Справа №1490/5383/12 20.12.2012 20.12.2012 20.12.2012
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
провадження № 11/1490/932/12 Головуючий суду 1-ї інстанції
Категорія ст.187 ч.2 суддя: Голубкін О.І.
КК України Доповідач апеляційної інстанції
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2012 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого: Хоміка І.М.

суддів: Губи О.О., Рудяка А.В.,

за участю прокурора: Цибух Т.І.

засудженого: ОСОБА_2,

захисників: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_2 на вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 жовтня 2012 року, яким

ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_3, не одружений, який працював виконавчим директором ДП ООО «Укрфракт-Спецєкспорт», зареєстрований та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, раніше не судимий,

засуджений за ч.2 ст. 187 КК України на 7 років позбавлення волі з конфіскацією ? майна, що належить йому на праві власності;

Цим же вироком суду

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_3, одружений, що має на утриманні неповнолітню дитину, працював директором ООО «Мегаавтосейл», зареєстрований та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6, раніше не судимий

засуджений за ч.2 ст. 187 КК України на 7 років позбавлення волі з конфіскацією ? майна, що належить йому на праві власності;

Вироком суду постановлено стягнути з ОСОБА_8 та ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди - 1118,60 грн., а в рахунок завданої моральної шкоди по 5000 грн. з кожного.

За вироком суду, ОСОБА_8 та ОСОБА_2 визнано винними в тому, що 27.01.2007 року близько 17-10 год., попередньо дізнавшись, що дружина ОСОБА_10 в мережі «Інтернет» переписується з раніше не знайомим їм ОСОБА_9, знаючи про час перебування останнього на зупинці громадського транспорту «вул. Радянська» в м. Миколаєві, під'їхали туди на автомобілі НОМЕР_1, і схопивши потерпілого ОСОБА_9 за руки та нанісши йому удар в потилицю, заштовхали його на заднє сидіння авто та поїхали в сторону вулиці Радянська. Під час поїздки ОСОБА_8, перебуваючи з потерпілим на задньому сидінні, тримав його за одяг з нахиленою головою між сидіннями, а ОСОБА_2, будучи за кермом, наніс потерпілому удар в обличчя, спричинивши середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді перелому нижньої щелепи, та вимагав видати їм грошові кошти. ОСОБА_8, утримуючи потерпілого, дістав з його кишені мобільний телефон «Сіменс» вартістю 575 грн., який викинув з вікна авто. Потім ОСОБА_8 заволодів грошовими коштами у сумі 190 грн., які були в гаманці потерпілого, та наніс декілька ударів ОСОБА_9 по різним частинам тіла, від чого останній втратив свідомість.

Після цього, помітивши в гаманці ОСОБА_9 банківську картку «Приватбанк», засуджені привезли потерпілого до банкомату та, продовжуючи наносити удари, змушували його повідомити пінкод картки. Проте, у зв'язку з тим, що картка була заблокована, грошові кошти з неї зняти не вдалося.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, засуджені привезли потерпілого за місцем його проживання на ІНФОРМАЦІЯ_7, де у тамбурі квартири ОСОБА_2 з кишені потерпілого дістав кулер (вентилятор до компютера) вартістю 30 грн. та заволодів ним, продовжуючи наносити удари потерпілому, від чого останній втратив свідомість. Коли вхідні двері відкрив дядько ОСОБА_9, засуджені, передавши йому розпечатку інтернет-переписки ОСОБА_9 і дружини ОСОБА_2, зникли з місця скоєння злочину.

В апеляції захисник ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 вказує на неповноту дізнання, досудового та судового слідства, а також на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Просить вирок суду змінити шляхом перекваліфікації дій засудженого ОСОБА_8 із застосуванням до останнього кримінального закону про менш тяжкий злочин, а саме ч.2 ст.125 України.

. Посилається на відсутність у засудженого мотиву, мети, і навіть умислу на викрадення майна потерпілого. Головним мотивом завдання тілесних ушкоджень потерпілому, на переконання апелянта, є захист честі та гідності сім'ї ОСОБА_2, на що ОСОБА_8 погодився на прохання свого товариша.

В апеляції захисник ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_2 вказує на невідповідність вироку суду нормам матеріального та процесуального права. Вказує на неповноту досудового слідства, а також на необґрунтованість висновків суду фактичним обставинам справи, які базуються виключного на суперечливих показах потерпілого.

Крім того, захисник в інтересах засудженого ОСОБА_2 зазначає про відсутність умислу свого підзахисного на викрадення майна потерпілого, тому на підставі вказаного, апелянт оскаржує і правильність кваліфікації дій засудженого ОСОБА_2 На переконання захисника, дії ОСОБА_2 слід кваліфікувати за ч.1 ст.122 КК України.

Більш того, апелянт ставить під сумнів і наявність тілесних ушкоджень у потерпілого після вказаних у вироку суду першої інстанції подій, адже в матеріалах справи містяться суперечливі дані, які вказують на перебування потерпілого у Миколаївській обласній лікарні. Просить вирок Центрального районного суду м. Миколаєва змінити, перекваліфікувавши дії засудженого ОСОБА_2 з ч.2 ст.187 на ч.1 ст.122 КК України, призначивши мінімальне покарання у межах санкції статті із звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, а також зменшивши розмір відшкодування матеріальної та моральної шкоди потерпілому.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого ОСОБА_2 та його захисників ОСОБА_4М.і ОСОБА_6 про підтримку доводів апеляції, захисників ОСОБА_3 та ОСОБА_5С.в інтересах засудженого ОСОБА_8 про підстави для зміни вироку суду, думку прокурора про залишення вироку без зміни, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляції підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Винуватість засуджених ОСОБА_8 і ОСОБА_2 у вчиненні злочину, за обставин викладених у вироку суду, підтверджується сукупністю доказів досліджених в судовому засіданні, яким суд дав належну юридичну оцінку, правильно кваліфікувавши їх дії за ст. 187 ч.2 КК України.

Зокрема, потерпілий ОСОБА_11 підтвердив, що 27.01.2007р. йому подзвонила ОСОБА_10, з якою він вів особисту переписку по і домовилася з ним зустрітись. На зупинці вул. Радянська, де він чекав ОСОБА_10, до нього підїхала автомашина джип з якої вийшли ОСОБА_8 з ОСОБА_10, раніше йому не знайомі, і заштовхали його в машину. ОСОБА_8 з ним сидів на задньому сидінні, а ОСОБА_10 спереду, який наніс йому удар кулаком в обличчя. Потім вони поїхали, а позаду за ними їхала ОСОБА_10 на своїй автомашині. ОСОБА_8 відібрав у нього мобільний телефон і викинув його у вікно, потім з портмоне забрав 190 грн., які поклав до кишені сидіння. Також він забрав у нього банківську картку і вони поїхали до банкомату, щоб зняти гроші. По ходу руху його били і він намагався вискочити з машини, але ОСОБА_10 зупинився і разом зі своєю дружиною заштовхали його назад в салон і ОСОБА_10 пересіла до них. Вони підїжджали до декількох банкоматів, але гроші зняти не вдалося, оскільки картка була заблокована. Після цього його привезли до нього додому, де в тамбурі ОСОБА_10 ударив його кулаком в живіт від чого він впав і втратив свідомість і у нього з карману забрали кулер для компютера.

Свідок ОСОБА_12, дядя потерпілого, повідомив, що 27.01.2007 р. йому подзвонили в квартиру і відкривши двері, він побачив племінника ОСОБА_11, подружжя ОСОБА_10 і ОСОБА_8, яких раніше не знав. Племінник був сильно побитим і сказав, що у нього забрали гроші і мобільний телефон. Засуджені йому повідомили, що ОСОБА_11 приставав до чужої дружини і дали йому розпечатки електронної переписки між племінником і ОСОБА_10.

Свідок ОСОБА_10 пояснила, що 27.01.2007р. її чоловік випадково в компютері побачив її переписку з ОСОБА_11 , став з'ясовувати що це таке і вимагати зустрічі з останнім. Вона домовилась з ОСОБА_11 про зустріч, куди приїхав її чоловік з ОСОБА_8. Всі троє сіли до автомашини чоловіка і поїхали по місту, вона на своїй машині слідом за ними. Під час руху ОСОБА_11 намагався вискочити з машини, тому чоловік зупинився і вона допомогла йому заштовхнути його в салон автомобіля. Потім сама пересіла до них в машину, на прохання чоловіка, щоб ОСОБА_11 перед нею вибачився за непристойні пропозиції інтимного характеру. ОСОБА_11 вони відвезли додому до дяді і віддали йому розпечатки їх електронної переписки.

Аналіз показів свідка ОСОБА_10 свідчить про те, що вони по своїй сутті відповідають показам потерпілого ОСОБА_11, за виключенням того, що засудженні заволодівали майном потерпілого.

Але в цій частині її свідчення, як і покази самих засуджених ОСОБА_2 і ОСОБА_8 спростовуються даними протоколу добровільної видачі ОСОБА_2 кулера, який дійсно був відібраний у ОСОБА_11, що і підтверджує правдивість його свідчень.

Покази потерпілого ОСОБА_11 також повністю узгоджуються і з висновками судово-медичної експертизи, згідно висновкам якої потерпілому було завдано не менше семи ударів в область обличчя і голови, що спричинило крововиливи, рани в області перенісся, перелом кісток носу, перелому нижньої скули та інші, які по категорії тяжкості відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Наведені докази повністю підтверджують винність засуджених у вчиненні розбійного нападу і їх дії судом вірно кваліфіковано за ст. 187 ч.2 КК України і підстав для перекваліфікації їх дій, колегія суддів не вбачає.

Що стосується покарання призначеного обом засудженим, то хоча суд і послався на те, що враховує ряд обставин, помякшуючих їх покарання, але в дійсності врахував їх формально.

Зокрема, суд врахував тяжкість скоєного злочину, позитивні характеристики і наявність у ОСОБА_2 на утриманні неповнолітньої дитини.

Крім вказаних обставин, колегія суддів враховує також те, що після вчинення злочину минув тривалий час, майже 6 років, а також поведінку потерпілого, яка передувала події злочину.

Також колегія суддів враховує і те, що обидва засуджені раніше не судимі, злочин скоїли вперше, свою вину визнали частково і в тому, що завдали шкоду здоровю потерпілого щиро розкаялись, вживали заходи по відшкодуванню завданої потерпілому шкоди (т. 3 а. с. 133). Засуджений ОСОБА_2 за цей час утворив нову сімю і має на утриманні ще одну неповнолітню дитину.

Всі вищевказані обставини суд визнає такими, що помякшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого засудженими злочину, що дає підстави для застосування до них положень ст.. 69 КК України та призначення покарання нижче від найнижчої межі встановленої санкцією ст. 187 ч.2 КК України.

Крім цього, в частині обліку строку відбування покарання засудженим ОСОБА_2 вирок суду слід змінити, оскільки суд помилково вказав дату початку обліку цього строку з 26.03.2012р. Як вбачається з матеріалів справи за попереднім вироком суду від 1.03.2012 р. ОСОБА_2 було змінено запобіжний захід і його взято під варту 1.03.2012р., що також підтверджується і дозволами суду виданому рідним для побачення з засудженим (т. 49-50,60,63).

Керуючись ст. ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляції захисників ОСОБА_7 і ОСОБА_4 задовольнити частково.

Вирок Центрального районного суду м.Миколаєва від 15 жовтня 2012 р. стосовно ОСОБА_8 і ОСОБА_2 - змінити, помякшивши призначене їм покарання.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за ст. 187 ч.2 КК України, з застосуванням ст. 69 КК України призначити покарання у виді 4 років позбавлення волі з конфіскацією ? частини належного йому майна.

ОСОБА_2 вважати засудженим за ст. 187 ч.2 КК України, з застосуванням ст. 69 КК України призначити покарання у виді 4 років позбавлення волі з конфіскацією ? частини належного йому майна.

Строк відбування покарання засудженим ОСОБА_13 обчислювати з 1.03.2012р.

В іншій частині вирок суду залишити без зміни.

Головуючий

Судді