У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Коновалова В.М.

суддів

Шевченко Т.В., Кривенди О.В.

розглянула в судовому засіданні в м.Києві 7 лютого 2008 року кримінальну
справу за касаційним поданням Котовського міжрайонного прокурора на ухвалу суду
апеляційної інстанції щодо ОСОБА_1.

Вироком Котовського міськрайонного суду Одеської області
від 14 грудня 2006 року

ОСОБА_1,

1943 року народження, не судимого

засуджено за ст.118
КК України на 2 роки позбавлення волі.

Постановлено стягнути на користь потерпілої
ОСОБА_2 12865,60 грн. та 99,14 грн. судових витрат.

За вироком суду ОСОБА_1 був засуджений за те, що увечері 3 серпня 2006
року, будучи у стані алкогольного сп'яніння, за адресою АДРЕСА_1 вчинив умисне
вбивство ОСОБА_3 при перевищенні меж необхідної оборони.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 20 лютого 2007
року вирок щодо ОСОБА_1 скасовано, а справу закрито за відсутністю в його діях складу
злочину.

У касаційному поданні
прокурор просить скасувати ухвалу апеляційного суду Одеської області щодо
ОСОБА_1 та направити справу на новий судовий розгляд. Вважає, що висновок
апеляційного суду про відсутність у діях ОСОБА_1 складу злочину, передбаченого
ст.118 КК України, суперечить зібраним по справі доказам. Також зазначає, що,
апеляційний суд вийшов за межі апеляції ОСОБА_1. Крім того, вказує, що позов
потерпілої необґрунтовано залишено без задоволення.

Заслухавши доповідача,
перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційного подання, колегія
суддів вважає, що у його задоволенні слід відмовити з таких підстав.

Як видно з матеріалів
кримінальної справи, ОСОБА_1, дії якого були кваліфіковані за ст.118 КК
України, у своїй апеляції посилався на те, що діяв у межах необхідної оборони.
Тому, посилання прокурора на те, що суд апеляційної інстанції, розглянувши
питання щодо кваліфікації дій засудженого, вийшов за межі апеляції ОСОБА_1,
безпідставні.

Згідно зі статтею 36 КК України
перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто
посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або
обстановці захисту, а необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою
захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, від
суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди,
необхідної і достатньої в даній
обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання.

Аналіз доказів, зібраних по
кримінальній справі, свідчить, що характер дій ОСОБА_3 був таким, що ОСОБА_1
усвідомлював реальну загрозу для свого життя, тому діяв саме з метою захисту
від протиправних дій потерпілого і обсяг його дій був необхідним в обстановці,
що склалася. Зокрема, цей висновок
ґрунтується на показаннях самого ОСОБА_1, потерпілої ОСОБА_2, свідків
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 щодо
агресивної поведінки ОСОБА_3, який упродовж вечора неодноразово бив
ОСОБА_1 та погрожував убивством; висновку судово-медичної експертизи щодо
ОСОБА_1. Крім того, слід зазначити, що під час апеляційного розгляду справи
було витребувано та досліджено акт судово-медичного обстеження, з якого видно,
що у ОСОБА_1 були виявлені множинні тілесні ушкодження, зокрема, в області очей
та шиї, які утворилися 3.08.2006 року внаслідок впливу кулаками та здавлювання
шиї руками. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи на трупі
потерпілого ОСОБА_3 було виявлене одне ножове поранення. Крім того, ОСОБА_3,
будучи молодшим ОСОБА_1 майже на 40 років, мав значну фізичну перевагу.

На підставі усіх зібраних по справі
доказів апеляційний суд Одеської області, розглядаючи справу в апеляційному
порядку, прийшов до обґрунтованого висновку, що ОСОБА_1, наносячи удар ОСОБА_3
ножем, захищав себе від наявного, протиправного і суспільно небезпечного
посягання з боку останнього, його дії відповідали небезпечності посягання та
обстановці злочину, тобто ОСОБА_1 діяв у межах необхідної оборони і належно
мотивував це в ухвалі.

За таких обставин, висновок про
відсутність у діях ОСОБА_1 складу злочину, передбаченого ст.118 КК України, є
правильним.

Крім того, рішення апеляційного
суду про необхідність залишення без задоволення цивільного позову потерпілої
ОСОБА_2 є обґрунтованим, оскільки, відповідно до ч.1 ст.1169 ЦК України, шкода,
заподіяна у стані необхідної оборони, не підлягає відшкодуванню.

Враховуючи наведені обставини,
колегія суддів вважає, що ухвала апеляційного суду є законною і обґрунтованою.

Істотних порушень
кримінально-процесуального законодавства України, у справі не встановлено.

Таким чином, при перевірці
справи не встановлено передбачених ст.398 КПК України підстав для призначення
даної справи до розгляду касаційним судом з повідомленням осіб, зазначених у
ст. 384 КПК України.

Керуючись ст.394 КПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а:

відмовити у задоволенні касаційного
подання прокурора.

С у д д і :

Коновалов В.М. Шевченко Т.В. Кривенда О.В.