Справа № 463/2334/14-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/230/15 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2015 року м. Львів Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5

розглянувши кримінальне провадження № 0000742 про обвинувачення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за ч.4 ст.187 КК України, з участю

прокурора ОСОБА_8

потерпілої ОСОБА_9

захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7

за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та адвоката ОСОБА_11 на вирок Личаківського районного суду м. Львова від 29 грудня 2014 року,
встановила:
цим вироком,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого 16 січня 2014 року Личаківським районним судом м. Львова за ч.2 ст.186, ч.3 ст.185, ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України та призначено покарання у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Відповідно до вимог ст.71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Личаківського районного суду м. Львова від 16 січня 2014 року та остаточно визначено покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі строком на 7 років 1 місяць з конфіскацією майна.

Початок строку відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_6 рахується з часу затримання 19 березня 2014 року.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 до вступу вироку в законну силу залишено тримання під вартою.

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_2 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_3 , раніше судимого 25 травня 2009 року Пустомитівським районним судом Львівської області за ч.2 ст.121 КК України до 7 років позбавлення волі; 25 липня 2012 року умовно-достроково звільненого з невідбутою частиною покарання 2 роки 3 місяці 5 днів,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України та призначено покарання у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Відповідно до вимог ст.71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 25 травня 2009 року та остаточно визначено покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі строком на 9 років з конфіскацією майна.

Початок строку відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_7 рахується з часу затримання 20 березня 2014 року.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу залишено тримання під вартою.
Згідно вироку суду, 14 березня 2014 року, близько 21 год. 45 хвилин, ОСОБА_7 за попередньою змовою в групі з ОСОБА_6 , з метою заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, вчинили напад, поєднаний з погрозою застосування насильства небезпечного для життя і здоров`я потерпілої, проникли у приміщення квартири АДРЕСА_4 , де наносили удари руками і ногами по тілу потерпілої ОСОБА_9 , при цьому обвинувачений ОСОБА_7 приставив до ока потерпілої металеву спицю для в`язання, внаслідок чого заподіяли останній умисні тілесні ушкодження у вигляді синців на обличчі, руках, в поперековій ділянці, сідницях, крововиливів на слизовій оболонці нижньої губи, садна на слизовій оболонці нижньої губи, в ділянці носа, на лівій нозі, які відносяться до легкого тілесного ушкодження. В результаті розбійного нападу заволоділи її майном, а саме: грошима в сумі 390 грн., телефоном марки «Nokia» вартістю 300 грн. та годинником марки «Політ» вартістю 200 грн., а всього майном на загальну суму 890,0 грн.
На даний вирок обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_11 подали апеляційні скарги.

Обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати такий, виправдати і звільнити його від відповідальності та з під варти, а кримінальне провадження закрити.

Зазначає, що інкримінований йому злочин не вчиняв, оскільки 14.03.2014 року знаходився із своє сім`єю по місцю проживання за адресою АДРЕСА_2 та до 15.03.2014 року нікуди не відлучався. Даний факт підтверджується показами свідків ОСОБА_12 -адміністратора центру, дружини ОСОБА_13 та особистим підписом у журналі обліку ЦСПД за 14.03.2014 року.

Вважає, що за основу вироку взято сфальсифіковані докази, які жодним чином не підтверджують вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення. Підставою ж притягнення до відповідальності став факт заволодіння ОСОБА_14 коштами від продажу його квартири. Оскільки кримінальне провадження за фактом шахрайства не розслідувалося, писав скарги на бездіяльність працівників міліції, і як наслідок - арешт.

Покази потерпілої ОСОБА_9 є неправдиві, оскільки проживаючи в квартирі належній братовій ОСОБА_14 , є залежною від неї. Також матеріально залежними від неї є свідок ОСОБА_15 , обвинувачений ОСОБА_6 , які дали неправдиві покази.

Судом не дано оцінки його показам, показам свідків та даним журналу з реєстрацією факту перебування в день вчинення правопорушення в центрі, про що свідчить особистий підпис. Натомість неправомірно приймаються до уваги покази потерпілої, свідка ОСОБА_16 , обвинуваченого ОСОБА_6 . Не враховується і той факт, що в квартирі не знайдено відбитків його пальців рук.

Поряд з цим працівники міліції намагаючись швидко закінчити розслідування та позбавити його волі, не провели відтворення події, впізнання, не з`ясовували відносини між ним та ОСОБА_17 , ОСОБА_14 .

Розглядаючи справу, суд не взяв до уваги того, що його дружина інвалід,

має на утриманні малолітнього сина, а також не спростований доказ перебування 14.03.2014 року за місцем проживання. Також вважає, що під час затримання були порушені його права, оскільки працівники міліції застосували фізичну силу, побили, що стверджується висновком експертизи.

Захисник ОСОБА_11 в апеляційній скарзі просить скасувати оскаржуваний вирок та ухвалити щодо ОСОБА_6 виправдувальний вирок.

Вважає, що вирок є незаконним та необґрунтованим у зв`язку з неповнотою судового розгляду та невідповідністю висновків суду викладених у вироку фактичним обставинам кримінального провадження.

ОСОБА_6 інкримінований йому злочин не вчиняв, що підтверджується показами обвинувачених та свідків, які були допитані під час досудового розслідування та у судовому засіданні під час розгляду кримінального провадження.

Крім цього, потерпіла жодних показів про застосування до неї фізичної сили ОСОБА_6 та заволодіння її майном суду не надала, а навпаки подала власноруч написану заяву про те, що жодних претензій до ОСОБА_6 немає.

Також, суд першої інстанції у вироку вказує, що вина обвинувачених ОСОБА_18 та ОСОБА_7 доведено протоколом обшуку від 04.04.2014 року, яким встановлено, що у квартирі за місцем проживання ОСОБА_6 предметів, здобутих злочинним шляхом не виявлено. Даний доказ доводить непричетність ОСОБА_6 до вчиненного кримінального правопорушення.

Непричетність ОСОБА_6 до вчиненого правопорушення підтверджується і тим, що відповідно до висновку експерта № 4/281 від 11.04.2014 року, вісім слідів пальців рук вилучені при огляді місця події, за фактом розбійного нападу, повязанного з проникненням в житло ОСОБА_9 залишені не ОСОБА_6 чи ОСОБА_7 а іншими особами.

Обвинувачений ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просить скасувати даний вирок та виправдати його за ч.3 ст.187 КК України.

В обгрунтування апеляційних вимог зазначає, що данного кримінального правопорушення не вчиняв, та не мав наміру на такі дії.

З ОСОБА_7 не домовлявся про пограбування чи нанесення будь яких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_9 , а лише по його проханню пішов до такої. Крім цього жоден свідок, в тому числі і ОСОБА_19 , не вказує на вчинення ним протиправних дій по відношенню до потерпілої.

Його дії, які мали місце в квартирі АДРЕСА_4 , не можуть бути кваліфіковані як розбійний напад, оскільки не було попередньої домовленості з ОСОБА_7 на їх вчинення, жодного насильства не вчиняв, особисті речі потерпілої не забирав.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , виступи захисників ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на підтримання апеляційних скарг, пояснення потерпілої ОСОБА_9 на заперечення таких, думку прокурора ОСОБА_8 про безпідставність апеляційних скарг та залишення вироку суду без зміни, обговоривши наведені доводи та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги до задоволення не підлягають.

Так висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 та ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується перевіреними в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим.

Доводи апеляційних скарг, як обвинувачених так і захисника, про безпідставність обвинувачення у вчиненні саме розбійного нападу щодо потерпілої ОСОБА_9 , є безпідставними.

Заперечення вини обвинуваченими в судовому засіданні суду першої та апеляційної інстанції, у сукупності з іншими зібраними у справі доказами, суд належно оцінив ґрунтуючись на повному та всебічному розгляді всіх обставин провадження і правильно визнав їх пояснення такими, що не відповідають дійсності та взяв за основу вироку показання потерпілої, свідків, які підтверджуються іншими доказами.

Як безспірно встановлено судом, саме ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , за попередньою змовою, з метою заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, вчинили напад, поєднаний з погрозою застосування насильства небезпечного для життя і здоров`я потерпілої, з проникли в житло, де завдавши удари руками і ногами по тілу потерпілої, спричинивши тілесні ушкодження, приставивши до ока металеву спицю, заволоділи майном ОСОБА_9 на загальну суму 890 гривень.

Так потерпіла ОСОБА_9 ствердила, що напад вчинило двоє осіб, кожен з яких наносив удари в різні частини тіла безпосередньо після того як увірвалися до квартири. В подальшому один з нападників залишився у кімнаті ОСОБА_15 , а інший продовжив завдавати ударів металевою спицею, приставляв таку до ока, спричиняючи біль, вимагав віддати гроші та коштовності. Висловлені погрози сприймала реально, боялася за своє життя.

Поряд з цим свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні суду першої інстанції, апеляційного суду, вказав на ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , як осіб, які 14.03.2014 року приходили в квартиру, де проживали він та потерпіла. Саме ОСОБА_7 у його присутності тримав однією рукою потерпілу, яка лежала на підлозі, а другою душив за шию. В подальшому він, з металевою спицею в руках, шукав в квартирі гроші та дорогоцінні речі. В цей час ОСОБА_6 знаходився в його кімнаті.

Як вбачається з висновку судово-медичної експертизи №372 від 17.03.2014 року (т.2 а.с.51), у ОСОБА_9 виявлено синці на обличчі, руках, в поперековій ділянці, на сідницях, крововилив на слизовій оболонці нижньої губи, садна на слизовій оболонці нижньої губи, в ділянці носа, на лівій нозі. Вказані ушкодження утворилися від дії тупих предметів, могли виникнути 14 березня 2014 року і відносяться до легкого тілесного ушкодження.

Даним висновком підтверджуються показання потерпілої про час, спосіб та факт нанесення обвинуваченими ударів в голову та інші частини тіла.

При перевірці справи не виявлено даних, які давали б підстави вважати, що потерпіла ОСОБА_9 та свідок ОСОБА_15 могли обмовити обвинувачених.

Винність ОСОБА_7 та ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого їм діяння підтверджується і іншими доказами.

Так сам обвинувачений ОСОБА_6 підтвердив факт перебування разом з ОСОБА_7 на час вчинення кримінального правопорушення в квартирі, де проживала потерпіла ОСОБА_9 , однак заперечив причетність до його вчинення.

З врахуванням обставин кримінального правопорушення, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, з чим погоджується колегія суддів, що дії обвинувачених, до та під час його вчинення, були сплановані та поєднані єдиним умислом на подолання опору потерпілої та заволодіння її майном. Перебуваючи в квартирі, кожен з обвинувачених виконав свою роль для досягнення остаточної мети заволодіння майном потерпілої, а саме ОСОБА_7 погрожуючи насильством, небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, завдаючи удари, шукав гроші та цінності, а ОСОБА_6 , щоб запобігти втручанню ОСОБА_15 , постійно відволікав його увагу, знаходячись в кімнаті останнього.

Доводи апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_11 про його непричетність до вчинення розбійного нападу на потерпілу є безпідставними. Його показання про те, що прийшов в квартиру потерпілої на прохання ОСОБА_7 , щоб забрати борг, є надумані. Такі спростовуються показами потерпілої ОСОБА_9 , яка ствердила що напад на неї вчинили двоє осіб та що жодних боргових зобов`язань перед обвинуваченими не мала.

Відсутність у потерпілої ОСОБА_9 претензій до обвинуваченого ОСОБА_6 , про що зазначає в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_11 , не спростовує висновків суду про вчинення ним кримінального правопорушення.

Також колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг про те, що суд дав неправильну оцінку здобутим доказам, а інші докази не дослідив взагалі, що в основу вироку покладено припущення, не відповідають дійсності. Суд дослідив всі представлені докази, як зі сторони обвинувачення, так і сторони захисту. Доповнень до судового розгляду не було.

Що ж до доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що суд безпідставно не взяв до уваги показання свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_12 та ОСОБА_21 про його перебування протягом 14-15 березня 2014 року в центрі соціально-психологічної допомоги, колегія суддів вважає їх надуманими, оскільки суд першої інстанції дав таким належну оцінку, виходячи із встановлених по даному кримінальному провадженню обставин. Також належна оцінка дана і факту наявності в журналі обліку клієнтів центру підпису виконаного самим ОСОБА_7 . Наведені обставини не спростовують факту вчинення ним інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Не встановлено також даних про будь-яку матеріальну зацікавленість в кримінальному провадженні потерпілої ОСОБА_9 , свідка ОСОБА_15 та обвинуваченого ОСОБА_6 , внаслідок якої на думку ОСОБА_7 такі його оговорили, про що він вказує в апеляційній скарзі.

Також колегія суддів не вбачає зв`язку між даним кримінальним провадженням та провадженням по факту вчинення, як вказує ОСОБА_7 , шахрайських дій щодо нього іншими особами.

На підставі аналізу всіх представлених у справі доказів, яким дана належна оцінка відповідно до вимог ст. 94 КПК України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 та ОСОБА_6 та вірно кваліфікував їх діяння за ч.3 ст.187 КК України.

Покарання обвинуваченим призначене з дотриманням вимог ст. 65 КК України, яке відповідає характеру тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і даним про їх особи, які раніше судилися за тяжкі злочини. Обране судом покарання ОСОБА_6 сім років один місяць позбавлення волі з конфіскацією майна, ОСОБА_7 дев`ять років позбавлення волі з конфіскацією майна, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження нових злочинів.

Допущених істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнули б за собою скасування вироку, про що порушуються питання в апеляційних скаргах як обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 так і захисника ОСОБА_11 , не встановлено.

З врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що вирок суду є законним та обґрунтованим, такий слід залишити без зміни, а апеляційні скарги без задоволення.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:
Вирок Личаківського районного суду м. Львова від 29 грудня 2014 року відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_6 залишити без зміни, а апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та адвоката ОСОБА_11 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженими в той самий строк з дня вручення копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_22 ОСОБА_4