Апеляційний суд Полтавської області
Справа № 11 721 2011 року Головуючий у 1-й інстанції: Бурбак В.М.
Категорія ст.185 ч.2 КК України ОСОБА_1: ОСОБА_2
У Х В А Л А

Іменем України

18 серпня 2011 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді Тараненка Ю.П.

суддів Бурди К.І. Хрипченко Л.Г.

з участю прокурора Попок О.В.

засудженого ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтава кримінальну справу за апеляцією засудженого ОСОБА_3 на вирок Октябрського районного суду м. Полтава від 13.05.2011 р.,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, росіянин, громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_3, неодружений, не працює, житель ІНФОРМАЦІЯ_4, раніше судимий:

- 17.10.1980 р. вироком Октябрського районного суду м. Полтава за ст.ст. 81 ч.2, 140 ч.2, 193 ч.2, 215 ч.1, 215 ч.2, 215-3 ч.1, 215-3 ч.2, 17-215-5 ч.2, 85 ч.2 КК УРСР, із застосуванням ст. 42 КК УРСР, до 5 років позбавлення волі; дані про підстави та дату звільнення у справі відсутні:

- 06.09.1985 року вироком Октябрського районного сду м. Полтава за ст. 140 ч.2, 215-3 ч.2 КК УРСР, із застосуванням ст.42 КК УРСР, до 4 років позбавлення волі; даних про звільнення у справі немає ;

- 25.05.1992 року вироком Окябрського районного суду м. Полтава за ст.215-3 ч.2 КК УРСР до 1 року позбавлення волі;

звільнився 9.01.1993 р. після відбуття покарання ;

- 05.03.1994 року вироком Київського районного суду м. Полтава за ст. 206 ч.2 КК УРСР до 2 років позбавлення волі; звільнився після відбуття покарання 24.02.1996 р. ;

- 27.12.1999 року вироком Октябрського районного суду м. Полтава за ст.ст. 140 ч.3, 222 ч.1, 194 ч.2 КК УРСР, із застосуванням ст.42 КК УРСР, до 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна; звільнився 17.04.2004 р.;

- 15.05.2006 року вироком Київського районного суду м. Полтава за ст.ст. 185 ч.3, 263 ч.2 КК України, із застосуванням ст.70 ч.1 КК України, до 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням на іспитовий строк 3 роки,

- засуджений за ст.185 ч.2 КК України на 2 роки позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України, до покарання, призначеного за новим вироком, частково приєднана невідбута частина покарання за попереднім вироком Київського районного суду м. Полтава від 15.05.2006 року, за сукупністю вироків остаточно ОСОБА_3 призначено покарання 5 років позбавлення волі.

ОСОБА_3М, виправдано у вчинені злочину, передбаченого ст.263 ч.1 КК України, за відсутністю в його діях складу злочину.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_3 визнаний винуватим у злочині проти власності, вчиненому за наступних обставин.

В листопаді 2008 року, перебуваючи в квартирі АДРЕСА_1, ОСОБА_3 повторно таємно викрав гаманець, кредитну картку «Укрсоцбанку» з пін-кодом, з якої 3 листопада 2008 року зняв 5000 грн., 4 листопада зняв 1150 грн., 6 листопада зняв 50 грн., 9 листопада розрахувався даною карткою у супермаркеті «Фуршет» на суму 529 грн. 53 коп., завдавши шкоду потерпілій ОСОБА_4, на загальну сумку 6729 грн. 53 коп.

Засуджений ОСОБА_3 в апеляції стверджує, що грошові кошти через банкомат знімав за згодою потерпілої ОСОБА_4, яка сама надала йому картку та повідомила пін-код.

Просить врахувати, що він займається суспільно-корисною справою, позитивно характеризується та має на утриманні неповнолітню дитину і просить звільнити його від відбування покарання з випробуванням .

Заслухавши доповідача, пояснення засудженого на підтримання апеляції, думку прокурора про обґрунтованість вироку, перевіривши матеріали справи та доводи апеляції колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає з наступних підстав .

Факт незаконного заволодіння частиною грошових коштів належних потерпілій (стверджучи, що перші 2 000 гр. зняв в банкоматі з дозволу ОСОБА_4, а решту грошей, спокусившись, дійсно викрав) визнав на досудовому слідстві та в суді сам засуджений.

Водночас його твердження, що ОСОБА_4 сама передала йому банківську картку, дозволивши зняти гроші, є неспроможним, спростовується послідовними і стабільними показаннями потерпілої з цього приводу, які ніяких сумнівів у своїй об'єктивності не викликають обґрунтовано, а тому судом не приняті до уваги обґрунтовано .

Свідчення потерпілої про викрадення ОСОБА_3 в неї кредитної картки та незаконне заволодіння грошовими коштами підтвердив свідок ОСОБА_5, піддавати сумнівам які підстав немає також .

Зняття грошей в розмірах, вказаних у вироку, з банківського рахунку ОСОБА_4 особисто засудженим, підтверджується даними протоколу відеозапису видачі банкнот, роздруківкою руху коштів та речовим доказом DYD-диском відеозапису подій. Не заперечує цих же обставин і сам засуджений .

Враховуючи наведене, висновок суду про доведеність вини засудженого у вчиненому злочині, який за ст.185 ч. 2 КК України кваліфікований правильно, слід вважати обґрунтованим .

Призначене винному покарання відповідає вимогам ст.65 К України.

При цьому судом в повній мірі враховані тяжкість вчиненого злочину, відсутність обставин, що пом'якшують покарання та дані про особу засудженого, на які він посилається в своїй апеляції .

При визначенні покарання на підставі ст.71 КК України судом застосований принцип часткового приєднання невідбутого покарання призначеного за попереднім вироком, за яким ОСОБА_3 був звільнений від відбування покарання з випробовуванням .

Підстав для повторного застосування положень ст.75 КК України немає.

Твердження засудженого в апеляції з цього приводу не грунтується на вимогах закону .

З урахуванням наведеного, керуючись ст.ст365, 366 КПК України, колегія суддів апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляцію засудженого ОСОБА_3 залишити без задоволення, а вирок Октябрського районного суду м.Полтави від 13 травня 2011 р. відносно нього - без зміни .

С У Д Д І :

ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_2