612/230/15-к
1-кп/612/34/15
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 квітня 2015 року смт. Близнюки
Близнюківський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю сторін кримінального провадження з боку обвинувачення: прокурора ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_4 , з боку захисту: обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Близнюки Харківської області кримінальне провадження відносно:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Федорівка Лозівського району Харківської області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 1) 21.06.2010 року Лозівським міськрайонним судом Харківської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі, із застосуванням ст.ст. 75, 104 КК України з випробувальним строком 2 роки; 2) 01.06.2012 року Лозівським міськрайонним судом Харківської області за ч. 3 ст. 185 із застосуванням ст. 71 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі. Звільнений умовно-достроково на 1 рік 4 місяці 17 днів згідно постанови Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 07.08.2014 року
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,-
ОСОБА_5 , раніше судимий 21.06.2010 року Лозівським міськрайонним судом Харківської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі, з застосуванням ст.ст. 75, 104 КК України з випробувальним строком 2 роки та 01.06.2012 року Лозівським міськрайонним судом Харківської області за ч. 3 ст. 185 із застосуванням ст. 71 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі, звільнений умовно-достроково на 1 рік 4 місяці 17 днів згідно постанови Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 07.08.2014 року, маючи не зняті та непогашені судимості у встановлену законом порядку, на шлях виправлення не став та знову вчинив корисливий злочин за наступних обставин:
19 листопада 2014 року близько 09 години 30 хвилин, ОСОБА_5 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходився в одній з кімнат жилого будинку АДРЕСА_3 , який належить потерпілому ОСОБА_4 . ОСОБА_5 , маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, керуючись корисливим мотивом та впевнившись, що потерпілий спить та не слідкує за його діями, таємно викрав мобільний телефон марки «Nokia» модель 205, в якому знаходилась сім-карта мобільного оператора МТС, на рахунку якої на час крадіжки грошові кошти були відсутні, а також таємно викрав зимові берці.
Після скоєння крадіжки мобільного телефону та зимових берців ОСОБА_5 з місця скоєння злочину зник та розпорядився викраденим на власний розсуд.
Допитаний у судовому засіданні в якості обвинуваченого ОСОБА_5 , вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю, розкаявся у скоєному, погодився із кваліфікацією органом досудового розслідування вчиненого ним діяння, не оспорював встановлених в ході досудового розслідування фактичних обставин справи на підставі яких стороною обвинувачення йому пред`явлено обвинувачення. Пояснив про обставини справи як викладено вище у вироку.
Прокурор не висловив жодних заперечень щодо встановлених обставин.
Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_5 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, судом відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, що немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив учасникам кримінального провадження, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Таким чином, суд, переконавшись у правильності розуміння вказаних положень закону сторонами кримінального провадження, визнав недоцільним дослідження доказів, поданих на підтвердження події кримінального правопорушення, та винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.
Вина обвинуваченого у скоєнні вище зазначеного кримінального правопорушення доведена в повному обсязі і підтверджується доказами, які містяться в матеріалах кримінального провадження.
Дії обвинуваченого ОСОБА_5 , раніше судимого (судимості не зняті та не погашені) за корисливі злочини, які виразилися у таємному викрадені майна потерпілого ОСОБА_4 , суд кваліфікує за ч.2 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.
При вирішенні питання про вид і міру покарання ОСОБА_5 суд враховує з`явлення із зізнанням обвинуваченого, його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, що відповідно до п.1 ч.1 ст. 66 КК України визнається судом обставинами, які пом`якшують його покарання.
Відповідно до ст.67 КК України, обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_5 , є вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
Вивченням даних про особу ОСОБА_5 встановлено, що він раніше судимий, вчинив злочин в період умовно-дострокового звільнення, на обліку у лікарів нарколога та психіатра Лозівської ЦРЛ не перебуває, не працює, за місцем проживання характеризується негативно.
Відповідно до класифікації злочинів, передбаченої ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, вчинене ОСОБА_5 , відноситься до злочинів середньої тяжкості.
При призначенні покарання ОСОБА_5 , суд відповідно до вимог ст.65 КК України, враховує характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення, його наслідки, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Враховуючи вказані обставини, суд приходить до висновку про необхідність засудження ОСОБА_5 до покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст. 185 КК України без застосування ст.ст. 75,76 КК України, в зв`язку з тим, що він скоїв новий умисний злочин в період умовно - дострокового звільнення від відбування покарання. На думку суду, призначене покарання відповідає характеру та ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а також є достатнім для виправлення ОСОБА_5 та запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
При цьому суд, керуючись ч.ч.1,4 ст.71 КК України, дійшов висновку, що остаточне покарання ОСОБА_5 слід призначити за правилами призначення покарання за сукупністю вироків, застосувавши принцип часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком. Кримінальне правопорушення, яке ОСОБА_5 вчинив за даним кримінальним провадженням 19.11.2014 року, було вчинене ним в період строку умовно-дострокового звільнення за постановою Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 07.08.2014 року. Згідно вищенаведеної постанови суду, ОСОБА_5 звільнено умовно-достроково від подальшого відбування покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі за вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 01.06.2012 року, де невідбута частина покарання, на час вчинення нового кримінального правопорушення, становить 1 рік 04 місяця 17 днів.
Вирішуючи питання щодо обрання міри запобіжного заходу ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили, суд враховує ризики, передбачені ст.ст. 177, 178 КПК України, те що ОСОБА_5 засуджується до покарання у виді позбавлення волі, враховуючи скоєння нового кримінального правопорушення до повного відбуття покарання за попереднім вироком. Тому враховуючи, що жоден інший запобіжний захід не забезпечує запобігання спробам обвинуваченого вчинити інше кримінальне правопорушення та запобіганням спробам переховуватись від суду, суд застосовує до обвинуваченого до набрання вироком законної сили запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Харківському СІЗО.
Підстав для застосування ст. 69 КК України до ОСОБА_5 суд не вбачає.
Цивільний позов не пред`являвся. Арешт на майно не накладався.
Долю речових доказів вирішити у відповідності до вимог п. 5 ч. 9 ст. 100 КПК України .
Відповідно до ч.2 ст. 124 КПК України, суд стягує з обвинуваченого ОСОБА_5 процесуальні витрати за проведення судової товарознавчої експертизи за цим кримінальни провадженням.
Керуючись ст.ст. 349, 368-371, 373, 374, 376 КПК України, суд,-
ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.
На підставі ст.. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного ОСОБА_5 за цим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання у виді шести місяців позбавлення волі за вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 01.06.2012 року і визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки шість місяців.
Застосувати відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою в Харківському слідчому ізоляторі до набрання вироком законної сили, взявши його під варту негайно в залі суду.
Строк відбування покарання ОСОБА_5 обчислювати з моменту взяття його під варту з 29 квітня 2015 року.
Речові докази: мобільний телефон марки «Nokia» модель 205, зимові берці, які знаходяться на відповідальному зберіганні у ОСОБА_4 - повернути останньому як власнику.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.
Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Харківської області через Близнюківський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Суддя ОСОБА_1
29 квітня 2015 року