Справа №487/8338/14-к 21.04.2015 21.04.2015 21.04.2015
Провадження: № 11-кп/784/241/15 Головуючий суду першої інстанції:
Категорія: ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 185 КК України ОСОБА_1
Доповідач апеляційного суду:
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 квітня 2015 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Прибузьке Очаківського району Миколаївської області, проживаючого в АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 185 КК України
учасники судового провадження
обвинувачений: ОСОБА_7
в с т а н о в и в :
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції та вимог апеляційних скарг.
Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 185 КК України та йому призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки 6 місяців.

На підставі ст. 76 КК України ОСОБА_7 зобов`язано повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції; не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції.

Постановлено стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_7 та ОСОБА_9 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди на користь ОСОБА_10 3 400 грн., на користь ОСОБА_11 4 250 грн., на користь ОСОБА_12 1 400 грн..

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок в частині звільнення обвинуваченого від відбування покарання скасувати з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий вирок, яким вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі.

Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скари.
Прокурор в апеляційній скарзі вказує, що не оспорює висновків суду щодо доведеності вини та правильності кваліфікації дій ОСОБА_7 , проте вважає, що вирок суду є незаконним та підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Вказує, що суд першої інстанції, приймаючи рішення про можливість виправлення ОСОБА_7 без відбування покарання, не мотивував своє рішення та взагалі пришов до хибного висновку, що виправлення обвинуваченого можливо без ізоляції від суспільства.

Зазначає, що при призначенні покарання ОСОБА_7 судом формально враховано характер суспільної небезпеки, ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України належить до тяжкого злочину.

Вказує, що суд не врахував даних про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який раніше тричі судимий до реального позбавлення волі, у т.ч. за корисливі злочини, має не погашені та не зняті у встановленному порядку судимості, не працює, після звільнення з місць позбавлення волі обрав для себе незаконний спосіб збагачення, не відшкодував потерпілим завдані матеріальні збитки.

Зазначає, що все вищевказане свідчить про те, що ОСОБА_7 на шлях виправлення не став, має схильність до вчинення нових злочинів, а за таких обставин звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням не сприятиме його виправленню і не буде запобігати вчиненню ним нових злочинів.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
Судом першої інстанції встановлено, що приблизно на початку червня 2014 року (точна дата в ході досудового розслідування та судового розгляду не встановлена) ОСОБА_9 , якого засуджено вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 31.10.2014 року за ст. 185 ч. 3 КК України, домовився із ОСОБА_7 про те, що останній буде допомагати йому на своєму автомобілі «Део Сенс» перевозити викрадене ОСОБА_9 майно.

Реалізуючи злочинний намір, ОСОБА_9 , діючи умисно з корисливих мотивів, скориставшись тимчасовою відсутністю уваги з боку сторонніх осіб, через огорожу проник на територію дачної ділянки АДРЕСА_2 , де шляхом пошкодження замка вхідних дверей проник до приміщення господарчої будівлі, звідки таємно повторно викрав майно, що належить ОСОБА_10 , а саме: алюмінієву драбину вартістю 1 500 грн., електричну пилу вартістю 800 грн., бензинову газонокосарку вартістю 1 900 грн., електричну болгарку вартістю 700 грн. на загальну суму 3 400 грн.

Після чого ОСОБА_9 зателефонував ОСОБА_7 , з яким заздалегідь домовився про те, що останній на своєму автомобілі буде перевозити до місць збуту викрадене майно за грошову винагороду.

Після того як ОСОБА_7 приїхав у визначене місце, вони погрузили викрадене майно до багажнику автомобіля «Део Сенс» та з місця скоєння злочину зникли, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Своїми протиправними умисними діями ОСОБА_7 та ОСОБА_9 заподіяли потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду в розмірі 3 400 грн.

Крім того, в період часу з 16.30 год. 28.05.2014 року по 08.00 год. 29.05.2014 року (точного часу в ході досудового розслідування та судового розгляду не встановлено) ОСОБА_13 прибув до СВТ «Локомотив» в районі с. В. Корениха м. Миколаєва, де скориставшись тимчасовою відсутністю уваги з боку сторонніх осіб, через огорожу проник на територію дачної ділянки АДРЕСА_3 , після чого шляхом пошкодження вікна проник до житлового будинку, звідки діючи умисно з корисливих мотивів таємно повторно викрав майно, що належить ОСОБА_11 , а саме: електродриль вартістю 700 грн., шліфовальну машинку «Діола» вартістю 750 грн., шуруповерт «КТМ» вартістю 950 грн., електричну пилу «Алко» вартістю 2 000 грн., краскопульт «Бош» вартістю 1 500 грн., шліфовальну машинку «Інтерскол» вартістю 750 грн. на загальну суму 6 650 грн.

Потім ОСОБА_9 зателефонував ОСОБА_7 , з яким він заздалегідь домовився про те, що останній на своєму автомобілі буде перевозити до місць збуту викрадене майно за грошову винагороду. Після того, як ОСОБА_7 приїхав у визначене місце, вони погрузили викрадене майно до багажнику автомобіля «Део Сенс» та з місця скоєння злочину зникли, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

Своїми протиправними умисними діями ОСОБА_7 та ОСОБА_14 заподіяли потерпілому ОСОБА_11 матеріальну шкоду в розмірі 6 650 грн.

Крім того, в середині червня 2014 року (точної дати в ході досудового розслідування та судового розгляду не встановлено) ОСОБА_9 , реалізуючи злочинний намір, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, скориставшись тимчасовою відсутністю уваги з боку сторонніх осіб, через огорожу проник на територію дачної ділянки АДРЕСА_2 , де шляхом пошкодження замка вхідних дверей проник до приміщення житлового будинку, звідки діючи умисно з корисливих мотивів таємно повторно викрав майно, що належить ОСОБА_12 , а саме: дві труби з нержавіючої сталі вартістю 400 грн., сорок металевих труб вартістю 1 000 грн. на загальну суму 1 400 грн.

Потім ОСОБА_9 зателефонував ОСОБА_7 , з яким він заздалегідь домовився про те, що останній на своєму автомобілі буду перевозити до місць збуту викрадене майно за грошову винагороду. Після того, як ОСОБА_7 приїхав у визначене місце, вони погрузили викрадене майно до багажнику автомобіля «Део Сенс» та з місця скоєння злочину зникли, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

Своїми протиправними умисними діями ОСОБА_7 та ОСОБА_9 заподіяли потерпілій ОСОБА_12 матеріальну шкоду в розмірі 1 400 грн.

Крім того, в період часу з 30.06.2014 року по 01.07.2014 року (точної дати в ході досудового розслідування та судового розгляду не встановлено) ОСОБА_9 , реалізуючи злочинний намір, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, прибув до СВТ «Сади-2» в районі с. В. Корениха м. Миколаєва, де скориставшись тимчасовою відсутністю уваги з боку сторонніх осіб, через огорожу проник на територію дачної ділянки АДРЕСА_4 , після чого шляхом пошкодження вікна проник до приміщення господарської будівлі, звідки діючи умисно з корисливих мотивів таємно повторно викрав майно, яке належить ОСОБА_15 , а саме: набір будівельних ключів вартістю 300 грн., ящик з набором будівельних ключів вартістю 400 грн., вісім викруток вартістю 80 грн., металеві будівельні ключі вартістю 100 грн., лобзик вартістю 300 грн., болгарку вартістю 400 грн., дриль вартістю 300 грн. на загальну суму 1 880 грн.

Потім ОСОБА_9 зателефонував ОСОБА_7 , з яким він заздалегідь домовився про те, що останній на своєму автомобілі буде перевозити до місць збуту викрадене майно за грошову винагороду. Після того, як ОСОБА_7 приїхав у визначене місце, вони погрузили викрадене майно до багажнику автомобіля «Део Сенс» та з місця скоєння злочину зникли, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

Своїми протиправними умисними діями ОСОБА_7 та ОСОБА_9 заподіяли потерпілому ОСОБА_15 матеріальну шкоду в розмірі 1 880 грн.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини з посиланням на докази. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , який просив ухвалений щодо нього вирок суду першої інстанції, як законний та обґрунтований залишити без змін, а скаргу прокурора - без задоволення, перевіривши матеріали справи та обговоривши апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з таких підстав.

Фактичні обставини злочину, які викладені у вироку, кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 185 КК України апелянтом не оспорюються.

Твердження прокурора про те, що висновки суду про можливість звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробовуванням, не ґрунтуються на вимогах закону, є необгрунтованими.

Відповідно до вимог ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Цих вимог закону суд 1 інстанції дотримався, бо перевіркою матеріалів справи встановлено, що звільняючи ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, він дійшов обгрунтованого висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, взявши до уваги обставини, що пом`якшують покарання, зокрема визнання ним вини та щире каяття у вчиненому, посередню характеристику за місцем проживання, наявність на його утриманні малолітньої доньки.

Тому з урахуванням вимог ст. 75 КК України, належно обґрунтувавши свій висновок, суд дійшов до правильного висновку про можливість звільнення обвинуваченого від призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, встановивши йому практично максимальний іспитовий строк, та поклавши на нього ряд обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

З таким рішенням погоджується і апеляційний суд. Як вбачається із пояснень обвинуваченого ОСОБА_7 в судовому засіданні апеляційного суду, після звільнення з місця позбавлення волі 15.03.2013 року обвинувачений забрав з дитячого будинку свою малолітню доньку ОСОБА_16 ІНФОРМАЦІЯ_2 та на даний час виховує її, оскільки її матір ОСОБА_17 в 2010 році , як і батьки ОСОБА_7 померла.

На час апеляційного розгляду справи виникли нові обставини, що також мають значення для вирішення справи. З пояснень обвинуваченого ОСОБА_7 в судовому засіданні вбачається, що його сім`я малозабезпечена, сам він неофіційно працює і вже частково відшкодував матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_15 на загальну суму 500. грн. та продовжує її відшкодовувати.

З урахуванням наведених у вироку обставин, а також нових приведених вище обставин апеляційний суд вважає, що висновок суду про можливість виправлення ОСОБА_7 без відбування покарання з випробуванням є обгрунтованим і відповідаючим вимогам ст. 75 КК України.

На підставі викладеного, доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування кримінального закону апеляційний суд вважає такими, що суперечать матеріалам справи і не відповідають вимогам закону, у зв`язку з чим апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

У х в а л и в :

Апеляційну скаргу прокурора прокуратури Заводського району м. Миколаєва ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 03 лютого 2015 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня проголошення, а засудженим в той самий строк з дня вручення йому копії вироку.

Головуючий :

Судді :