У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Кравченка К.Т.,

суддів

Гошовської Т.В., Канигіної Г.В.

за участю прокурора

Морозової С.Ю.,

захисників

ОСОБА_5, ОСОБА_4

розглянула
в судовому засіданні в м. Києві 14 червня 2007 року
кримінальну справу за касаційною скаргою захисників ОСОБА_5 і ОСОБА_4 на вирок Солом'янського
районного суду м. Києва від 31 січня 2006 року та ухвалу апеляційного
суду м. Києва від 07 листопада 2006 року щодо ОСОБА_1

Цим вироком

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянку України,

інваліда 2-ої групи,

раніше судиму 15 жовтня 2001 року за ч. 2 ст. 309, ч. 2
ст. 313 КК України на 3 роки позбавлення волі зі звільненням від відбування
покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки, яка померла 01 лютого
2004 року,

визнано
винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, а справу щодо
неї закрито у зв'язку з її смертю.

Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного
суду м. Києва від 07 листопада 2006 року вирок залишено без зміни.

Апеляційним судом м. Києва постановлені окремі ухвали від 07 листопада 2006
року з приводу порушень
кримінально-процесуального закону, допущених суддею Солом'янського районного
суду м. Києва Губко А.О. при розгляді справи, та про виявленні порушення
кримінально-процесуального закону та Закону України “Про попереднє ув'язнення”,
допущені під час досудового слідства.

ОСОБА_1 визнано винуватою у тому, що вона за попередньою змовою зі ОСОБА_2, яка засуджена за цей же злочин
вироком Солом'янського районного суду від 20 травня 2003 року, з метою
заволодіння чужим майном, 07 листопада 2002 року приблизно о 21 год. 20 хв.,
перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, в під'їзді будинку АДРЕСА_1 вчинила розбійний напад на потерпілу ОСОБА_3.

При цьому ОСОБА_2 ногою нанесла удар по ногам потерпілої, від чого остання
впала. ОСОБА_2 сіла на неї зверху та лівою рукою схопила за горло і почала
душити, наносячи їй правою рукою удари по голові та тулубу. У цей час ОСОБА_1
також почала наносити удари ОСОБА_3 ногами по тілу. Під час застосування
насильства потерпіла декілька разів втрачала свідомість. Подолавши опір
потерпілої, ОСОБА_1, діючи узгоджено зі ОСОБА_2, зняла з пальця ОСОБА_3 обручку
вартістю 600 грн. та заволоділа її ключем від квартири, а ОСОБА_2, обшукавши
кишені потерпілої, відкрито заволоділа її мобільним телефоном “Самсунг 210”,
футляром від нього та чіп-картою загальною
вартістю 1 150 грн.

Насильницькими діями ОСОБА_1 та ОСОБА_2 потерпілій ОСОБА_3 були заподіяні легкі тілесні
ушкодження, що потягли короткочасний розлад здоров'я на строк не більше 6 днів.

У касаційній скарзі захисники ОСОБА_4 і ОСОБА_5, посилаючись на
невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, істотні порушення
норм кримінально-процесуального закону та недоведеність винності ОСОБА_1 у
вчиненні зазначеного у вироку злочину, просять судові рішення щодо останньої
скасувати, а кримінальну справу провадженням закрити з реабілітуючих підстав.

Заслухавши доповідача, пояснення захисників ОСОБА_5 і ОСОБА_4, які
підтримали касаційну скаргу, пояснення прокурора, яка вважала судові рішення
щодо ОСОБА_1 законними та обґрунтованими, перевіривши матеріали справи і,
обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 323 КПК України вирок суду повинен бути законним і
обґрунтованим. Суд обґрунтовує вирок лише на тих доказах, які були розглянуті в
судовому засіданні, та оцінює ці докази на підставі всебічного, повного і
об'єктивного розгляду всіх обставин справи в їх сукупності.

Проте ці вимоги закону під час розгляду справи судом не були виконані,
обставини, які мають істотне значення для вирішення питання про винуватість чи
невинуватість ОСОБА_1, належним чином не з'ясовані, а тому вирок суду підлягає
скасуванню, а справа - направленню на новий судовий розгляд, виходячи з
наступного.

Так, на обґрунтування висновку про винність ОСОБА_1 у вчиненні зазначеного
злочину суд послався на показання потерпілої ОСОБА_3 на досудовому слідстві,
показання свідка ОСОБА_6, яка була очевидцем злочину і вказала на ОСОБА_1 як на
особу, яка разом зі ОСОБА_2 вчинила напад на потерпілу, свідків ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, які підтвердили факт знайомства ОСОБА_2 з ОСОБА_1, яку вони
знали як особу на ім'я “ІНФОРМАЦІЯ_2” та пояснення ОСОБА_7 про перебування 07
листопада 2002 року після 21 години “ІНФОРМАЦІЯ_2” у квартирі, де проживала
ОСОБА_2, дані судово-медичних експертиз, дані вироку Солом'янського
районного суду м. Києва від 20
травня 2003 року, яким ОСОБА_2 було засуджено за ч. 2 ст. 187 КК України.

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 себе винними ніколи не визнавали, заперечували факт
свого знайомства та перебування останньої в день подій у квартирі ОСОБА_2 При
цьому ОСОБА_2 не оспорювала той факт, що знайома з потерпілою ОСОБА_3 і що
остання 07 листопада 2002 року разом із якоюсь незнайомою жінкою приходила до
її квартири.

Як убачається з матеріалів справи, потерпіла ОСОБА_3 на наступний після
подій день 08 листопада 2002 року лікарям швидкої допомоги заявила, що її
побила знайома ОСОБА_1(т. 3 а. с. 340), що підтверджується і даними рапорту
помічника чергового Солом'янського РУГУ від 09 листопада 2002 року (т. 1 а. с. 18); через день при судово-медичному
обстеженні 09 листопада 2002 року вказала, що її побили знайома та незнайома
жінки (т. 2 а. с. 39), а у заяві від 15 листопада 2002 року зазначила конкретні
дані цих осіб, вказавши, що це була ОСОБА_2 та ОСОБА_1(т. 1 а. с. 19),
підтвердивши це в подальшому при допиті в якості потерпілої та під час очної
ставки з ОСОБА_1 При цьому ОСОБА_3
жодного разу не описувала зовнішність незнайомої жінки, впізнання ОСОБА_1
потерпілою не проводилось та остання не пояснювала, звідки їй стало відомо
прізвище ОСОБА_1.

На ці суперечності у показаннях потерпілої ОСОБА_3 була звернута увага в
ухвалі апеляційного суду м. Києва від 25 листопада 2003 року, яким вирок
Солом'янського районного суду м. Києва від 27 серпня 2003 року щодо ОСОБА_1 був
скасований, а справа направлена на додаткове розслідування (т. 1 а. с. 395-399).

Незважаючи на це, суд першої інстанції при повторному розгляді справи знову
послався на ці показання потерпілої, не давши при цьому жодної оцінки наявним у
них суперечностям щодо кількості нападників та їх осіб.

Це ж стосується і показань свідка ОСОБА_6, яка при першому допиті 19
листопада 2002 року, вказуючи, що на ОСОБА_3 напали незнайомі їй дві жінки, не
описуючи при цьому їх зовнішність, одразу ж назвала прізвища та ім'я цих жінок
- ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_6 заявила, що на
досудовому слідстві її викликали для допиту та завели в кабінет жінку, яку вона
впізнала. Це була ОСОБА_1, і відбувалося це у присутності захисника останньої.
Як убачається з матеріалів справи, ці події могли мати місце 11 липня 2003 року
під час очної ставки свідка ОСОБА_6 з ОСОБА_1 (т. 1 а. с. 45-48, т. 3 а. с. 176-183). Однак окремого протоколу
впізнання свідком підозрюваної ОСОБА_1 слідчим
не складалось.

Отже, суд належним чином не з'ясував питання, звідки свідок ОСОБА_6 станом на 19 листопада 2002 року
знала прізвище незнайомої їй жінки - ОСОБА_1, та не дав цій обставині ніякої
оцінки.

З показань свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 при судовому розгляді справи
вбачається, що вони добре знали жінку на ім'я “ІНФОРМАЦІЯ_2”, яка зловживала
спиртними напоями, підтримувала дружні стосунки зі ОСОБА_2, та яка, згідно з
поясненнями ОСОБА_7, 07 листопада 2002 року після 21 години перебувала у
квартирі ОСОБА_2 При цьому, описуючи зовнішність “ІНФОРМАЦІЯ_2”, її місце
проживання та заняття, зазначені свідки вказували, що у неї світле, рідке,
пряме волосся; що проживала вона з тіткою
(матір'ю) та співмешканцем АДРЕСА_2 (кв. 42, 44); працювала медсестрою.
Про те, що прізвище “ІНФОРМАЦІЯ_2” - ОСОБА_1 свідок ОСОБА_8 дізналася під час
досудового слідства від ОСОБА_6 та ОСОБА_3; свідок ОСОБА_7- від ОСОБА_6, а свідок ОСОБА_9
- від слідчого (т. 2 а. с. 309-313, т. 3 а. с. 64-65, 148-151).

Разом із цим, із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 з листопада 2001
року проживала одна АДРЕСА_1(т. 1 а. с. 69); мала густе, кучеряве,
темно-каштанове (руде) волосся (т. 3 а. с. 172-175, 302-305, т. 1 а. с. 31).

При пред'явленні у судовому засіданні свідкам ОСОБА_6., ОСОБА_7., ОСОБА_9 та ОСОБА_8 фотознімків із
зображенням ОСОБА_1 вони не змогли
її впізнати (т. 3 а. с. 185-186).

За таких обставин, суд зобов'язаний був у порядку, передбаченому ст. 315-1 КПК України, дати доручення
органу, який проводив розслідування, перевірити наведені свідками дані шодо
особи на ім'я “ІНФОРМАЦІЯ_2” та допитати з цього приводу ОСОБА_2, після чого
дати отриманим даним належну оцінку.

Таким чином, висновок суду про те, що ОСОБА_1 та “ІНФОРМАЦІЯ_2” є однією і
тією ж особою, є передчасним і підлягає ретельній перевірці під час нового
судового розгляду, під час якого також слід з'ясувати у свідка ОСОБА_6 коли,
при яких обставинах та від кого їй стало відомо прізвище ОСОБА_1; вжити щодо
явки у судове засідання потерпілої ОСОБА_3, усунути суперечності у її
показаннях, а при неможливості допиту потерпілої у суді, дати цим суперечностям
належну оцінку; витребувати та долучити до матеріалів справи дані щодо
потерпілої.

Крім цього, заперечуючи свою причетність до вчинення злочину, ОСОБА_1 заявляла, що матеріали справи
щодо неї сфальшовані працівниками міліції у зв'язку з тим, що вона відмовила
працівникам відділу по боротьбі з незаконним обігом наркотиків ОСОБА_11 та
ОСОБА_12 у співпраці по виявленню осіб, які займаються незаконними діями з
наркотичними засобами.

Ці обставини також залишені поза увагою суду, хоча мають значення для
перевірки доводів захисників щодо непричетності ОСОБА_1 до вчинення злочину.

За таких обставин, суду у порядку, передбаченому ст. 315-1 КПК України,
належить перевірити, чи працювали вказані особи в органах міліції; чи були вони
знайомі з ОСОБА_1, якщо так, то з якого часу, і характер їх відносин з
останньою.

Крім цього, з метою перевірки
суперечливих даних щодо поведінки та способу життя ОСОБА_1 необхідно
витребувати з ВКВІ Солом'янського району м. Києва матеріали по здійсненню
нагляду за відбуттям покарання ОСОБА_1 з
01 грудня 2001 року до 03 квітня 2003 року, які дослідити у судовому засіданні
та дати отриманим даним належну оцінку.

Крім того, як убачається з матеріалів справи, між висновком судово-медичної
експертизи (т. 1 а. с. 29-30) та даними, які містяться у висновках спеціаліста
в області судової медицини (т. 1 а. с. 344-349) існують суттєві суперечності щодо
характеру та наслідків застосованого до потерпілої ОСОБА_3 насильства, що, у
свою чергу, впливає на правильність юридичної оцінки дій винуватих у її побитті
осіб.

За таких обставин, суду належить призначити та провести по справі повторну
судово-медичну експертизу для усунення вказаних суперечностей.

Таким чином, суд першої інстанції
допустив таку неповноту з'ясування обставин справи, яка істотно вплинула на
правильність прийняття рішення у справі, що є безумовною підставою для
скасування вироку суду й направлення справи на новий судовий розгляд.

Крім цього, суд, визнавши ОСОБА_1 винуватою у вчиненні злочину,
передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України всупереч вимогам
кримінально-процесуального закону закрив відносно неї кримінальну справу у
зв'язку зі смертю, зазначивши про це у резолютивній частині вироку, хоча
закриття справи можливе тільки
постановою (ухвалою) суду, а у разі постановлення вироку особа може бути
за певних обставин звільнена від покарання.

При новому розгляді справи суду належить повно і всебічно дослідити всі
обставини справи, наявні докази, дати їм належну оцінку, перевірити й інші
доводи захисників ОСОБА_1, та на підставі цього вирішити питання про
винуватість або невинуватість ОСОБА_1, а також наявність або відсутність у її
діях складу інкримінованого їй злочину, прийнявши по справі законне та
обґрунтоване рішення.

Оскільки апеляційна інстанція не звернула уваги на порушення норм
кримінально-процесуального законодавства, допущені судом першої інстанції, не
усунула порушень закону і залишила вирок без зміни, то ухвала апеляційної
інстанції і постановлені апеляційним судом окремі ухвали також підлягають
скасуванню.

Керуючись статтями 394- 396 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

касаційну скаргу захисників ОСОБА_5 та ОСОБА_4
задовольнити частково.

Вирок Солом'янського районного суду м. Києва від 31 січня
2006 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 07 листопада 2006 року щодо ОСОБА_1,
а також окремі ухвали апеляційного суду м. Києва від 07 листопада 2006 року
с к а с у в а т и, а справу направити на новий судовий розгляд у той же суд
в іншому складі суду.

С У Д Д І:

Кравченко К.Т. Гошовська Т.В. Канигіна Г.В.