ГОРОДИЩЕНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа № 691/428/15-к
провадження № 1-кп/691/60/15
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2015 рокуГородищенський районний суд Черкаської області

у складі:

судді ОСОБА_1

при секретарі судових засідань ОСОБА_2

за участю

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника-адвоката ОСОБА_5

потерпілої ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Городище кримінальне провадження №0000056 про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Валява, Городищенського району Черкаської області, жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого по АДРЕСА_2 , не одруженого, не працюючого, з середньою спеціальною освітою, раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.1 ст.164, ч.1 ст.382 КК України,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 , згідно рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області №2/703/258/13 від 26.02.2013 року, зобов`язаний сплачувати на користь ОСОБА_7 аліменти на сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 500,00грн., щомісячно, починаючи з 07.02.2013 року і до досягнення сином повноліття. Проте, ОСОБА_4 , достовірно знаючи про наявність даного рішення, маючи тимчасові та постійні джерела доходів за рахунок тимчасових підробітків та земельного паю площею 2,9001га, діючи з прямим умислом, від сплати аліментів злісно ухилявся, іншої матеріальної чи фінансової допомоги на утримання дитини не надавав, життям та розвитком сина не цікавився, добровільно рішення суду не виконував, на неодноразові попередження про притягнення до кримінальної відповідальності за злісне ухилення від сплати аліментів не реагував, мір для свого працевлаштування не вживав, свої трудові доходи від ДВС приховував, внаслідок чого за період з 07.02.2013 року по 27.02.2015 року, має заборгованість по аліментах на суму 11995,58грн..

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_4 , не виконуючи своїх батьківських обов`язків, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.164 КК України, а саме, злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів).

Крім того, ОСОБА_4 , згідно рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області №2/703/261/13 від 26.02.2013 року, яке 09.03.2013 року вступило в законну силу, зобов`язаний сплачувати на користь ОСОБА_7 аліменти на її утримання в розмірі 300,00грн., щомісячно, починаючи з 07.02.2013 року і до досягнення їхнім сином ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трирічного віку. Проте, ОСОБА_4 , достовірно знаючи про наявність даного рішення, маючи тимчасові та постійні джерела доходів за рахунок тимчасових підробітків та земельного паю площею 2,9001га, діючи з прямим умислом, від сплати аліментів злісно ухилявся, іншої матеріальної чи фінансової допомоги на утримання дружини не надавав, добровільно рішення суду не виконував, на неодноразові попередження про притягнення до кримінальної відповідальності за злісне ухилення від сплати аліментів не реагував, мір для свого працевлаштування не вживав, свої трудові доходи від ДВС приховував, внаслідок чого за період з 07.02.2013 року по 01.03.2015 року, має заборгованість по аліментах на суму 7209,68грн..

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.382 КК України, а саме, умисне невиконання рішення суду, що набрало законної сили.

Враховуючи те, що ОСОБА_4 повністю визнав свою винуватість у вчинених кримінальних правопорушеннях, його свідчення відповідають суті обвинувачення, суд за згодою учасників судового провадження, які правильно розуміють обставини кримінального правопорушення, котрі ніким не оспорюються, переконавшись у добровільності їх позицій, роз`яснивши їм про позбавлення в подальшому права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Будучи допитаний судом, обвинувачений ОСОБА_4 винним себе у скоєних кримінальних правопорушеннях, в яких йому було повідомлено про підозру та пред`явлено обвинувачення, за ч.1 ст.164, ч.1 ст.382 КК України, визнав повністю, в скоєному щиро розкаявся, та підтримуючи покази дані на досудовому слідстві, пояснив суду, що:
- згідно рішень Смілянського міськрайонного суду Черкаської області, зобов`язаний сплачувати аліменти на користь колишньої дружини ОСОБА_9 на утримання спільної дитини у розмірі 500,00грн. щомісячно до досягнення останнім повноліття та на утримання колишньої дружини ОСОБА_9 до досягнення сином трьохрічного віку. Вказані судові рішення не виконував, аліменти не сплачував, так як із ОСОБА_9 перебуває у напружених відносинах. Офіційно ніде не працює, займається тимчасовими заробітками, за що отримував кошти сума яких в середньому складала мінімальний середньомісячний дохід громадян. Дані кошти витрачав на своє утримання та утримання матері, яка являється пенсіонеркою. Має земельний пай, який з 2011 року і по даний час здає в оренду. Відомо про існуючу заборгованість по сплаті аліментів, ДВС неодноразово присилали виклики-попередження про кримінальну відповідальність. Аліменти на утримання дружини та дитини не сплачує, матеріальної допомоги не надає, так як ОСОБА_9 перешкоджає бачитися із сином.
Крім повного визнання своєї вини ОСОБА_4 , його вина у скоєнні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.1 ст.164, ч.1 ст.382 КК України, підтверджується й доказами добутими на досудовому слідстві і перевіреними в суді у відповідності до ч.3 ст.349 КПК України, а саме, показами потерпілої ОСОБА_6 , яка у судовому засіданні, пояснила та підтвердила,що від шлюбу з ОСОБА_10 мають спільну дитину, сина ОСОБА_11 . Після народження сина, спільне життя з чоловіком не склалося, почали проживати окремо. 26.02.2013 року, за її позовними заявами, Смілянським міськрайонним судом Черкаської області, було прийнято два окремих рішення, згідно яких ОСОБА_4 : зобов`язаний сплачувати на її користь аліменти на сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 500,00грн., щомісячно, починаючи з 07.02.2013 року і до досягнення сином повноліття, та зобов`язаний сплачувати аліменти на її утримання в розмірі 300,00грн., щомісячно, починаючи з 07.02.2013 року і до досягнення їхнім сином ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трирічного віку. Жодної виплати по аліментах та будь-якої матеріальної допомоги ОСОБА_4 не надавав, сина не відвідував жодного разу. Після розірвання шлюбу із ОСОБА_4 , прізвище « ОСОБА_12 » змінила на дівоче прізвище « ОСОБА_13 ». Просила стягнути з ОСОБА_4 судові витрати - кошти витрачені нею на заправку машини бензином, в сумі 780,00грн., так як вважає, що по вині обвинуваченого змушена була декілька разів приїздити до суду, та за вироком суду за скоєне останнього позбавити волі.

Ухвалюючи вирок на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами та перевірені у відповідності до ч.3 ст.349 КПК України, а також оцінені судом згідно ст.94 КПК України, суд приходить до висновку, що мало місце діяння, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_4 , склад кримінального правопорушення з кваліфікуючими ознаками злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), вказує на кваліфікацію діяння за ст.164 ч.1 КК України; умисне невиконання рішення суду що набрало законної сили, вказує на кваліфікацію діяння за ст.382 ч.1 КК України, обвинувачений визнав свою вину повністю.
Призначаючи вид та розмір покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд у відповідності до ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчинених правопорушень, які законодавцем віднесені до злочинів невеликої та середньої тяжкості, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Пом`якшуючою обставиною згідно ст.66 КК України, суд визнає щире каяття ОСОБА_4 та сприяння розкриттю злочину. Обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_4 відсутні.
При обранні міри покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу обвинуваченого, який, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря психіатра та нарколога відповідно до довідок Городищенського РТМО не перебуває, наявність обставин, що пом`якшують покарання, за відсутності обтяжуючих обставин, і приходить до переконання про можливість виправлення ОСОБА_4 без ізоляції від суспільства, з призначенням остаточного покарання у виді позбавлення волі, за сукупністю злочинів, за ч.1 ст.164 КК України та ч.1 ст.382 КК України, із урахуванням вимог діючого законодавства щодо правил складання покарань, ст.72 КК України, де зазначено, що менш суворий вид покарання (обмеження волі за ч.1 ст.164 КК України) переводиться в більш суворий вид (за ч.1 ст.382 КК України) з співвідношення одному дню позбавлення волі відповідає два дня обмеження волі, та вважає, що слід звільнити його від відбування призначеного покарання, з іспитовим строком на підставі ст.75 КК України, з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.
Цивільний позов у справі не заявлено.
На досудовому розслідуванні матеріалів даного кримінального провадження, судові витрати були відсутні. В ході судового розгляду потерпіла клопотала про відшкодування їй процесуальних витрат.

Відповідно до ч.1 ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілої всі здійснені ним документально підтвердженні процесуальні витрати. З огляду на це, суд, вважає, що не підлягає до задоволення клопотання потерпілої про відшкодування з обвинуваченого, понесених та заявлених нею судових витрат у розмірі 780,00грн. (вартість за чеками АЗС), з урахуванням положень ч.3 ст.122, ст.118 КПК України, якими визначено, що особи, які викликаються як потерпілий мають право на відшкодування видатків за явкою (витрат пов`язаних із прибуттям до місця судового засідання), і включають вартість проїзду до місця виклику/явки і назад до місця постійного проживання викликаної особи, якщо місце проживання особи знаходиться в іншому населеному пункті, але не понад вартості проїзду транспортом суспільного/громадського користування шосейними і ґрунтовими шляхами (крім таксі), відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 01.07.1996 р. № 710, тобто при наявності проїзного документу.
Речові докази по справі відсутні.

З огляду на вищевикладене та керуючись ч.3 ст.349, ст. ст. 369, 370, ч.2 ст. 373, 374, п.1 ч.1 ст.392, ч.2 ст.394, 395 КПК України, суд, -

з а с у д и в :

визнати ОСОБА_4 , винним у скоєнні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.1 ст.164, ч.1 ст.382 Кримінального Кодексу України, і призначити покарання :

- за ч.1 ст.164 КК України - 1 (один) рік обмеження волі,

- за ч.1 ст.382 КК України - 3 (три) роки позбавлення волі,

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, з урахуванням положень ч.1 ст.72 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_4 , остаточне покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України, звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбуття призначеного покарання, якщо останній протягом 3 (трьох) років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст.76 КК України, покласти на засудженого ОСОБА_4 обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи, повідомляти вказані органи про зміну місця проживання, роботи та періодично з`являтися в даний орган для реєстрації.

У задоволені клопотання потерпілої про відшкодування витрат за явкою до судового засідання відмовити.

Судове рішення, може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги через Городищенський районний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Черкаської області, при цьому, вирок не може бути оскаржено з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

Копію вироку суду, негайно, після його проголошення вручити засудженому, потерпілій та прокурору.

Суддя ОСОБА_1