АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора прокуратури Святошинського району м. Києва ОСОБА_5 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 25 грудня 2014 року,

за участю сторони обвинувачення прокурора ОСОБА_6
сторін захисту обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8 ,

у с т а н о в и л а:

Вироком Святошинського районного суду м. Києва у кримінальному провадженні під №002105, внесеному 11.03.2014 р. до ЄРДР, обвинувачений:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, який народився в м. Києві, має вищу освіту, на утриманні малолітню доньку, неодружений, працює директором ТОВ СК-Терм, зареєстрований: АДРЕСА_1 ; проживає за адресою: АДРЕСА_2 , несудимий,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та йому призначене покарання у виді п`яти років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнений від відбування покарання з випробуванням зі встановленням трьох років іспитового строку.

Згідно з правилами п. п. 2-4 ч. 1 ст. 76 КК України на ОСОБА_7 покладені відповідні обов`язки.

Вироком суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 визнаний винуватим в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, тобто умисному тілесному ушкодженні, небезпечному для життя в момент заподіяння.

Як визнав установленим у вироку суд першої інстанції, кримінальне правопорушення вчинене за таких обставин.

11.03.2014 р. близько 05:15 годині, ОСОБА_7 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись біля будинку №12 по просп. Корольова в м. Києві, умисно заподіяв ОСОБА_10 тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Так, ОСОБА_7 протягом ночі 11.03.2014 р., знаходячись в кафе Околиця, розташованому по просп. Корольова, 10 в м. Києві, вживав алкогольні напої. Цієї ж ночі, ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, продовжуючи знаходитись у приміщені зазначеного кафе, зустрів наглядно знайомих йому ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , з якими став спілкуватись та під час їхньої розмови почав провокувати словесний конфлікт. З метою уникнення конфлікту з ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 відійшли в приміщенні кафе в інше місце, а в подальшому залишили приміщення зазначеного кафе.

11.03.2014 р. близько 05:15 годині, коли ОСОБА_10 та ОСОБА_11 вийшли з кафе та знаходились біля будинку № 12 по просп. Корольова в м. Києві, до них підійшов ОСОБА_7 , який продовживши раніше спровокований ним словесний конфлікт із ОСОБА_10 , під час якого, відчуваючи до ОСОБА_10 раптово виниклу неприязнь, утримуючи в правій руці ніж, умисно наніс ним два удари в область лівої частини тулуба ОСОБА_10 , заподіявши потерпілому тілесні ушкодження.

Згідно висновку експерта №1023 від 5 травня 2014 р., у ОСОБА_10 виявлено тілесні ушкодження у виді колото-різаної рани в аксилярній (пахвовій) ділянці зліва з ушкодженням аксилярної артерії, аксилярної вени та її гілок з розвитком геморрагічного шоку, яке відноситься до тяжкого тілесного ушкодження (за критерієм небезпеки для життя) та непроникаюче колото-різане поранення грудної клітки зліва, яке відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я на строк понад 6 діб, але не менш ніж 21 добу (за критерієм тривалості розладу здоров`я).

Не погодившись із ухваленим щодо ОСОБА_7 вироком суду першої інстанції, 26.01.2015 р. прокурор прокуратури Святошинського району м. Києва ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить: вирок Святошинського районного суду м. Києва від 25.12.2014 р. щодо обвинуваченого ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити апеляційним судом у цій частині свій вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 121 КК України з реальним його відбуванням у виді п`яти років позбавлення волі.

На обгрунтування апеляційних вимог зважає на неправильність застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, яка виявилась у застосуванні закону (ст. 75 КК України), який не підлягав застосуванню; а також невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, яке є явно несправедливим через м`якість і виразилось у неправильному звільненні обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання.

Іншими учасниками судового провадження, які мають право на апеляційне оскарження, вирок суду першої інстанції не оскаржений.

У запереченнях на апеляційну скаргу захисник ОСОБА_8 , діючи в інтересах ОСОБА_7 , вважаючи викладені прокурором на її обгрунтування доводи безпідставними, просить вирок Святошинського районного суду м. Києва від 25.12.2014 р. щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а подану прокурором апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача щодо змісту оскарженого вироку, доводів прокурора прокуратури Святошинського району м. Києва ОСОБА_5 , викладених у апеляційній скарзі та запереченнях захисника ОСОБА_8 ; вислухавши доводи прокурора ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу подану стороною обвинувачення за викладених у ній обставин, просив її задовольнити; доводи висловлені засудженим ОСОБА_7 та його захисником ОСОБА_8 , які заперечували відносно задоволення апеляційної скарги сторони обвинувачення, вважаючи вирок суду першої інстанції законним і обгрунтованим, просили залишити його без змін; провівши судові дебати, надавши обвинуваченому ОСОБА_7 останнє слово, вивчивши та перевіривши матеріали судового провадження, обговоривши й обміркувавши доводи апелянта, колегія суддів апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу прокурора прокуратури Святошинського району м. Києва ОСОБА_5 такою, що підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до змісту вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах поданих апеляційних скарг.

Так, висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, тобто умисному тілесному ушкодженні, небезпечному для життя в момент заподіяння, за обставин, установлених судом, відповідають фактичним обставинам і підтверджені зібраними у встановленому порядку доказами, які ретельно досліджені, належно оцінені та детально викладені судом у вироку.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають фактичним даним, які містяться в наступних зібраних і наведених у вироку джерелах доказів:

- показаннях обвинуваченого ОСОБА_7 , який винним себе у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, визнав повністю та показав, що 10.03.2014 р. близько 23:00 години він разом із товаришем прийшов в кафе Околиця, розташоване по просп. Корольова, 10 в м. Києві, де вони відпочивали, вживали алкогольні напої. Після того, як його товариш пішов з кафе, він, ОСОБА_7 , почав спілкуватись з іншими своїми наглядно знайомими, які в той час перебували в кафе, серед яких також був потерпілий ОСОБА_10 зі своїм товаришем ОСОБА_11 . Під час його спілкування з потерпілим в приміщенні кафе, він не пам`ятає чи виникав між ними словесний конфлікт. На той час він, ОСОБА_7 , перебував у нетверезому стані. Коли ОСОБА_10 та ОСОБА_11 пішли з кафе, він також вийшов з кафе. 11.03.2014 р. під ранок, коли він, ОСОБА_7 , проходив біля будинку №12 по просп. Корольова в м. Києві, то побачив ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , до яких підійшов. Між ними знову відбувся словесний конфлікт, під час якого йому, ОСОБА_7 , здалося, що ОСОБА_10 разом зі своїм товаришем хочуть його побити, оскільки їх було двоє, та він, ОСОБА_7 , злякавшись, дістав ніж, який носив при собі, та розклавши його, утримуючи в правій руці, умисно наніс ним удари ОСОБА_10 . Після цього, щоб уникнути подальшого розвитку конфлікту, відбіг в сторону, приблизно на 10 м, та викликав працівників міліції та карету швидкої допомоги. Через деякий час він, ОСОБА_7 , повернувся на місце події, щоб впевнитись що з ОСОБА_10 все добре. На місці події було багато людей, карета швидкої медичної допомоги та працівники міліції, яким він віддав ніж, яким спричинив тілесне ушкодження потерпілому. В скоєному щиро покаявся, просив суворо не карати;

- показаннях допитаного в судовому засіданні суду першої інстанції потерпілого ОСОБА_10 , який показав, що 10.03.2014 р. близько 22:00 години він разом зі своїм другом ОСОБА_11 зайшли в кафе Околиця, де відпочивали, вживали алкогольні напої. В приміщенні кафе також знаходився наглядно йому знайомий ОСОБА_7 , який підійшов до їхнього столика та запропонував разом випити, на що він, ОСОБА_10 відмовився, оскільки практично не знав обвинуваченого. Проте ОСОБА_7 все ж таки присів за їх столик, після чого він, ОСОБА_10 , встав та відійшов до музикальних автоматів. В цей час, побачивши в руці у ОСОБА_7 розкладений ніж, він підійшов до ОСОБА_11 та, повідомивши йому про ніж, запропонував перейти в інше місце в кафе, щоб уникнути в подальшому непорозумінь, на що той погодився. Коли ОСОБА_7 побачив, що він, ОСОБА_10 , побачив у нього ніж, то відразу ж його сховав. Зігравши дві партії в більярд, вони вирішили йти додому, так як було вже пізно та кафе зачинялося, точну годину він не пам`ятає. Вони вийшли з кафе та біля останнього під`їзду будинку АДРЕСА_3 , присіли на лавку покурити. Через деякий час вони побачили ОСОБА_7 , якого він, ОСОБА_10 , запитав чому той за ними ходить. В результаті чого між ним та ОСОБА_7 знову почався словесний конфлікт, під час якого ОСОБА_11 відійшов в сторону, на відстань близько 4 м. Він, ОСОБА_10 , підійшов до ОСОБА_7 , а той дістав складний ніж та, утримуючи його в правій руці, розмахнувся ним та наніс йому, ОСОБА_10 , удар в область грудної клітки зліва. Після нанесеного ножового удару він, ОСОБА_10 , впав та втратив свідомість. Каретою швидкої медичної допомоги його, ОСОБА_10 , було доставлено в лікарню та госпіталізовано. Матеріальних та моральних претензій до обвинуваченого він не має;

- висновку судово-медичного експерта №1023 від 5 травня 2014 р., згідно з підсумками якого при обстеженні і вивченні медичної документації на ім`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виявлено тілесні ушкодження: колото-різана рана в аксиллярній (пахвовій) ділянці зліва з ушкодженням аксилярної артерії, аксилярної вени та її гілок з розвитком геморрагічного шоку, яке відноситься до тяжкого тілесного ушкодження (за критерієм небезпеки для життя); непроникаюче колото-різане поранення грудної клітки зліва, яке відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я на строк понад 6 діб, але не менш ніж 21 добу (за критерієм тривалості розладу здоров`я).

Характер та морфологічні властивості, виявлених ушкоджень, свідчать про те, що вони утворилися від дії травмуючого предмету якому (яким) притаманні колюче-ріжучі властивості, за давністю можуть відповідати терміну 11 березня 2014 року.

Морфологія та локалізація виявлених тілесних ушкоджень дозволяє спростувати можливість їх утворення внаслідок самоспричинення /а. с. п. 140-145/;

- показаннях свідка ОСОБА_11 , який в суді першої інстанції показав, що 10.03.2014 р. ввечері він зустрівся зі своїм знайомим ОСОБА_10 , з яким вживали пиво. Після чого вони пішли в кафе Околиця, розташоване по просп. Корольова, 10 в м. Києві, де продовжили відпочивати та вживати алкогольні напої. Там до їхнього столика підійшов раніше незнайомий йому ОСОБА_7 , який почав щось говорити ОСОБА_10 , після чого останній встав та пішов до гральних автоматів, а він, ОСОБА_11 , вживав з обвинуваченим алкогольні напої. Потім ОСОБА_10 повернувся до столику та запропонував йому піти пограти в більярд, зазначивши, що у ОСОБА_7 є ніж. Він, ОСОБА_11 , погодився і вони пішли грати в більярд. Коли кафе зачинялося, вони вийшли на вулицю, де біля під`їзду будинку АДРЕСА_3 присіли на лавку покурити. Через деякий час, близько 05.00 години, в темряві вони побачили ОСОБА_7 , який наближався до них. ОСОБА_10 , піднявшись, підійшов до ОСОБА_7 та вони, стоячи обличчям один до одного, на відстані близько 2-3 м від нього, ОСОБА_11 , почали про щось спілкуватися. Він чув, як ОСОБА_10 запитував ОСОБА_7 , чому той за ними ходить, а також чув, як ОСОБА_10 закричав, щоб обвинувачений забрав ніж. Знаходячись за спиною ОСОБА_10 , він, ОСОБА_11 , не бачив, як саме ОСОБА_7 наносив удари ОСОБА_10 , проте коли останній впав на землю, він, ОСОБА_11 , побачив у ОСОБА_7 в правій руці ніж. Тоді він, ОСОБА_11 , підбіг до ОСОБА_10 , який втратив свідомість, та почав його піднімати, викликати швидку допомогу. Де в цей час знаходився ОСОБА_7 , він не бачив. Швидка допомога забрала потерпілого в лікарню. Тієї ночі він, потерпілий та обвинувачений перебували в стані алкогольного сп`яніння. Жодного фізичного насильства він, ОСОБА_11 , з потерпілим по відношенню до обвинуваченого не застосовували;

- висновку судово-медичної імунологічної експертизи №146 від 7 травня 2014 р., за підсумками якого, згідно даних завіреної ксерокопії медичної карти стаціонарного хворого КМКЛ №17 за № 349 від 11.03.2014 р., кров потерпілого ОСОБА_10 відноситься до групи А (II).

На наданому на дослідження марлевому тампоні зі змивом речовини бурого кольору (об. №1), вилученому біля під`їзду №8 по просп. Корольова, 10 в м. Києві, виявлена кров людини. При визначенні її групової належності виявлений антиген А, що не виключає можливості походження цієї крові від потерпілого ОСОБА_10 / а. с. п. 152-156/;

- висновку судово-медичної імунологічної експертизи №160 від 22 травня 2014 р., відповідно до підсумків якого, згідно даних завіреної ксерокопії медичної карти стаціонарного хворого №349 від 11.03.2014 р., кров потерпілого ОСОБА_10 відноситься до групи А (II).

На наданій на дослідженні куртці (об. №№ 1, 5, 6), вилученій у ОСОБА_7 , виявлена кров людини. При визначенні групової належності виявлений антиген А, що не виключає можливості походження цієї крові від потерпілого ОСОБА_10 /а. с. п. 157-162/;

- речових доказах: складним ножем та змивами речовини бурого кольору біологічного походження, червоною курткою, вилученою у під час досудового розслідування ОСОБА_7 /а. с. п. 163-165/.

Інших зібраних і наведених у вироку суду першої інстанції доказах, у яких відповідно до вимог п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України докладно викладені об`єктивні дані на підтвердження встановлених судом обставин, розкритий зміст кожного з них, при цьому кожному з цих доказів і усім їм у сукупності надана належна оцінка, на підставі якої дані обгрунтовані висновки про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні ним інкримінованого злочину кримінального правопорушення.

Отже, вирок суду першої інстанції згідно з вимогами ст. 370 КПК України відносно ОСОБА_7 є законним, обгрунтованим і вмотивованим, ухваленим компетентним судом відповідно до норм як матеріального права, так і з дотриманням вимог відносно кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені зазначеними в ньому доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом згідно визначених ст. 94 цього Кодексу правил, які грунтуються на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх дійсних обставин кримінального провадження, керуючись законом, кожний зібраний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність усіх зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для ухвалення даного вироку, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення з вирішенням питань, зазначених у ст. 368 КПК України, з правильною кваліфікацією діяння обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити в цій частині законний та обгрунтований вирок, у стадії перевірки кримінального провадження в апеляційному порядку колегією суддів не виявлено.

Між тим, доводи апеляційної скарги прокурора прокуратури Святошинського району м. Києва ОСОБА_5 в частині неправильності застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, яка виявилась у застосуванні до обвинуваченого ОСОБА_7 закону (ст. 75 КК України), який не підлягав застосуванню; а також невідповідності призначеного ОСОБА_7 покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, яке є явно несправедливим через м`якість і виразилось у неправильному звільненні обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання, колегія суддів уважає небезпідставними та цілком обґрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до змісту положень ст. 50 КК України, покарання за вироком суду, з-поміж інших завдань, має на меті не тільки кару, а повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так й іншими особами.

Так, згідно з роз`ясненнями, які містить п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання (в редакції Постанови Верховного Суду №8 від 12.06.2009 р.), суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

До цього ж, у відповідності з вимогами ч. 1 ст. 75 КК України суд, звільняючи засудженого від відбування покарання з випробуванням, повинен ураховувати тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дотримуючись загальних засад призначення покарання, передбачених ст. 65 КК України.

Проте, ухвалюючи вирок, суд першої інстанції, звільняючи ОСОБА_7 на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням, не обгрунтував належним чином у вироку свого висновку про можливість виправлення обвинуваченого без реального відбування ним покарання.

Однак, вирішуючи питання про застосування ст. 75 КК України, суд повинен належним чином досліджувати та оцінювати всі обставини, які мають значення для справи й застосовувати вказаний кримінальний закон лише в тому разі, коли для цього є умови та підстави, про що в судовому рішенні мають бути викладені докладні мотиви.

Як убачається з мотивувальної частини вироку /а. с. п. 220/, призначаючи ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, та дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, працює, має на утриманні малолітню дитину, характеризується посередньо за місцем проживання, на обліку в лікарів нарколога і психіатра не перебуває, його відношення до скоєного, визнав обставинами, які пом`якшують покарання, щире каяття та добровільне відшкодування збитків потерпілому, обставиною, що обтяжує покарання, вчинення злочину особою, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння, вважаючи необхідним обрати йому покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, у виді позбавлення волі, із застосуванням ст. 75 КК України, звільнення від відбування покарання з випробуванням, дійшовши висновку про можливість його виправлення та перевиховання без відбування покарання.

Проте, на думку колегії суддів, судом першої інстанції не надано належної оцінки ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, яке класифікується як тяжкий злочин (ч. 4 ст. 12 КК України), а є таким, яке спрямоване проти життя та здоров`я особи шляхом застосування знаряддя ножа, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку особи обвинуваченого.

При цьому, звільняючи ОСОБА_7 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, суд першої інстанції не тільки припустився суперечностей у висновках, а також фактично не розмежував мотиви призначення самого покарання і мотиви звільнення від його відбування, чим порушив вимоги, передбачені абз. 6 п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України.

Таким чином, на переконання колегії суддів, викладені обставини свідчать про неможливість виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів без реального відбування ним покарання у виді позбавлення волі.

Отже, звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 із застосуванням статті 75 КК України від відбування призначеного судом першої інстанції покарання з випробуванням, колегія суддів уважає таким, що пов`язане з неправильним застосуванням кримінального закону, який не підлягав застосуванню, повною мірою не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особі обвинуваченого, не сприятиме його виправленню та попередженню вчиненню ним нових злочинів, а тому є явно несправедливим через м`якість.

За таких обставин, вирок суду першої інстанції на підставі ст. ст. 409 ч. 1 п. 4, ч. 2; 413 ч. 1 п. 2; 414 КПК України в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання із застосуванням положень статті 75 КК України, які не підлягали застосуванню, не може залишатися в силі та підлягає скасуванню з постановленням за правилами ст. 420 ч. 1 п. 4, ч. 2 КПК України апеляційним судом у цій частині свого вироку.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, колегія суддів апеляційного суду враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, а також дані про особу обвинуваченого.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України, інкриміноване ОСОБА_7 кримінальне правопорушення класифікується як тяжкий злочин проти життя та здоров`я особи.

Так, ОСОБА_7 несудимий, з вищою освітою, працює, за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні малолітню дитину.

Обставинами що пом`якшують покарання, колегія суддів визнає його щире каяття у вчиненні кримінального правопорушення та добровільне відшкодування завданих збитків.

Обставиною, яка обтяжує покарання, визнається вчинення злочину особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

З урахуванням наведеного, конкретних обставин справи, колегія суддів апеляційного суду уважає необхідним призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах, визначених санкцією частини 1 статті 121 КК України, з реальним його відбуванням у відповідній виправній установі.

Зважаючи на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги.

Керуючись статтями 404, 405, 407 ч. 1 п. 3, 420 ч. 1 п. 4; ч. 2 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу прокурора прокуратури Святошинського району м. Києва ОСОБА_5 задовольнити.

Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 25 грудня 2014 р. щодо обвинуваченого ОСОБА_7 в частині призначеного йому покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_7 покарання за злочин кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КК України, у вчиненні якого він визнаний винуватим, у виді п`яти років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 відраховувати: з 30 березня 2015 року.

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , взяти під варту в залі судових засідань Апеляційного суду м. Києва.

У решті цей вирок залишити без змін.

Вирок Апеляційного суду м. Києва набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим ОСОБА_7 , який перебуває під вартою, в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

С У Д Д І:

ОСОБА_12 ОСОБА_13 с і п о в а