Ухвала

іменем України 20 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 ОСОБА_5

розглянувши касаційну скаргу прокурора на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 4 грудня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 18 лютого 2015 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0002515 щодо ОСОБА_1

встановила :

вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 4 грудня 2014 року

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженку м. Києва, зареєстровану та проживаючу за адресою: АДРЕСА_1,

засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України на 2 роки обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України засуджену звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк 2 роки та покладено обов'язки, передбачені ст. 76 КК України.

Цивільний позов залишено без задоволення.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 18 лютого 2015 року даний вирок залишено без зміни.

За вироком суду ОСОБА_1 визнано винною у тому, що вона 3 березня 2014 року, приблизно о 18 год. 20 хв., знаходячись в салоні маршрутного таксі № 33, що слідувала по маршруту «вулиця Алма-Атинська» до станції метро «Чернігівська» у м. Києві, ОСОБА_1 підійшла до громадянки ОСОБА_2 таємно повторно викрала з сумки потерпілої планшет «Apple MD510/MD513 iPad», вартістю 4050 грн. 75 коп.

У касаційній скарзі прокурор ставить питання про скасування постановлених судових рішень та призначення нового розгляду в суді першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування ст. 75 КК України та, як наслідок, м'якість призначеного покарання, яке не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі засудженої. Вказує, що призначаючи покарання, суд належним чином не врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винної, яка раніше неодноразово притягувалась до кримінальної відповідальності. Вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_1 неможливе без реального відбування покарання.

Перевіривши доводи касаційної скарги та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого правопорушення та кваліфікація її дій у касаційному порядку не оспорюються.

Що стосується призначеного ОСОБА_1 покарання із застосуванням ст. 75 КК України, то воно відповідає вимогам ст. 65 КК України.

Суд урахував ступінь тяжкості вчиненого засудженою правопорушення, дані про особу винної, яка за місцем проживання характеризується позитивно, вину визнала, щиро розкаялась, добровільно відшкодувала завдані збитки, проходить реабілітаційний курс у центрі ресоціалізації «Свобода» для жінок, які звільнились з місць позбавлення волі, де займається суспільно корисною працею та характеризується позитивно, як особа, що твердо стала на шлях виправлення.

Враховано судом і наявність попередніх судимостей ОСОБА_1

Також, судом правильно визнано обставину, що пом'якшує покарання - щире каяття та відшкодування завданих збитків, та ту що його обтяжує - рецидив злочинів.

При призначенні покарання ОСОБА_1 та при звільненні її від його відбування з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, суд застосував принцип індивідуалізації призначення покарання, визнав можливим виправлення та перевиховання засудженої без ізоляції від суспільства, навів у вироку переконливі підстави такого рішення, зазначивши, що за таких обставин буде досягнута мета покарання.

На думку колегії суддів, призначене покарання є обґрунтованим, законним, справедливим і сприятиме перевихованню засудженої та попередженню нових злочинів, а тому доводи касаційної скарги прокурора про його м'якість є безпідставними.

Апеляційний розгляд справи проведений з дотриманням вимог кримінального процесуального закону. Усі наведені прокурором в апеляції доводи, які за своїм змістом аналогічні доводам касаційної скарги, належним чином перевірені, на них надані змістовні відповіді. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Даних, які б свідчили, що у справі неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до положень п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 4 грудня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 18 лютого 2015 року щодо ОСОБА_1.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5