В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03.02.2015 Справа №607/20168/14-к

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши в залі суду в місті Тернополі під час судового засідання обвинувальний акт в кримінальному провадженні №0000077 про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, неодруженого, займаючого посаду кулеметника другого відділення охорони третього взводу другої роти охорони в/ч пп НОМЕР_1 , солдата, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.402 КК України,-

в с т а н о в и в :
обвинувачений ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, на якого покладалися обов`язки щодо сумлінного, точного та вчасного виконання відданих командирами наказів, всупереч вимог ст.ст.11,30,37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст.4,6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, порушуючи військову дисципліну, усвідомлюючи те, що зобов`язаний неухильно виконати наказ командира військової частини і те, що відданий наказ є законним, відчуваючи свою безкарність, діючи умисно, з єдиним злочинним наміром не виконувати наказ командира щодо вибуття до пункту виконання військовою частиною пп НОМЕР_1 завдань за призначенням, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, відкрито, у категоричній формі, будучи ознайомленим із законним наказом командира військової частини пп НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_6 від 01.08.2014 року №62 «Про вибуття особового складу, що залишився в пункті постійної дислокацій в район виконання завдань за призначенням», 05.08.2014 року близько 08.30 год., перебуваючи у приміщенні службового кабінету військової частини пп НОМЕР_1 , що по АДРЕСА_2 , під час бесіди із військовослужбовцями ТОВК полковником ОСОБА_7 та майором ОСОБА_8 усно, та письмово, шляхом власноручно написання рапорту військовому комісару ІНФОРМАЦІЯ_2 , відмовився виконати наказ командира військової частини пп НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_6 від 01.08.2014 року №62 «Про вибуття особового складу, що залишився в пункті постійної дислокацій в район виконання завдань за призначенням», та в подальшому, без поважних причин, до нового місця служби не вибув.

Допитаний під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченому ч.1 ст.402 КК України, визнав повністю, та в судовому засіданні вказав, що він будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, на якого покладалися обов`язки щодо сумлінного, точного та вчасного виконання відданих командирами наказів, всупереч вимог ст.ст.11,30,37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст.4,6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, порушуючи військову дисципліну, усвідомлюючи те, що зобов`язаний неухильно виконати наказ командира військової частини і те, що відданий наказ є законним, відчуваючи свою безкарність, діючи умисно, з єдиним злочинним наміром не виконувати наказ командира щодо вибуття до пункту виконання військовою частиною пп НОМЕР_1 завдань за призначенням, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, відкрито, у категоричній формі, будучи ознайомленим із законним наказом командира військової частини пп НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_6 від 01.08.2014 року №62 «Про вибуття особового складу, що залишився в пункті постійної дислокацій в район виконання завдань за призначенням», 05.08.2014 року близько 08.30 год., перебуваючи у приміщенні службового кабінету військової частини пп НОМЕР_1 , що по АДРЕСА_2 , під час бесіди із військовослужбовцями ТОВК полковником ОСОБА_7 та майором ОСОБА_8 усно, та письмово, шляхом власноручно написання рапорту військовому комісару ІНФОРМАЦІЯ_2 , відмовився виконати наказ командира військової частини пп НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_6 від 01.08.2014 року №62 «Про вибуття особового складу, що залишився в пункті постійної дислокацій в район виконання завдань за призначенням», та в подальшому, до нового місця служби не вибув. Крім того, обвинувачений ОСОБА_4 вказав, що єдиною причиною невиконання ним наказу командира військової частини пп НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_6 від 01.08.2014 року №62 «Про вибуття особового складу, що залишився в пункті постійної дислокацій в район виконання завдань за призначенням» є те, що його мати ОСОБА_9 , 1958 року народження, в серпні 2014 року була звільнена із роботи.

Обвинувачений ОСОБА_4 визнавши свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.402 КК України, за обставин, викладених у обвинувальному акті, повністю погодився зі всіма зібраними в процесі досудового розслідування доказами, що її підтверджують, відмовився від їх дослідження під час судового розгляду.

Суд, з`ясувавши думку учасників судового розгляду щодо визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню та порядку їх дослідження, згідно ч.3 ст.349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, з`ясувавши при цьому, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку.

Таким чином, суд приходить до переконання про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікує його дії за ч.1 ст.402 КК України, тобто як відкриту відмову виконати наказ начальника (непокора).

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості скоєного злочину, особу винного, раніше не судимого, за місцем служби характеризується позитивно, повного визнання обвинуваченим своєї вини, що є обставиною, що пом`якшує покарання. Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлено, а тому покарання йому слід визначити в межах санкції статті, за якою кваліфіковано злочин, тобто за ч.1 ст.402 КК України, у виді позбавлення волі.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.370,374 КПК України, суд,

з а с у д и в :
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.402 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком один рік.

На вирок суду може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1