АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1394/14 Справа № 192/1839/14 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2014 року м. Дніпропетровськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

судів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 04 серпня 2014 року,

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 04 серпня 2014 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Зачепилівка Харківської області, громадянина України, з висшою освітою, розлученого, не працюючого, раніше судимого:

31 січня 1997 року Зачепилівським районним судом Харківської області за ст.ст. 94, 140 ч.2 КК України 1960 року до 10 років позбавлення волі. Звільненого 13 травня 2004 року на підставі ст. 81 КК України 1960 року УДЗ на 2 роки 5 місяців 6 днів,

06 лютого 2013 року Баглійським районним судом м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч.2 ст. 307, ч.2 ст. 309, ч.2 ст. 310 КК України до 6 років позбавлення волі,

про звільнення від відбування покарання на підставі Закону України Про амністію у 2014 році.

Своє рішення суд першої інстанції вмотивував відсутністю правових підстав для звільнення засудженого від відбування покарання на підставі Закону України Про амністію у 2014 році, оскільки згідно з вимогами п. в ст. 4 Закону України Про застосування амністії в Україні амністія не може бути застосована до осіб, які мають дві і більше судимості за вчинення умисних тяжких та/або особливо тяжких злочинів, крім випадків індивідуальної амністії. Засуджений ОСОБА_7 має дві судимості за вчинення тяжких злочинів, тому не може бути звільнений від відбування покарання на підставі амністії.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що ухвала суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою. Згідно з вироком Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська від 06 лютого 2013 року ОСОБА_7 є особою, яка в силу ст. 89 КК України не має судимостей. Тому висновки Солонянського районного суду про наявність двох судимостей за тяжкі злочини не відповідають зазначеному вироку і, на думку засудженого ОСОБА_7 , є незаконними.

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду Дніпропетровської області, думку прокурора ОСОБА_6 , який вважає, що законних підстав для звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання немає, тому апеляція засудженого задоволенню не підлягає, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляцію засудженого ОСОБА_7 необхідно залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 85 КК України на підставі закону про амністію або акта про помилування засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.

Статтею 8 Закону України Про амністію у 2014 році із змінами і доповненнями від 06 травня 2014 року визначено коло осіб, до яких амністія не застосовується. Разом з тим, вказаною нормою встановлено, що амністія не може бути застосована до осіб також зазначених у ст. 4 Закону України Про застосування амністії.

Відповідно до ст. 4 Закону України Про застосування амністії, амністія не може бути застосована, зокрема, до осіб, які мають дві і більше судимості за вчинення умисних тяжких та/або особливо тяжких злочинів.

Матеріалами провадження встановлено, що засуджений ОСОБА_7 має дві судимості, які не зняті та не погашені у встановленому законом порядку, за вчинення злочинів, які, зокрема, відповідно до вимог ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких.

Так, з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 засуджений 31 січня 1997 року Зачепилівським районним судом Харківської області за ст.ст. 94, 140 ч.2 КК України 1960 року до 10 років позбавлення волі та звільнений від відбування покарання 13 травня 2004 року на підставі ст. 81 КК України 1960 року УДЗ на 2 роки 5 місяців 6 днів.

06 лютого 2013 року його було засуджено Баглійським районним судом м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч.2 ст. 307, ч.2 ст. 309, ч.2 ст. 310 КК України до 6 років позбавлення волі.

Відповідно до частини 2 статті 7-1 КК України 1960 року злочин, передбачений статтею 94, відноситься до тяжких злочинів.

Строки погашення судимості за КК України 1960 року регулюються статтею 55, згідно з п.7 якої такими, що не мають судимості, визнаються, зокрема, особи, засуджені до позбавлення волі на строк понад шість років, але не більше десяти років, якщо вони протягом восьми років з дня відбуття покарання (основного і додаткового) не вчинять нового злочину.

Згідно з наданими матеріалами ОСОБА_7 був звільнений від відбування покарання за вчинення тяжкого злочину, передбаченого ст. 94 КК України 1960 року, 13 травня 2004 року на підставі ст. 81 КК України 1960 року умовно-достроково на 2 роки 5 місяців 6 днів. Таким чином, відповідно до вимог п.7 ч.1 ст. 55 КК України строк погашення судимості за даний злочин становить 8 років, тобто 12 травня 2012 року. Але ОСОБА_7 у лютому 2012 року вчинив нові злочини, за які вироком від 06 лютого 2013 року був засуджений, в тому числі злочин передбачений ч.2 ст. 307 КК України, який згідно зі статтею 12 КК України відноситься до тяжких злочинів. Таким чином, строк погашення судимості ОСОБА_7 за вчинення тяжкого злочину було перервано вчиненням нового тяжкого злочину.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що доводи апеляції засудженого ОСОБА_7 про те, що він має тільки одну судимість за вчинення тяжкого злочину, є необґрунтованими, оскільки не відповідають фактичним обставинам. Виходячи із встановлених законом обмежень, підстави для звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного йому покарання на підставі Закону України Про амністію у 2014 році відсутні. З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає прийняте ним рішення обґрунтованим та належно мотивованим.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України,

колегія суддів апеляційного суду,
УХВАЛИЛА:
Апеляцію засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 04 серпня 2014 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про звільнення від відбування покарання на підставі Закону України Про амністію у 2014 році залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ впродовж трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, в той же строк з дня вручення йому копії ухвали, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:
_______________ ________________ ________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4