У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

доповідача ОСОБА_1.,
суддів ОСОБА_2., ОСОБА_3.,
за участю: прокурораОСОБА_4.,
при секретарі ОСОБА_5.
розглянула в судовому засіданні 19 лютого 2015 року в м. Києві кримінальне провадження № 0001562 за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 лютого 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 26 травня 2014 року.

Вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 лютого 2014 року

ОСОБА_6,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Запоріжжя,

без постійного місця проживання та реєстрації,

в порядку ст. 89 КК України не судимого,

засуджено за ч. 1 ст. 152 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, за ч. 2 ст. 153 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років 6 місяців, за ч. 1 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, а на підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років 6 місяців.

Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 10 897 грн 96 коп. на відшкодування матеріальної шкоди та 50 000 грн моральної шкоди.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 26 травня 2014 року вирок залишено без зміни.

ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено за те, що він 22 квітня 2013 року о 23 год. 30 хв., знаходячись біля ВАТ «Запорізький кабельний завод» по вул. Зачиняєва у м. Запоріжжі, маючи намір на зґвалтування ОСОБА_7, застосував до неї фізичне насильство, завдавши не менш дев'яти ударів руками по голові, від чого потерпіла втратила свідомість. Скориставшись непритомним станом потерпілої ОСОБА_7, ОСОБА_6 зґвалтував її.

Продовжуючи злочинні дії, ОСОБА_6 в період часу з 23 год. 30 хв. 22 квітня 2013 року до 5 год. 23 квітня 2013 року, знаходячись біля ВАТ «Запорізький кабельний завод», будучи особою, яка вчинила зґвалтування, маючи намір на задоволення статевої пристрасті неприродним способом, застосував до ОСОБА_7 фізичне насильство, завдавши їй удари руками по голові та тулубу, від чого потерпіла втратила свідомість. Скориставшись непритомним станом ОСОБА_7, ОСОБА_6 задовольнив статеву пристрасть неприродним способом, спричинивши потерпілій легкі тілесні ушкодження.

Крім того, ОСОБА_6 в період часу з 23 год. 30 хв. 22 квітня 2013 року до 5 год. 23 квітня 2013 року, знаходячись біля ВАТ «Запорізький кабельний завод», маючи намір на вчинення розбійного нападу на ОСОБА_7 із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров'я потерпілої, завдав їй удари руками по голові та тулубу, від яких вона втратила свідомість, та заволодів її майном вартістю 6 941 грн 60 коп. вчинив

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неповноту судового розгляду. Стверджує, що потерпіла давала неправдиві свідчення, оскільки він лише завдав їй два удари та відкрито викрав мобільний телефон. Зазначає, що під час досудового розслідування до нього застосовувалися недозволені методи ведення слідства, психологічний тиск. Просить змінити судові рішення, виправдати його за обвинуваченням у зґвалтуванні та задоволення статевої пристрасті неприродним способом, та пом'якшити покарання.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який вважав судові рішення законними та обґрунтованими і просив залишити їх без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає з наступних підстав.

У касаційній скарзі порушується питання про перегляд судових рішень у зв'язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неповнотою судового розгляду. Проте, зазначені обставини відповідно до вимог ст. 438 КПК України не можуть бути підставами для скасування або зміни судових рішень у касаційному порядку. При розгляді доводів касаційної скарги колегія суддів виходить із фактичних обставин провадження, встановлених судом. Крім того, згідно з вимогами ст. 433 КПК України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні зазначених у вироку злочинів ґрунтується на сукупності зібраних під час досудового розслідування та ретельно досліджених судом доказах, якім дана відповідна оцінка, і є правильним.

Зокрема, цей висновок ґрунтується на чітких і послідовних показаннях потерпілої ОСОБА_7, яка конкретно вказала на засудженого як на особу, який на неї напав та вчинив щодо неї вищевказані злочини, а під час слідчого експерименту детально пояснила обставини злочинів.

Згідно з даними висновку судово-психіатричної експертизи, які підтвердили у суді психолог-експерт ОСОБА_8 та психіатр-експерт ОСОБА_9, ОСОБА_7 не має схильності до патологічного фантазування, внаслідок фізичної та психологічної травми вона отримала посттравматичний стресовий розлад, однак може правильно розуміти обставини злочину в цілому і відтворювати їх.

Показання потерпілої ОСОБА_7 узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 та об'єктивно підтверджуються даними, які містяться у протоколі огляду місця події, під час якого був знайдений пакет з особистими речами ОСОБА_6, протоколах пред'явлення особи для впізнання, слідчого експерименту, висновках судово-імунологічної, судово-медичних експертиз та іншими матеріалами кримінального провадження.

Твердження у касаційній скарзі засудженого про те, що під час слідства до нього застосовувався психологічний тиск, внаслідок чого він вимушений був себе обмовити, перевірялися і не знайшли підтвердження. Крім того, з матеріалів кримінального провадження убачається, що під час досудового слідства та у суді ОСОБА_6 свою винуватість у зґвалтуванні та задоволенні статевої пристрасті неприродним способом не визнавав.

Вивченням матеріалів справи порушень кримінального процесуального закону, які тягнули б скасування постановлених у справі судових рішень, та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність не встановлено.

За встановлених судом фактичних обставин дії ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 152, ч. 2 ст. 153, ч. 1 ст. 187 КК України кваліфіковано правильно.

Покарання ОСОБА_6 призначено відповідно до вимог ст. 65 КК України, з урахуванням наведених у його касаційній скарзі обставин, а також думки потерпілої ОСОБА_7, яка наполягала на суворому покаранні, та є обґрунтованим, необхідним і достатнім для виправлення засудженого й попередження нових злочинів.

Апеляційний розгляд справи проведений з дотриманням вимог кримінального процесуального закону. Наведені засудженим в апеляційній скарзі доводи, які за своїм змістом аналогічні доводам касаційної скарги, належним чином перевірено й спростовано.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 лютого 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 26 травня 2014 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, його касаційну скаргу - без задоволення.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3