154/1115/15-к
1-кп/154/116/15
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2015 року

Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000051 про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,уродженця м. Луцьк, Волинської області ,жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, освіта загальна середня , неодруженого, солдат військової частини НОМЕР_1 , раніше не судимого , у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ч. 2 ст. 407 КК Україи,
В С Т А Н О В И В:

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 ( по стройовій частині) №78 від 10.04.2014 року солдата ОСОБА_4 призначено на посаду механіка взводу забезпечення зенітного ракетно-артилерійського дивізіону.

Згідно наказу командира НОМЕР_3 окремої механізованої бригади АДРЕСА_1 № 39 від 02.05.2014 року військову частину НОМЕР_2 перейменовано та надано їй нове умовне найменування - військова частина польова пошта НОМЕР_4 .

Наказом командира військової частини-польова пошта НОМЕР_4 по стройовій частині ) №128 від 14.06.2014 року солдата ОСОБА_4 призначено на посаду механіка взводу забезпечення зенітного ракетно-артилерійського дивізіону.

ОСОБА_4 під час проходження військової служби 07.09.2014 року отримав відпустку строком на 20 календарних днів до 28.09.2014 року.

Однак, по її закінченню він до складу військової частини, яка перебувала за місцем постійної дислокації в АДРЕСА_2 він не з`явився , а продовжував перебувати вдома за адресою АДРЕСА_1 до 14.10.2014 року ,дня його госпіталізації до Луцького військового госпіталю військової частини НОМЕР_5 .

В подальшому , він же після закінчення лікування у вищевказаній установі 28.10.2014 року . отримав у командування військової частини польова пошта НОМЕР_4 відпустку строком на 15 діб, до 13.11.2014 року.

При цьому , по її закінченню до складу військової частини , він не з`явився , а продовжував перебувати вдома за адресою АДРЕСА_1 до 07.12.2014 року . дня госпіталізації до Луцького військового госпіталю військової частини НОМЕР_5 .

На лікуванні у вказаній установі ОСОБА_4 перебував до 23.12.2014 року по закінченню чого отримав право на звільнення від виконання службових обов`язків строком на 15 календарних днів , тобто до 08.01.2015 року.

В той же час по завершенню реабілітаційного періоду, ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем ( крім строкової служби) упродовж 08.01-19.01.2015 року . тобто понад десять діб , продовжував перебувати вдома за адресою АДРЕСА_1 , проводячи час на власний розсуд . До військової частини НОМЕР_1 ,місцем дислокації якої є АДРЕСА_2 , АДРЕСА_1 , останній повернувся лише 20.01.2015 року.

Наказом командира військової частини НОМЕР_4 польова пошта № НОМЕР_6 від 29.11.2014 року солдата ОСОБА_4 виключено із списків особового складу частини і з усіх видів забезпечення та з 29 листопада 2014 року направлено до військової частини НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 польова пошта від 01.12.2014 року № 20 солдата ОСОБА_4 з 01.12.2014 року зараховано до списків особового складу вказаної частини

Умисні дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за ст. 407 ч.2 КК України, як не з`явлення військовослужбовцем ( крім строкової служби ) вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад десять діб , але не більше місяця , вчинені повторно .

27 березня 2015 року між прокурором військової прокуратури Луцького гарнізону ОСОБА_5 ,якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні та ОСОБА_4 укладено угоду про визнання винуватості, згідно з якою, прокурор та обвинувачений ОСОБА_4 дійшли згоди щодо формулювання підозри, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого по ст. 407 ч.2 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 зобов`язався під час судового розгляду у повному обсязі сформульованої підозри беззастережно визнати свою винуватість у вчиненні даного кримінального правопорушення.

Також, сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_4 повинен понести за вчинене кримінальне правопорушення, а саме за ст.407 ч.2 КК України у вигляді штрафу в розмірі 850 грн.

В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`яснені обвинуваченому .

Розглядаючи питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до правил ст. ст. 468,469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам, може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Прокурор військової прокуратури Луцького гарнізону ОСОБА_3 в судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК та КК України, просив цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання та інші передбачені угодою заходи.

ОСОБА_4 щиро розкаявся у вчиненому та активно сприяв розкриттю даного злочину. Відсутність тяжких наслідків . Визнав вину у вчиненому . Раніше до кримінальної відповідальності не притягувався і не судився, що істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого злочину.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 просить угоду про визнання винуватості укладену між ним та прокурором затвердити і призначити узгоджену в ній міру покарання та інші передбачені угодою заходи, при цьому беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 ч.2 КК України , в обсязі підозри, дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання, а також інших заходів у разі затвердження угоди, заявивши, що здатен реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання.

Злочин, у вчиненні якого обвинувачений беззастережно визнав себе винуватим, згідно зі ст. 407 ч.2 КК України є злочином середньої тяжкості , від якого потерпілих немає.

Суд , заслухавши пояснення сторін кримінального провадження , приходить до висновку , що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

При цьому ,судом з`ясовано, що ОСОБА_4 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором прокуратури угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, визначені ст. 474 ч.4 п.1 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ст. 473 ч.2 КПК України, та наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Зміст угоди про визнання винуватості відповідає вимогам ст. 472 КПК України.

Враховуючи вищевикладене, оскільки умови угоди про визнання винуватості між прокурором ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_4 її форма та зміст відповідають вимогам КПК та КК України, суд приходить до висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження цієї угоди , і призначення ОСОБА_4 узгодженої сторонами міри покарання .

Речових доказів не має .

Процесуальні витрати відсутні .

Керуючись ст.ст.314, 469 , 373, 472, 469, 475 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:

Затвердити угоду від 27 березня 2015 року укладену між прокурором військової прокуратури Луцького гарнізону ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_4

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину , передбаченого ст.407 ч.2 КК України ,та призначити йому узгоджене сторонами згідно угоди про визнання винуватості від 27 березня 2015 року покарання у вигляді штрафу в розмір 850 ( вісімсот п`ятдесят ) гривень.

Вирок на підставі угоди про визнання винуватості може бути оскаржений до апеляційного суду Волинської області в порядку, передбаченому ч.4 ст.394 КПК України .

Головуючий