ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(на підставі угоди)

23.02.2015 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у підготовчому судовому засіданні кримінальні провадження № 0000050 від 03.07.2014 р., № 0000257 від 18.12.2014 р.стосовно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новоград-Волинська Житомирської області, громадянина України, зареєстрованого АДРЕСА_1 , проживаючого АДРЕСА_2 , неодруженого, на утриманні не має дітей, військовослужбовець в/ч польова пошта НОМЕР_1 , військове звання рядовий, раніше не судимий,
по обвинуваченню за ст.ст. 407 ч. 3, 408 ч. 1 КК України,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 , -

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшли обвинувальні акти по кримінальним провадженням № 0000050 від 03.07.2014 р. щодо вчиненняОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 ч. 3 КК України, № 0000257 від 18.12.2014 р. щодо вчиненняОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 408 ч. 1 КК України та угода від 23.02.2015 р. про визнання винуватості, укладена між прокурором військової прокуратури Житомирського гарнізону ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_5 ..

Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_7 будучи військовослужбовцем військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , 15 червня 2014 року о 08 год. 00 хв., перебуваючи за місцем дислокації вказаної військової частини за адресою: АДРЕСА_3 , в порушення ст. ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1, 4, Дисциплінарного статут Збройних Сил України, діючи з прямим умислом та з метою ухилитися від військової служби, знаючи про те, що він повинен проходити військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України та, без поважних причин і дозволу командування, самовільно залишив військову частину - польова пошта НОМЕР_1 , після чого до військової частини більше не повертався та проводив час на власний розсуд тривалістю понад місяць.
Крім того, 20 листопада 2014 року близько 15 години, військовослужбовець військової частини - польова пошта НОМЕР_1 рядовий ОСОБА_5 , перебуваючи за місцем дислокації вказаної військової частини за адресою: АДРЕСА_3 , в порушення ст. ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, знаючи про те, що він повинен проходити військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, діючи з прямим умислом, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, та, без поважних причин і без дозволу командування, самовільно залишив військову частину - польова пошта НОМЕР_1 з метою ухилитися від військової служби, після чого до військової частини більше не повертався та проводив час на власний розсуд до 23 січня 2015 року, тобто до моменту його затримання.
Такі умисні дії ОСОБА_8 , які виразилися у нез`явленні військовослужбовцем вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць, кваліфіковані за ст. 407 ч. 3 КК України, а дії, які виразилися у дезертирстві, тобто самовільному залишенні військової частини з метою ухилення від військової служби, за ст. 408 ч. 1 КК України.
В судовому засіданні прокурор та обвинувачений просили затвердити угоду про визнання винуватості.

В наданій угоді обвинувачений визнав свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень за вказаними в обвинувальних актах обставинах та за вказаними статтями Кримінального кодексу, окрім того було визначено та узгоджено вид та розмір покарання, яке визначалося з застосуванням вимог ст. 69 КК України: за ст. 407 ч. 3 КК України у вигляді 6 місяців арешту, за ст. 408 ч. 1 КК України у вигляді 1 року позбавлення волі. На підставі ст. 70 ч. 1 КК України за сукупністю злочинів визначено остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі.

Суд з`ясував в обвинуваченого чи цілком він розуміє своє право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а він має права: на мовчання, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення; мати захисника; право на допит під час судового розгляду свідків обвинувачення, подачу клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь; наслідки укладення та затвердження угод, передбачені статтею 473 КПК України; характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим; вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд вважає, що укладена угода відповідає вимогам кримінального процесуального закону, умови угоди не суперечать вимогам кодексу (зокрема в частині кваліфікації дій), умови відповідають інтересам суспільства; не порушують прав, свобод чи інтересів інших громадян або осіб; укладені обвинуваченим добровільно, а тому затверджує угоду про визнання винуватості.

Процесуальні витрати відсутні. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 394, 473, 474, 475, 374, 100, 126 КПК України, суд
ЗАСУДИВ:

Затвердити угоду між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості, укладену 23.02.2015 р. по кримінальним провадженням по обвинуваченню ОСОБА_3 за ст. 407 ч. 3 КК України (№ 0000050 від 03.07.2014 р.) та ст. 408 ч. 1 КК України (№ 0000257 від 18.12.2014 р.).

Визнати ОСОБА_3 винуватим за ст.ст. 407 ч. 3, 408 ч. 1 КК України та призначити покарання з застосуванням вимог ст. 69 КК України

- за ст. 407 ч. 3 КК України з застосуванням ст. 69 КК України у вигляді 6 місяців арешту,

- за ст. 408 ч. 1 КК України з застосуванням ст. 69 КК України у вигляді 1 року позбавлення волі.

На підставі ст. 70 ч. 1 КК України за сукупністю злочинів визначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу залишити тримання під вартою.

Строк відбуття покарання рахувати з 23.02.2015 р.. В строк відбуття покарання відповідно до вимог ст. 72 КК України зарахувати час знаходження під вартою з 24.01.2015 р..

Вирок суду на підставі угоди про визнання винуватості може бути оскаржений протягом тридцяти днів з дня проголошення до апеляційного суду Житомирської області:

1) обвинуваченим виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 КПК України, в тому числі не роз`яснення наслідків укладення угоди;

2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 КПК України угода не може бути укладена.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Вирок, який набрав законної сили, обов`язковий для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.

Суддя ОСОБА_1