Суворовський районний суд міста Одеси
Справа № 523/3193/15-к
Провадження № 1-кп/523/247/15
В И Р О К
І м е н е м У к р а ї н и
03.06.2015 року м. Одеса
ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одесі, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, офіційно не працевлаштованого, не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України,
Близько 8 години 19 листопада 2014 року ОСОБА_8 , перебуваючи біля розташованої в м. Одесі по вул. Героїв Сталінграду, 36 Одеської загальноосвітньої школи №44, під час раптово виниклого словесного конфлікту з раніше незнайомим йому ОСОБА_5 , маючи намір на нанесення останньому тілесних ушкоджень, наніс два удари кулаком руки в область його обличчя, внаслідок чого ОСОБА_5 отримав легкі тілесні ушкодження у вигляді забитих ран лобної області зліва, переддень порожнини рота в області верхньої губи, що не були небезпечними для життя та спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Обвинувачений свою вину у вчиненому діянні не визнав, вважаючи, що діяв в стані необхідної оборони, та про обставини події показав, що конфлікт виник з вини потерпілого, який, не маючи можливості проїхати повз припаркований обвинуваченим автомобіль, спочатку нецензурно висловився на його адресу, а коли ОСОБА_8 підійшов до потерпілого, той відразу вискочив із машини та першим вдарив обвинуваченого кулаком руки в обличчя.
Обвинувачений також показав, що після цих дій між ним та ОСОБА_5 виникла обопільна бійка, під час якої ОСОБА_8 , з метою захисту, наніс тому 2-3 удари рукою в обличчя. Більш детальні обставини бійки він вказати не може, по завершенню якої він відчув біль в області вуха, а також в ребрах. Крім того, потерпілий вдарив ногою по його автомобілю, що мало наслідком його пошкодження. Очевидцем цієї події була рідна мати обвинуваченого, яка увесь цей час перебувала в салоні цього транспортного засобу.
Незважаючи на отримані від ОСОБА_8 показання його вина у вчиненому підтверджується сукупністю наступних, досліджених в судовому засіданні доказів.
Потерпілий ОСОБА_5 в суді показав про факт зупинки автомобіля під керуванням ОСОБА_8 біля школи №44 в ранковий час 19 листопада 2014 року, а також вихід із нього водія, який, навпаки, проходячи повз автомобіля потерпілого, висловився в його адресу нецензурною лайкою. Через деякий час обвинувачений одноосібно повернувся до свого автомобіля, в салоні якого будь-яких інших осіб не було, та на його зауваження з приводу неправильного паркування, несподівано підійшов до прочиненої водійської двері, відчинив її та наніс в обличчя потерпілому два сильних удари кулаком руки, один з яких прийшовся в ліву надбрівну дугу, а другий у праву частину верхньої губи.
Потерпілий зазначив, що в цей момент він перебував на водійському сидінні належного йому автомобіля, а тому жодним чином не міг чинити обвинуваченому навіть опору, і будь-яких ударів у відповідь тому не наносив. Крім того, відразу ж його очі було залито кров`ю, у зв`язку із чим він вискочив із автомобіля з наміром відчинити багажник та дістати звідти аптечку. Проте, ОСОБА_8 , продовжуючи застосовувати насильство, наніс йому третій удар рукою в область правого плеча, від чого потерпілий впав на автомобіль обвинуваченого. У зв`язку із отриманням тілесних ушкоджень ОСОБА_5 вимушений був звернутися за медичною допомогою.
Допитана в суді в якості свідка ОСОБА_9 (мати потерпілого) показала, що була очевидцем цієї події і при цьому, перебуваючи на відстані 7 кроків від автомобіля свого сина, вона побачила, як до нього підійшов обвинувачений, пригнувся до водія та між цими чоловіками відбулася, судячи із руху рук ОСОБА_8 , непроста розмова, в завершенні якої син вийшов із автомобіля, а обвинувачений наніс йому ще і удар рукою в плече. Останній удар спричинив падіння ОСОБА_5 - спиною на автомобіль обвинуваченого.
Свідок ОСОБА_9 також показала, що наслідком таких дій обвинуваченого стало пошкодження обличчя потерпілого, яке було залито кров`ю. Вчинення її сином будь-яких насильницьких дій по відношенню до ОСОБА_8 вона категорично заперечила.
Як вбачається з протоколу прийняття зави про вчинене кримінальне правопорушення, ОСОБА_5 , будучи попередженим о/у СКР Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_10 про кримінальну відповідальність, передбачену ст.383 КК України, 19 листопада 2014 року просив прийняти заходи із притягнення до відповідальності раніше незнайомого йому чоловіка, який наніс потерпілому удари в область обличчя. За даним фактом ОСОБА_5 мав намір звернутися до обласного бюро СМЕ.
Як вбачається із висновку судово-медичної експертизи від 1 грудня 2014 року №3122 у ОСОБА_5 було виявлено наступні тілесні ушкодження: забиті рани лобної області зліва, переддень порожнини рота в області верхньої губи, що не були небезпечними для життя та спричинили короткочасний розлад здоров`я. Зазначені пошкодження могли утворитися 19 листопада 2014 року від дії тупих предметів, індивідуальні особливості яких у пошкодженнях не відобразилися, якими могли бути руки (стиснута в кулак кисть) та інші предмети. Виходячи із кількості пошкоджень, мало місце не менше двох травматичних впливів. Виходячи із локалізації цих пошкоджень ОСОБА_5 був звернутим обличчям по відношенню до напрямку дій травмуючих предметів.
В обґрунтування виправдувальних доводів сторона захисту посилалася на показання свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , а також на дані про звернення ОСОБА_8 за медичною допомогою.
Так, свідок ОСОБА_11 (мати обвинуваченого) в судовому засіданні показала, що, перебуваючи в салоні автомобіля свого сина, вона бачила, як той, проходячи повз автомобіля потерпілого, щось сказав останньому та продовжив свій рух. Раптом, як зрозуміла свідок, потерпілий щось словесно відповів, після чого вискочив із автомобіля та першим наніс удари рукою в обличчя та плече ОСОБА_8 , на що той лише відпирхувався руками.
Свідок ОСОБА_11 припускає, що під час цього конфлікту її син міг завдати ОСОБА_5 лише один удар в плече, проте, приблизно через 10 хвилин після завершення цієї події, вона побачила, що по обличчю потерпілого була розмазана кров.
Із отриманих в суді показань свідка ОСОБА_12 вбачається, що вона, будучи випадково зацікавленою конфліктом між водіями обох транспортних засобів, побачила, як ОСОБА_5 нібито першим вискочив із свого автомобіля та наніс удар рукою в обличчя обвинуваченого, на що отримав аналогічний удар у відповідь. Зазначені удари свідок ОСОБА_12 в буквальному смислі слів назвала як «польоти рукою, що досягли своїх результатів».
Свідок ОСОБА_12 також показала, що цей конфлікт швидко закінчився, після чого вона побачила на обличчі потерпілого смугу червоного кольору.
Свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , кожна окремо, в суді показали що ОСОБА_5 під час конфлікту був одягнений в тканинне пальто чорного кольору, довжиною трохи вище коліна, а також в джинсові штани темного кольору. Крім того, стосовно обставин повідомлення про себе стороні захисту свідок ОСОБА_13 пояснила, що прочитала відповідне оголошення на одному із стовпів поблизу школи №44.
Водночас, як вбачається із показань в суді ОСОБА_5 та представлених потерпілим фотографічних зображень, що стосувалися часу та факту його звернення за медичною допомогою, останній, навпаки, був одягнутий у коротку куртку чорного кольору та джинсові штани світлого кольору, що також мали численні заплямування речовиною бурого кольору.
Крім того, судом було отримано інформацію від КП ЖКС «Пересипський» №187 від 18 березня 2015 року, з якої вбачається, що оголошення з можливим текстом про звернення очевидців події, яка мала місце 19 листопада 2014 року біля Одеської ЗОШ №44 по вул. Героїв Сталінграду, на електроопорах, фасадах будівель, спрівробітниками дільниці №8 зазначеного КП виявлено не було.
З урахуванням викладених суттєвих протиріч, що спростовуються вищепереліченими доказами, слід дійти висновку, що ОСОБА_11 та ОСОБА_12 взагалі не були очевидцями події, яка сталася між обвинуваченим та потерпілим 19 листопада 2014 року та дали в суді щодо її обставин про нібито первинне побиття ОСОБА_5 . ОСОБА_8 завідомо неправдиві покази - з метою сприяння уникненню обвинуваченого від кримінальної відповідальності за вчинене.
Крім того, вивченням даних про особу обвинуваченого (відповідь Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області від 18 березня 2015 року №31/24-2543) було встановлено, що ОСОБА_8 21 жовтня 2014 року було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення дрібного хуліганства.
З урахуванням викладеного, узгоджувальних між собою показань потерпілого та свідка ОСОБА_9 , що ж до можливо отриманих ОСОБА_8 під час конфлікту з ОСОБА_14 тілесних ушкоджень, суд, навпаки, це розцінює, як необхідну оборону потерпілого від насильницьких дій обвинуваченого.
З цих же мотивів суд також і не погоджується з невизнавальними показаннями обвинуваченого та приходить до висновку, що ОСОБА_8 на початку конфлікту не зазнавав будь-якого суспільно-небезпечного посягання з боку ОСОБА_14 , навпаки ж, першим здійснив активні насильницькі дії по відношенню до потерпілого, а тому і не перебував в стані необхідної оборони.
При цьому факт визнання в якості недопустимого речового доказу відеозапису з реєстратору, встановленого в автомобілі ОСОБА_5 (через відсутність оригіналу запису, самого реєстратору та неможливість експертним шляхом перевірити автентичність відео зображення) не є достатньою підставою для виправдання ОСОБА_8 .
Таким чином, оскільки судом встановлено, що ОСОБА_8 близько 8 години 19 листопада 2014 року, перебуваючи біля розташованої в м. Одесі по вул. Героїв Сталінграду, 36 Одеської загальноосвітньої школи №44, під час раптово виниклого словесного конфлікту з раніше незнайомим йому ОСОБА_5 , маючи намір на нанесення останньому тілесних ушкоджень, наніс два удари кулаком руки в область його обличчя, внаслідок чого ОСОБА_5 отримав легкі тілесні ушкодження, що не були небезпечними для життя та спричинили короткочасний розлад здоров`я, то вчинене обвинуваченим діяння суд кваліфікує за ч.2 ст.125 КК України.
Відповідно до ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого. У відповідності з ч.1 ст.1166 та ч.1 ст.1177 ЦК України, шкода, завдана потерпілому від злочину, відшкодовується в повному обсязі особою, яка вчинила злочин та завдала цю шкоду.
В обґрунтування заявлених майнових вимог потерпілий зазначив про витрати, пов`язані з фактичним придбанням ним ліків, проходженням медичних процедур (на загальну суму 2367,25 грн.), фактично понесені витрати на пальне з відвідування лікарень (на суму 2100 грн.), витрати на друк фотографій (на суму 36 грн.), витрати на хімічну обробку салону автомобіля від залишків крові (на суму 120 грн.), а також про сплату судового збору при поданні зазначеного цивільного позову (на суму 100 грн.).
Щодо відшкодування потерпілому заявлених майнових вимог суд вважає необхідним стягнути їх з обвинуваченого лише в частині підтверджених фіскальними чеками, квитанціями на придбання ліків, проходження медичних процедур, які зазвичай отримує особа під час лікування таких тілесних ушкоджень, згідно відповіді КУ «Міська поліклініка №29» від 13 березня 2015 року №177, - на загальну суму 2176,94 грн., а також на роздруківку кольорових фотокарток, що були використані потерпілим в якості доказів, - в сумі 36 грн.
Відмову в задоволенні інших майнових вимог суд обґрунтовує непредставленням потерпілим інших достатніх документів про медичну обґрунтованість неможливості користування ОСОБА_5 послугами транспорту загального користування під час проходження лікування. Крім того, не можуть бути стягнуті з обвинуваченого витрати, пов`язані з придбанням компакт-диску та конверту (оскільки такий речовий доказ, як запис з відеорегістратору, був визнаний судом недопустимим), витрати, пов`язані з благодійництвом (оскільки вони мають виключно добровільний характер), судові витрати (оскільки потерпілий від злочину взагалі звільняється від сплати судового збору, тобто ці витрати були необґрунтованими), а також на хімічну чистку салону автомобіля (у зв`язку з непроведенням органом досудового розслідування огляду салону транспортного засобу та відсутністю фіксації існування таких плям).
При призначенні покарання обвинуваченому суд констатує про відсутність обставин, які б пом`якшували чи обтяжували покарання обвинуваченому.
Суд також враховує дані про ОСОБА_8 , як про особу, що вперше притягується до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання, утримує двох неповнолітніх дітей, є офіційно не працевлаштованою.
З урахуванням вищевикладеного та позиції потерпілого суд вважає можливим призначити ОСОБА_8 покарання у виді штрафу.
Визнаний в якості недопустимого речового доказу диск із відеозаписом слід повернути потерпілому.
Керуючись ст.ст.368, 374 КПК України, суд,
ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, призначивши покарання у виді штрафу в розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто 1700 (однієї тисячі сімсот) грн.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 до обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.
В задоволенні інших позовних вимог потерпілого до обвинуваченого відмовити.
Визнаний в якості речового доказу диск із відеозаписом повернути потерпілому ОСОБА_5 .
Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області через Суворовський районний суд м. Одеси протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно вручити учасникам судового розгляду.
Головуючий ОСОБА_1