ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
Ухвала

іменем україни

19 лютого 2015 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України

з розгляду цивільних і кримінальних справ

у складі колегії:

головуючого ОСОБА_5,

суддів ОСОБА_6, ОСОБА_7,

при секретарі ОСОБА_8,

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000327, за касаційною скаргою захисника ОСОБА_1 в інтересах засудженого ОСОБА_2 на вирок Апеляційного суду Житомирської області від 14 жовтня 2014 року, яким

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с. Троковичі Черняхівського району Житомирської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, в силу ст. 89 КК України не судимого,

визнано винуватим у пред'явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_9,

захисника ОСОБА_1,

в с т а н о в и в:

до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ звернувся захисник ОСОБА_1 в інтересах засудженого ОСОБА_2 із касаційною скаргою на вирок Апеляційного суду Житомирської області від 14 жовтня 2014 року.

У касаційній скарзі захисник порушує питання про зміну вищевказаного судового рішення у зв'язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого та просить призначити покарання із застосуванням ст. 75 КК України.

На думку захисника, призначене засудженому покарання внаслідок суворості не відповідає тяжкості вчиненого ним злочину та даним про його особу. Вважає, що з урахуванням тяжкості злочину, вчиненого з необережності, а також того, що ОСОБА_2 визнав вину, працює, має на утриманні малолітню дитину та дружину, позитивно характеризуються, щиро покаявся та активно сприяв розкриттю злочину, та частково, з урахуванням його матеріального становища, відшкодував завдану шкоду та продовжував відшкодовувати її, є підстави для призначення йому основного покарання зі звільненням від його відбування з випробуванням. Вважає, що апеляційний суд безпідставно послався на те, що ОСОБА_2 раніше притягувався до кримінальної відповідальності.

Вироком Черняхівського районного суду Житомирської області від 29 травня 2014 року, ОСОБА_2 визнано винуватим у пред'явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_2 звільнено від призначеного покарання з випробуванням із іспитовим строком тривалістю 3 роки та покладенням на нього обов'язку, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь потерпілої ОСОБА_3 23 491,15 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином, та 20 000 грн - моральної шкоди.

Вирішено питання про судові витрати.

Апеляційний суд Житомирської області, задовольнивши апеляційну скаргу прокурора та частково - представника потерпілої, скасував зазначений вище вирок та ухвалив свій вирок від 14 жовтня 2014 року, яким призначив ОСОБА_2 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.

Постановив стягнути з ОСОБА_2 на користь потерпілої ОСОБА_3 25 491,15 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином, та 50 000 грн - моральної шкоди.

Вирішено питання про речові докази та судові витрати.

Судами ухвалено визнати винуватим ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України за таких обставин.

11 жовтня 2013 року близько 18:25 год. ОСОБА_2, будучи у стані алкогольного сп'яніння, рухався на автомобілі «ВАЗ 2101», реєстраційний номер НОМЕР_1, в якому перевозив пасажира ОСОБА_4 по автодорозі Черняхів - Троковичі, Черняхівського району Житомирської області у напрямку с. Троковичі. Під час руху на 7 км автодороги, ОСОБА_2 у порушення пунктів 2.3. б, 2.9 а, 12.1 Правил дорожнього руху України, проявив неуважність до дорожньої обстановки, не обрав безпечну швидкість руху, не врахував дорожні обставини та стан транспортного засобу, внаслідок чого автомобіль під його керуванням з'їхав з автошляху та зіткнувся з деревом.

В результаті дорожньо-транспортної події пасажиру автомобіля ОСОБА_4 було завдано тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, від якого він помер на місці події.

Заслухавши доповідь судді, думку захисника, який підтримав подану ним касаційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення касаційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені у скарзі, колегія суддів дійшла такого висновку.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_2 та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 286 КК України захисником у касаційній скарзі не оспорюються.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Виходячи з положень ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, при призначенні покарання ОСОБА_2 вищенаведені вимоги закону України про кримінальну відповідальність апеляційним судом дотримано.

Зокрема, судом ураховано ступінь суспільної небезпечності, тяжкість і характер злочину, вчиненого із необережності та віднесеного до категорії тяжких, дані про особу ОСОБА_2, який характеризується позитивно, має на утриманні неповнолітню дитину, в силу ст. 89 КК України не судимий, обставини, що пом'якшують покарання: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, часткове відшкодування матеріальної шкоди, наявність на утриманні малолітньої дитини. Зважив суд і на обставину, що обтяжує покарання - вчинення злочину у стані алкогольного сп'яніння, а також на думку потерпілої, яка наполягала на суворому покаранні.

З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції призначив ОСОБА_2 основне покарання у виді позбавлення волі у мінімальних межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України із призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, належним чином мотивувавши своє рішення.

За змістом ст. 75 КК України звільнення особи від відбування призначеного покарання з випробуванням можливе лише у тому випадку, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі не більше п'яти років дійде висновку про можливість виправлення засудженого без реального відбування призначеного покарання.

Із матеріалів провадження убачається, що апеляційний суд обґрунтовано дійшов висновку про те, що з урахуванням ступеня тяжкості злочину, віднесеного до категорії тяжких та зважаючи на характер грубого порушення правил дорожнього руху, вчиненого у стані алкогольного сп'яніння, наслідків, що настали, відсутні підстави для застосування ст. 75 КК України при призначенні покарання ОСОБА_2 через неможливість досягнення мети покарання без реального його відбування засудженим.

Наведені у касаційній скарзі обставини були повною мірою враховані при призначенні покарання та стали підставами для його призначення у мінімальному розмірі, визначеному санкцією статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, а обставини, наведені у касаційній скарзі, у тому числі те, що засуджений має сім'ю та працює вищезазначених висновків апеляційного суду не спростовують.

На думку колегії суддів, з урахуванням тяжкості злочину, характеру порушення правил дорожнього руху, вчинення злочину у стані алкогольного сп'яніння, визначене ОСОБА_2 покарання є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Вирок апеляційного суду належним чином мотивований, не суперечить вимогам кримінального закону і відповідає меті покарання.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були безумовною підставою для зміни чи скасування судових рішень, ухвалених у кримінальному провадженні, не встановлено.

За таких обставин підстав для задоволення касаційної скарги захисника ОСОБА_1 в інтересах засудженого ОСОБА_2 колегія суддів не вбачає.

З урахуванням наведеного, керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Залишити вирок Апеляційного суду Житомирської області від 14 жовтня 2014 року щодо ОСОБА_2 без змін, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_1 в інтересах засудженого - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7