АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

з участю прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві, з використанням відеоконференцзв`язку з Київським СІЗО, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 23 січня 2015 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання слідчого СВ Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_8 , яке погоджене з прокурором прокуратури Святошинського району м. Києва ОСОБА_9 , та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 22 березня 2015 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , раніше засудженого: 24 червня 2003 року Святошинським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 187, ч. 1 ст. 185 КК України; 22 лютого 2007 року Деснянським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 186 КК України; 04 серпня 2010 року Луцьким міським районним судом Волинської області за ч. 2 ст. 186 КК України; -

підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 296, ч. 1 ст. 121 КК України.
Застосовуючи відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя взяв до уваги наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 злочинів та наявність ризиків можливого ухилення від слідства та суду і вчинення нових злочинів, яким не зможе запобігти більш м`який запобіжний захід. Вказаних висновків слідчий суддя дійшов з урахуванням тяжкості покарання, яке загрожує підозрюваному, тих обставин, що підозрюваний перебував у розшуку, неодноразово судимий, не одружений, не працює, не має утриманців, за місцем реєстрації не проживає та не повідомив орган слідства про зміну свого місця проживання. Дані про наявність стійких соціальних зв`язків підозрюваний також не має.
В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою застосувати щодо підозрюваного більш м`який запобіжний захід. Захисник вказує, що посилання слідчого судді на те, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки, в матеріалах клопотання відсутні копії актів судово-медичної експертизи про ступінь тяжкості нанесених потерпілій ушкоджень та як повідомила ОСОБА_10 , ОСОБА_7 не наносив потерпілій ушкоджень, а лише розбороняв її та потерпілу. Вважає захисник, що при дослідженні матеріалів клопотання в частині встановлення обґрунтованості підозри слідчим суддею було порушено принцип безпосередності та зазначає, що дії підозрюваного не конкретизовані в повідомленні про підозру. Захисник посилається і на те, що є помилковими висновки слідчого судді про наявність ризиків у кримінальному провадженні та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів. При цьому стверджує, що ОСОБА_7 не ухилявся від органів досудового розслідування і в розшук оголошений безпідставно, так як в матеріалах провадження відсутні дані про те, що ОСОБА_7 на момент винесення постанови про розшук отримав статус підозрюваного та належним чином повідомлявся про виклик до слідчого. На думку захисника, ОСОБА_7 , перебуваючи в статусі свідка, не зобов`язаний був повідомляти слідчого про зміну місця свого проживання. Крім того, захисник просить взяти до уваги, що в ухвалі слідчого судді не вірно вказано прізвище, ім`я та по-батькові затриманого.
Заслухавши доповідь судді, доводи захисника та підозрюваного, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; позицію прокурора, який вважав ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою та просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги; вивчивши матеріали за клопотанням слідчого та матеріали кримінального провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Встановлений нормами кримінального процесуального законодавства України (ст. 177, 178, 183, 184 КПК України) порядок застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою передбачає, що клопотання слідчого за змістом повинно містити посилання на підстави необхідності застосування запобіжного заходу у вигляді взяття під варту, які слідчий суддя при судовому розгляді повинен перевірити на відповідність вимогам закону та з`ясувати питання про те, чи підтверджується наявність зазначених у клопотанні слідчого підстав матеріалами кримінального провадження.
Зокрема, для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя повинен оцінити вагомість доказів обґрунтованості підозри у вчиненні особою злочинів; тяжкість та характер злочину, у вчиненні якого підозрюється особа; наявність ризиків неналежної процесуальної поведінки; особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь зменшення (збільшення) ризиків: репутацію підозрюваного, наявність судимостей, міцність соціальних зв`язків, наявність місця роботи тощо.
Зазначені вимоги закону слідчим суддею при розгляді клопотання про застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою належним чином виконані.
Як вбачається з ухвали слідчого судді, суддею встановлено, що у провадженні СВ Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві перебувають матеріали досудового розслідування № 0000085 за ч. 2 ст. 296 , ч. 1 ст. 121 КК України.
29 грудня 2014 року слідчим складено повідомлення про підозру у вчиненні ОСОБА_7 вказаних злочинів та направлено повідомлення за місцем реєстрації останнього. В цей же день ОСОБА_7 оголошено в розшук.
22 січня 2015 року ОСОБА_7 затримано на підставі ухвали слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 13 січня 2015 року та вручено повідомлення про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 296 , ч. 1 ст. 121 КК України.
ОСОБА_7 підозрюється у тому, що він разом з іншою особою, 02 січня 2014 року близько 22.00 год., знаходячись у громадському місці на площі Героїв Бресту, 1 в м. Києві, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, вчинив хуліганські дії відносно потерпілої ОСОБА_11 , 1996 року народження, яке супроводжувалось особливою зухвалістю та виразилось в заподіянні тілесних ушкоджень. Крім того, в процесі вчинення хуліганських дій відносно ОСОБА_11 , ОСОБА_7 умисно наніс потерпілій кулаком удар в обличчя, внаслідок якого вона частково втратила свідомість. Згідно висновку судово-медичної експертизи потерпіла отримала струс головного мозку, контузію важкого ступеня правого ока з субренитальним геморагічним крововиливом в макулярній ділянці, розрив судинної оболонки, відшарування сітківки, перелом внутрішньої та нижньої стінок правої орбіти, правої стінки решітчастого лабіринту, перелом передньої та внутрішньої стінок правої верхньощелепної пазухи, субкон`юктивальний крововилив, гематому на повіках правого ока, садна, з послідуючим зниженням гостроти зору на праве око до 0,1-0,2, що за ступенем тяжкості відноситься до тяжкого тілесного ушкодження.
При розгляді клопотання слідчий суддя правильно з`ясував, що наведені у клопотанні обставини та додані до нього документи свідчать про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_7 злочинів.
Як вбачається з ухвали слідчого судді, обґрунтовуючи підозру у вчиненні ОСОБА_7 злочину, слідчий суддя послався на показання потерпілої ОСОБА_11 та дані протоколу пред`явлення для впізнання за фотознімками, відповідно до яких потерпіла вказала на ОСОБА_7 як на особу, що нанесла їй удар в обличчя 02 січня 2014 року, від якого вона частково втратила свідомість; свідка ОСОБА_12 , який підтвердив пояснення потерпілої; інші матеріали кримінального провадження в їх сукупності.
При цьому з інших матеріалів кримінального провадження вбачається, що під час проведення слідчого експерименту 03 грудня 2014 року потерпіла детально описала обставини нанесення їй удару ОСОБА_7 в область правого ока, і висновком експерта від 12 грудня 2014 року, який зроблено з урахуванням даних слідчого експерименту, було встановлено, що локалізація та характер травматичних змін в правій навколо очній ділянці дозволяють стверджувати, що утворення тілесного ушкодження є можливим щонайменш від однократної травматичної дії удару у зазначену анатомічну ділянку.
Також в матеріалах кримінального провадження, міститься висновок судово-медичної експертизи від 19 травня 2014 року, в якому зазначено, що потерпіла отримала тілесні ушкодження, які за ступенем тяжкості відносяться до тяжких.
Ті обставини, що зазначений висновок на момент внесення клопотання не долучено до матеріалів клопотання, не спростовує наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 злочину. Оцінюючи відповідні посилання захисника, слідчий суддя під час судового розгляду врахував, що в матеріалах клопотання містяться дані про те, що потерпіла після огляду лікарем окулістом та нейрохірургом була покладена на стаціонарне лікування зі струсом головного мозку, контузією правого ока та численними забоями голови. В Інституті ядерної та променевої діагностики України потерпілій зробили мультиспіральну комп`ютерну томографію головного мозку і виявили переломи кісток черепа та направили на операцію до «Ценрту мікрохірургії ока».
Посилання апелянта на пояснення свідка подій ОСОБА_10 , яка повідомила, що ОСОБА_7 удари потерпілій не наносив, також не спростовують обґрунтованість підозри у вчинені ним злочину. По-перше, не має підстав надавати перевагу показанням ОСОБА_10 , яка перебуває у тісних стосунках з ОСОБА_7 , над поясненнями потерпілої, яка не була знайома з підозрюваним до події злочину і не має мотивів оговорювати підозрюваного. По-друге, відповідно до Рішень Європейського суду з прав людини у справах «Фокс, Камбел і Харлі проти Об`єднаного Королівства» від 30 серпня 1990 року, «Мюррей Об`єднаного Королівства» від28 жовтня 1994 року,вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином. Докази не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування. Відповідний стан доказів, який на даному етапі кримінального провадження є в розпорядженні слідства, можна вважати таким, який переконує суд, що ОСОБА_7 причетний до вчинення вказаного злочину, а отже підозра є розумною з точки зору її достатності для застосування запобіжного заходу.

Ті ж обставини, що дії ОСОБА_7 не конкретизовані в повідомленні про підозру мають бути перевірені та оцінені при розгляді справи та винесенні рішення по суті повідомленої підозри, а не на даному етапі досудового розслідування.
Крім того, слід зазначити, що зміст ст.ст. 95, 193 КПК України не вимагає від слідчого судді, як обов`язок, при розгляді клопотання безпосередньо заслуховувати пояснення свідків та потерпілих, а також нормами закону не встановлено порядку вивчення слідчим суддею матеріалів клопотання, тому, підстав вважати, що слідчим суддею був порушений принцип безпосередності при розгляді клопотання, немає.
В сукупності з наявністю обґрунтованої підозри слідчий суддя під час розгляду клопотання перевірив доводи слідчого про наявність ризиків з боку підозрюваного перешкодити встановленню обставин кримінального провадження та дійшов висновку, що вони є обґрунтованими, зважаючи на тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 ; характер вчиненого злочину, об`єктом посягання якого є здоров`я неповнолітньої особи, що визнається однією з найважливіших цінностей суспільства; дані про особу підозрюваного, зокрема ті, що він раніше неодноразово судимий, не працює та не має постійного джерела доходу; за місцем реєстрації не проживає та в уставленому законом порядку не повідомив уповноважені органи про зміну місця свого проживання; ухилявся від слідства, в зв`язку з чим перебував у розшуку.

При цьому у справі не встановлено жодних фактів, які б давали підстави вважати, що певні соціальні зв`язки, схильності підозрюваного, зможуть виступити превентивним засобом у його поведінці і сторона захисту не надала жодних об`єктивних даних, які б свідчили на користь належної процесуальної поведінки підозрюваного.
Таким чином, вказані обставини, дали слідчому судді достатні підстави вважати, що будь-яких стримуючих факторів, які б дозволили менш суворим запобіжним заходам, забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного у даному кримінальному провадженні не існує.

Посилання апелянта на ті обставини, що ОСОБА_7 на момент винесення постанови про розшук не мав статусу підозрюваного не заслуговують на увагу.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що 11 лютого 2014 року ОСОБА_7 надав пояснення у справі як свідок та при встановленні даних про його особу зазначив, що він зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Під час здійснення досудового розслідування, слідчим було встановлено наявність підстав для повідомлення ОСОБА_7 про підозру у вчиненні злочину, разом з тим вручити повідомлення не виявилось можливим, оскільки ОСОБА_7 за місцем реєстрації та проживання не перебував і місцезнаходження його органу досудового розслідування було невідоме. В зв`язку з цим, повідомлення про підозру ОСОБА_7 було надіслано поштою за адресою місця реєстрації ОСОБА_7 . Тому, ОСОБА_7 набув статусу підозрюваного у кримінальному провадженні у відповідності до вимог ст. 135, 278 КПК України.

Що стосується посилань захисника на те, що ОСОБА_7 належним чином не повідомлявся про виклик до слідчого і, перебуваючи в статусі свідка, не зобов`язаний був повідомляти слідчого про зміну місця свого проживання, то слід зазначити наступне. Дійсно, відповідного процесуального обов`язку щодо повідомлення зміни свого місця проживання ОСОБА_7 як свідок у кримінальному провадженні не мав. Однак, відповідно до вимог Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ОСОБА_7 , як громадянин України, зобов`язаний був протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати його, а у разі зміни адреси житла в межах адміністративно-територіальної одиниці повинен був письмово повідомити про це орган реєстрації.
Разом з тим, ОСОБА_7 вказаних вимог не виконав, що позбавило орган досудового розслідування відстежити зміну ОСОБА_7 місця проживання та провести належним чином за його участю необхідні процесуальні дії. Повідомлення про виклик до слідчого ОСОБА_7 також направлялися за відомим місцем проживання останнього, однак не були вручені, так як підозрюваний не проживав за вказаною адресою.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини «Осипенко проти України», тяжкість обвинувачень та необхідність забезпечення виконання процесуальних рішень може виправдовувати первинне взяття особи під варту.
Враховуючи те, що матеріалами клопотання в достатньому обсязі встановлено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 злочинів та необхідність забезпечення належного виконання процесуальних обов`язків для виконання завдань кримінального провадження, колегія суддів погоджується з рішенням суду щодо необхідності задовольнити клопотання слідчого про застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки слідчий і прокурор в повному обсязі довели обставини, які на даному етапі досудового розслідування виправдовують обмеження права ОСОБА_7 на свободу (ст. 177, 178, 183, 184 КПК України).

Застосувавши щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя правильно прийняв рішення, не визначивши підозрюваному розміру застави в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 183 КПК України, врахувавши встановлені судом ризики, дані про особу підозрюваного та те, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину із застосуванням насильства.
Будь-яких істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, не встановлено. Процесуальна процедура застосування запобіжного заходу була проведена на засадах справедливості та у відповідності до вимог КПК України. Питання наявності описок в ухвалі слідчого судді не може бути підставою для її скасування, а підлягає вирішенню в порядку, установленому ст. 379 КПК України.
На підставі викладеного рішення слідчого судді є законним, оскільки ухвалене згідно з дотриманням вимог закону та обґрунтованим, так як винесене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, досліджені та оцінені судом, а тому апеляційна скарга захисника, з викладених в ній доводів, задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 184, 193, 194, 309, 376, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 23 січня 2015 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_8 , яке погоджене з прокурором прокуратури Святошинського району м. Києва ОСОБА_9 , та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 22 березня 2015 року щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді:

Справа № 11-сс/796/307/2015 Категорія ст. 183 КПК України.
Слідчий суддя суду 1-ї інстанції ОСОБА_13
Доповідач в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1