Ухвала

іменем україни

2 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_8

суддів ОСОБА_9., ОСОБА_10,

при секретарі ОСОБА_11

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000423 за обвинуваченням

ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженця с. В'юнки, Новоукраїнського району, Кіровоградської області, проживаючого на АДРЕСА_1,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України,

за участю прокурора Лубіної Н.В.,

захисника ОСОБА_2,

засудженого ОСОБА_1

за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1 на вирок Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 8 липня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

Як убачається зі змісту касаційної скарги з доповненнями, не погоджуючись із кваліфікацією вчиненого ним злочину, засуджений ставить питання про скасування постановлених судових рішень та призначення нового розгляду в суді першої інстанції через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, необ'єктивність судового розгляду, порушення права на захист. Зазначає про відсутність попередньої змови і будь-яких погроз та насильницьких дій щодо потерпілої. Вважає, що при ухваленні вироку суд не взяв до уваги пом'якшуючі обставини та відсутність претензій потерпілої. Вказує на відсутність технічного запису судового засідання в суді першої інстанції і формальний розгляд справи в апеляційному суді.

Заслухавши доповідь судді; пояснення засудженого ОСОБА_1 та його захисника ОСОБА_2 на підтримку доводів, викладених у скарзі; думку прокурора, який заперечував проти задоволення скарги; перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вироком Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 8 липня 2014 року ОСОБА_1 засуджено за ч. 2 ст. 187 КК України на 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є власністю засудженого.

Вирішені питання про речові докази у провадженні.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2014 року вирок залишено без зміни.

Вироком районного суду, який залишений без зміни судом апеляційної інстанції також засуджено ОСОБА_3, судові рішення щодо якого в касаційному порядку не оскаржуються.

За вироком суду ОСОБА_1 визнаний винним у тому, що 11 березня 2014 року приблизно о 22 годині, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, він за попередньою змовою з ОСОБА_3 на вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, біля житлового будинку АДРЕСА_2 почали переслідувати ОСОБА_4, яка рухалась по АДРЕСА_3. Коли потерпіла підійшла до житлового будинку АДРЕСА_3, обвинувачені підбігли до неї та змусили зупинитися. ОСОБА_1 приставив до шиї ОСОБА_4 невстановлений досудовим розслідуванням металевий предмет, схожий на ніж, а ОСОБА_3, діючи узгоджено з ОСОБА_1, притиснув у бік потерпілої ручку молотка, який був у нього з собою. Обидва, погрожуючи ОСОБА_4 застосуванням насильства, небезпечного для життя і здоров'я, заволоділи її грошима і майном на загальну суму 3723 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни касаційним судом судового рішення є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, як про це зазначено засудженим, не є предметом перегляду суду касаційної інстанції. Тому, при розгляді доводів касаційної скарги колегія суддів виходить із фактичних обставин справи, встановлених судом першої і перевірених судом апеляційної інстанцій.

Зокрема, висновки про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, за викладених у вироку обставин, суд першої інстанції обґрунтував, дослідивши і проаналізувавши показання засудженого, який вину визнав частково та повідомив, що наздогнав потерпілу з метою заволодіння її мобільним телефоном та, приставивши до шиї палку, вимагав передати йому наявні у ОСОБА_4 прикраси, телефон і гаманець. Не заперечував, що коли вони з ОСОБА_3 намагалися відвести потерпілу в сторону, вона почала кричати, тому вони її відпустили, а самі побігли у бік автовокзалу. Визнав, що його і ОСОБА_3 затримали працівники міліції, які вилучили у них викрадене у потерпілої майно.

Визнав суд такими, що відповідають обставинам справи та іншим доказам, показання потерпілої ОСОБА_4, яка зазначила, що ОСОБА_3 перегородив їй дорогу і наказав стояти, а ОСОБА_1 підійшов ззаду і приставив до її горла металевий холодний предмет, який вона сприйняла за ніж. ОСОБА_3 приставив їй у бік важкий предмет, який виявився молотком. Оскільки погрози застосувати до неї насильство за допомогою ножа, вона сприймала як реальну загрозу для свого життя і здоров'я, то передала ОСОБА_1 прикраси і гаманець, а ОСОБА_3 мобільний телефон.

Дослідив суд протокол проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_1, відповідно до якого вбачається, що останній визнав вчинення нападу на потерпілу з метою заволодіння її майном за домовленістю з ОСОБА_3, під час якого він, погрожуючи потерпілій насильством торкався її металевою пластиною і вимагав віддати йому коштовності. Зазначив, що не помітив, які дії вчиняв ОСОБА_3

Судом також досліджено інші докази: протоколи затримання обвинувачених і вилучення у них викраденого у потерпілої майна; протоколи впізнання потерпілою обвинувачених, як осіб, які вчинили на неї напад і заволоділи її майном за обставин, наведених у вироку.

З достатньою повнотою в судовому засіданні суд перевірив доводи засудженого ОСОБА_1 про відсутність попередньої змови з ОСОБА_3, погроз та насильницьких дій щодо потерпілої, критичний аналіз окремих доказів суд належним чином мотивував. У своїх висновках суд навів мотиви за яких взяв до уваги одні докази та відкинув інші.

Наведені докази в сукупності свідчать про узгодженість дій ОСОБА_1 та ОСОБА_3, про їх попередню змову, погрози застосування насильства, небезпечного для життя і здоров'я потерпілої, яка сприйняла їх реально.

Суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 у тому, що він, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, умисно, з корисливих мотивів, з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя і здоров'я потерпілої, за попередньою змовою з ОСОБА_3 напали на ОСОБА_4 та заволоділи її майном, що відповідає кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 187 КК України.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів касаційної інстанції, вважаючи його правильним.

Неспроможні і доводи засудженого про порушення його права на захист, оскільки, як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_1 роз'яснювалися його права, серед яких і право мати захисника (а. п. 74, 74 зв.), однак останній будь-яких клопотань про призначення йому захисника не заявляв, а участь захисника у даному провадженні не є обов'язковою.

При судовому розгляді справи захист його інтересів в судах першої та апеляційної інстанцій здійснював захисник ОСОБА_6, який є професійним адвокатом та був призначений судом в установленому законом порядку за клопотанням ОСОБА_7 (а. п. 39, 42, 229, 230).

Безпідставні доводи засудженого про відсутність технічного запису судового засідання, оскільки з журналів судового засідання вбачається, що технічна фіксація судових засідань здійснювалася на комплексі «Камертон». В матеріалах провадження наявний диск із звукозаписом судових засідань.

При постановленні вироку і призначенні покарання суд взяв до уваги усі обставини справи та дані про особу винного, відомі суду на час постановлення вироку. Призначене покарання відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України.

Усі доводи апеляції засудженого ОСОБА_1, які аналогічні доводам його касаційної скарги, належно перевірені апеляційним судом, на них надано обґрунтовані відповіді, ухвала суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б підставами для скасування чи зміни судових рішень, колегією суддів не встановлено, а тому підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.

Керуючись ст. ст. 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 8 липня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2014 року щодо ОСОБА_1 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_8 ОСОБА_9 ОСОБА_10