиці Європейського суду з прав людини, а саме, що на початку слідства ризики можуть враховуватись судом при обранні запобіжного заходу, а в подальшому, поступово, у міру того, як просувалось досудове розслідування, позиція підозрюваного у справі, так і сам ризик негативного впливу на хід розслідування, неминуче втрачає своє значення («Летельє проти Франції» рішення від 26 червня 1991 року, «І.А. проти Франції» рішення від 23 вересня 1998 року).
Слід зауважити також, що на спростування доводів прокурора щодо наявності заявлених ризиків говорить і та обставина, що ОСОБА_5 має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, де характеризується позитивно, працює, одружений, має неповнолітню дитину, а крім того частково (в значному розмірі) відшкодував потерпілій стороні завдані збитки, що також підтверджує позицію сторони захисту стосовно відсутності будь-яких ризиків та зазначених прокурором обставин, якими це обґрунтовується.
Що стосується тяжкості вчиненого діяння (яке до речі визначено як необережне), то це також не може слугувати підставою для застосування запобіжного заходу, так само як і обраний спосіб захисту підозрюваного, на що неодноразово зверталась увага Європейським судом з прав людини (справа «Мамедова проти Росії», рішення від 01 червня 2006 року).
Фактично в спосіб застосування до підозрюваного запобіжного заходу, правоохоронні органи намагаються змусити останнього до надання ним потрібних даних та показів, що полегшить їх діяльність, а отже як підставу для застосування запобіжного заходу фактично визначають нездатність органу досудового розслідування повно, своєчасно, об`єктивно, всестороннє та згідно вимог закону розслідувати подію, яка є предметом перевірки, що не відповідає визначеній ч. 1 ст. 177 КПК України меті застосування запобіжного заходу.
Щодо обставин, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, які прокурор повинен довести, то цього клопотання взагалі не містить, як і не наведено їх в судовому засіданні та не надано жодного доказу на їх підтвердження.
Таким чином прокурором не доведено наявності ризиків, визначених ст. 177 КПК України (п. 2 ч. 1 ст. 194 КПК України) та не доведено недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів (п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України).
Оскільки прокурором не надано жодного доказу на підтвердження тому, що підозрюваний без поважних причини (в тому числі будучи в статусі свідка) порушував визначені процесуальні обов`язки, тим більше впродовж тривалого часу досудового слідства, або не з`являвся на виклики слідчого, тому підстав для застосування положень ч. 3 ст. 194 КПК України не вбачається.
За таких обставин, в зв`язку з недоведеністю та необґрунтованістю, за приписами ч. 3 ст. 176 КПК України, в задоволенні клопотання слідчого належить відмовити.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 182, 193-197 КПК України, слідчий суддя
В задоволенні клопотання слідчого ВР ДТП СУ УМВС України в Сумській області ОСОБА_6 про застосування до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді застави, відмовити.
Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Апеляційного суду Сумської області протягом п`яти днів з моменту її проголошення, а особами, що не були присутні під час її оголошення з моменту отримання копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1