У х в а л а

Іменем України

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Паневіна В.О.,

суддів

Коротких О.А., Федченка О.С.,

за участю прокурора

Морозової С.Є.

розглянула
у судовому засіданні в м. Києві 04 грудня 2007 року кримінальну справу за
касаційним поданням заступника прокурора Житомирської області на рішення суду
щодо ОСОБА_1

За вироком Любарського районного суду Житомирської
області від 18 січня 2007 року

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1року народження,
громадянин України, судимий: 04.11.2004 року за ст. 185 ч.3 КК України на 3
роки позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік згідно ст. 104 КК України;
05.07.2005 року за ст. 309 ч.2 КК України на 4 роки позбавлення волі з
іспитовим строком 2 роки згідно ст.ст. 75, 104 КК України,

засуджений за ст. 309 ч.2 КК України на 2 роки позбавлення волі.

Згідно ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, суд визначив ОСОБА_1
остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки і 1 місяць.

На підставі ст. 96 КК України суд вирішив застосувати до ОСОБА_1 примусове
лікування від наркоманії за місцем відбування покарання.

За цим вироком також засуджено ОСОБА_2 рішення щодо якого прокурором не
оскаржується.

В апеляційному порядку вирок не переглядався.

ОСОБА_1 визнано винуватим у тому, що 14 вересня 2006 року, приблизно о 16
годині, він незаконно придбав у ОСОБА_2 за 10 грн. 83 гр. макової соломи, яку у
нього в цей же день, вилучили працівники патрульної служби Любарського РВ УМВС
України.

У касаційному поданні прокурор указує на необхідність внесення змін до
вироку щодо ОСОБА_1 з мотивів неправильного застосування кримінального закону,
зокрема, ст. 96 КК України.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав касаційне подання,
перевіривши матеріали справи та обговоривши викладені у поданні доводи, колегія
суддів вважає, що це подання підлягає задоволенню.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні
наведених у вироку неправомірних дій відповідають дослідженим у судовому
засіданні доказам і не оспорюються прокурором. Кваліфікація цих дій засудженого
за ст. 309 ч.2 КК України також не оспорюється у касаційному поданні.

Як видно із змісту вироку, засудивши ОСОБА_1 до
позбавлення волі, суд на підставі ст. 96 КК України застосував до нього
примусове лікування від наркоманії за місцем відбування покарання. Однак,
відповідно до зазначеної норми кримінального закону примусове лікування може
бути застосовано судом лише до тих осіб, які вчинили злочини та мають хворобу,
що становить небезпеку для здоров'я інших осіб.

Відповідно до роз'яснень, що містяться у п.24 постанови
Пленуму Верховного Суду України № 7 від 03 червня 2005 року “Про практику
застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового
лікування”, таке захворювання як наркоманія не відноситься до хвороб, що
становить небезпеку для здоров'я інших осіб, а є соціальною хворобою.

Указана обставина не була врахована судом при винесенні
вироку, що призвело до неправильного застосування кримінального закону.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає обґрунтованими
доводи касаційного подання прокурора стосовно неправильного застосування судом
першої інстанції ст. 96 КК України щодо ОСОБА_1

У зв'язку з цим вирок підлягає зміні шляхом виключення з
нього рішення суду про застосування до ОСОБА_1 примусового лікування від
наркоманії.

Керуючись ст.ст. 394 - 396 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

касаційне подання заступника прокурора Житомирської
області задовольнити.

Вирок Любарського районного суду Житомирської області від
18 січня 2007 року щодо ОСОБА_1 змінити: виключити з вироку вказівку суду про
застосування до ОСОБА_1 на підставі ст. 96 КК України примусового лікування від
наркоманії за місцем відбування покарання.

Судді:

Паневін В.О. Коротких
О.А. Федченко О.С.