АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа №642/940/15-к Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11кп/790/901/15 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.186 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
9 червня 2015 р. м. Харків
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області в складі:
Головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
прокурора - ОСОБА_6 ,
обвинуваченого - ОСОБА_7 ,
потерпілого ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого на вирок Ленінського районного суду м. Харковавід 5 березня 2015 р.,-
В С Т А Н О В И Л А:
Вказаним вироком,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Харкова, громадянин України, із неповною середньою освітою, не працюючий, не одружений, раніше судимий:
- 14 жовтня 2008 р. за ч.3 ст.185, ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим, на підставі ст. 75 КК України, строком 2 роки;
- 1 квітня 2010 р. за ч.3 ст.185, ч.2 ст.186 КК України, із застосуванням ст.ст.70, 71 КК України до 4 років та 6 місяців позбавлення волі, 22 травня 2013 р. звільнений умовно-достроково на не відбутий строк 8 місяців 17 днів, який проживає в АДРЕСА_1 , засуджений за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі.
Присуджено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 матеріальну шкоду в сумі 3 438 гривень і на користь держави процесуальні витрати у розмірі 293 гривні 40 копійок.
Як встановив суд, приблизно о 2 годині 19 серпня 2014 р. ОСОБА_7 , повторно, умисно, за попередньою змовою і в групі з особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження,перебуваючи біля перехрестя АДРЕСА_2 та вул. Соціалістичної 26 у м. Харкові підійшли до ОСОБА_8 після чого особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, за попередньою змовою з ОСОБА_7 , нанесла удар кулаком в область потилиці ОСОБА_8 , від чого останній впав, однак свідомість не втратив, а ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою з зазначеною особою, почав обшукувати одяг ОСОБА_8 на предмет знаходження у нього цінних речей та грошових коштів, однак потерпілий відштовхнув ОСОБА_7 від себе.
Після чого, особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, повалила на землю ОСОБА_8 та почала наносити йому удари обома руками по тілу, а ОСОБА_7 наніс один удар ногою в обличчя ОСОБА_8 , таким чином вчинив насильство, яке є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого.
Особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, відкрито витягла з карманів штанів ОСОБА_8 мобільний телефон «Lenovo P780», вартість якого, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №4242 від 24 грудня 2014 р., становить 2 670 гривень, мобільний телефон «Nokia 5230», вартістю 308 гривень, та грошові кошти в сумі 160 гривень, та разом з ОСОБА_7 з місця злочину втекли, розпорядившись викраденим майном та грошима на власний розсуд, спричинивши ОСОБА_8 зазначеними діями матеріальну шкоду на загальну суму 3 138 гривень.
В апеляційній скарзі обвинувачений посилається на порушення судом вимог п.2 ч.3 ст.374 КК України та п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 червня 1990 р. №5, оскільки суд не зазначив спосіб вчинення та наслідки злочину, форму вини і мотиви злочину, не зазначив роль і функцію кожного виконавця грабежу.
ОСОБА_7 вказує, що суд не роз`яснив йому зміст ч.3 ст.349 КПК України, і його право на відмову від захисника, також йому не була вручена пам`ятка про його права та обов`язки.
Апелянт зазначає, що судом не зрозуміло вирішено питання про цивільний позов, який ним взагалі не був визнаний, не обґрунтовано рішення про компенсацію моральної шкоди, а сума матеріальної шкоди, яка була задоволена судом, не підтверджена доказами.
На думку обвинуваченого, призначене йому покарання є занадто суворим, оскільки не враховує, що він став на шлях виправлення, неофіційно влаштувався на роботу, проживає у цивільному шлюбі з жінкою, яка вагітна від нього.
З наведених підстав обвинувачений просить вирок суду скасувати, а кримінальне провадження направити на новий судовий розгляд до того ж суду.
Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення апелянта, який просив вирок суду скасувати та направити провадження на новий судовий розгляд, а також думку прокурора, що вважав вирок суду законним та обґрунтованим, перевіривши зазначені доводи та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів прийшла до наступного.
Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 і правильність встановлених фактичних обставин кримінального провадження ніким з учасників судового розгляду не оскаржуються і визнавались обвинуваченим та потерпілим в ході судового розгляду в суді першої інстанції, у зв`язку з чим судовий розгляд був проведений в порядку ч.3 ст.349 КПК України.
З наведених підстав вирок суду про винність ОСОБА_7 у скоєнні вищезазначеного злочину не може бути оскарженим в апеляційному порядку, а тому апеляційний суд позбавлений процесуальних підстав для перевірки обставин скоєння злочину.
Перевіряючи доводи обвинуваченого щодо не роз`яснення йому передбачених ч.3 ст.349 КПК України прав, колегія суддів приходить до наступного.
Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не заперечуються.
При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Як вбачається із вироку суду, журналу та звукозапису судового розгляду від 5 березня 2015 р., суд першої інстанції, при вирішенні питання про порядок дослідження доказів, вислухавши думку учасників судового провадження, у тому числі як обвинуваченого, так і потерпілого, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не заперечуються (ч.3 ст.349 КПК України).
При цьому, як обвинуваченому, так і потерпілому було роз`яснено зміст даної норми про скорочений порядок дослідження доказів, встановлено, чи правильно вони розуміють обставини кримінального провадження, їм роз`яснені наслідки застосування ч.3 ст.349 КПК України, зокрема, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати такі обставини в апеляційному порядку. Обвинуваченому також було роз`яснено зміст ст.349 КПК України.
Обвинувачений у судовому засіданні від 5 березня 2015 р. вину визнав повністю, щиро розкаявся у скоєному, визнав розмір матеріальної шкоди в сумі 3 438 гривень, підтвердив виплату 1000 гривень потерпілому та не заперечував проти розгляду справи у скороченому порядку.
Окрім цього, враховуючи, що від учасників судового провадження, відповідно до ч.3 ст. 404 КПК України, не надійшли клопотання про повторне дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, про дослідження таких доказів, учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції, або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, колегія суддів вважає вимоги обвинуваченого ОСОБА_7 про скасування вироку в частині засудження його у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України безпідставними та не входить в обговорення доводів апеляційної скарги обвинуваченого щодо фактичних обставин кримінального провадження.
Що стосується посилань обвинуваченого про не роз`яснення йому права на захист та не вручення пам`ятки про його права та обов`язки у судовому засіданні, то вони є необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності.
Відповідно до ч.1 ст.49 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя або суд зобов`язані забезпечити участь захисника у кримінальному провадження в разі, коли його участь відповідно до ст.52 цього Кодексу є обов`язковою, а також в разі, якщо обвинувачений заявив клопотання про притягнення захисника, але за відсутності коштів чи за інших об`єктивних причин не може його притягнути самостійно.
У даному кримінальному провадженні участь захисника для захисту прав та інтересів ОСОБА_7 не є обов`язковою.
Як вбачається із технічного запису судового засідання від 20 лютого 2015 р. та 5 березня 2015 р., а також з розписки обвинуваченого про одержання пам`ятки від 20 лютого 2015 року, обвинувачений отримав пам`ятку про свої процесуальні права та обов`язки в судових засіданнях, як 20 лютого 2015 р., так і 5 березня 2015 р. відмовився від надання судом йому захисника, будь-яких клопотань про залучення захисника до розгляду кримінального провадження не заявляв.
За таких обставин, колегія суддів не знаходить порушень права на захист обвинуваченого при розгляді зазначеного провадження в суді першої інстанції.
З питання призначення покарання ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції у відповідності до вимог ст. 65 КК України достатньо врахував тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за скоєння корисливих злочинів, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання, тому обґрунтовано і правильно призначив йому покарання у вигляді позбавлення волі у мінімальних межах санкції ч.2 ст.186 КК України.
Зазначені обставини дають підстави для висновку про законність та обґрунтованість даного вироку суду першої інстанції, у зв`язку з чим він не підлягає скасуванню.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Вирок Ленінського районного суду м. Харковавід 5 березня 2015 р. щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а його апеляційну скаргу без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді