У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі

головуючого

Верещак В.М.

суддів

Гошовської Т.В., Пошви Б.М.

з участю прокурора

Саленка І.В.

розглянула
в судовому засіданні 19 квітня 2007 року в м. Києві кримінальну справу
за касаційним поданням заступника прокурора Полтавської області на вирок
Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 15 вересня 2006 року.

Зазначеним вироком засуджено

ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянку України, несудиму,

за ч. 1 ст. 125 КК України на 100 годин громадських робіт;

за ч. 2 ст. 263 КК України на 1 рік обмеження волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів засудженій
ОСОБА_1 остаточно призначено 1 рік обмеження волі.

На підставі ст. ст. 75, 104 КК України засуджену ОСОБА_1 звільнено від
відбування покарання з випробуванням з установленням іспитового строку на 1
рік.

Відповідно до ст. 76 КК України на ОСОБА_1 покладено такі обов'язки:
повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання,
роботи або навчання та періодично з'являтися в ці органи для реєстрації.

В апеляційному порядку зазначений вирок не переглядався.

ОСОБА_1 засуджена за те, що вона, 8 липня 2006 року, близько 23 години,
знаходячись поблизу сільського клубу с.Чуднівці Лубенського району Полтавської
області, на ґрунті особистих неприязних відносин, гумовим кийком, що є холодною
зброєю, який вона без передбаченого законом дозволу носила при собі, побила
неповнолітню потерпілу ОСОБА_2, заподіявши останній легкі тілесні ушкодження,
що не спричинили короткочасного розладу здоров'я.

У касаційному поданні та доповненнях до нього заступник
прокурора Полтавської області, не оскаржуючи фактичні обставини справи,
правильність юридичної кваліфікації дій засудженої та обґрунтованість
звільнення ОСОБА_1 від відбування покарання з випробуванням, ставить питання
про скасування оскаржуваного вироку з направленням справи на новий судовий
розгляд. При цьому посилається на те, що суд при призначенні покарання ОСОБА_1
неправильно застосував кримінальний закон, а саме, всупереч вимогам ст. 98 КК України призначив ОСОБА_1,
яка вчинила злочин у неповнолітньому віці покарання за ч. 2 ст. 263 КК України
та за сукупністю злочинів - обмеження волі; призначивши за ч. 2 ст. 263 КК
України покарання 1 рік обмеження волі, не застосував ст. 69 КК України, хоча
санкція вказаного закону передбачає покарання від 2 до 5 років обмеження волі;
при звільненні засудженої від відбування покарання з випробуванням суд безпідставно
послався на ст. 104 КК України, яка застосовується до неповнолітнього лише у
разі його засудження до позбавлення волі. Зазначені порушення кримінального
закону, на думку прокурора, призвели до призначення ОСОБА_1 явно
несправедливого покарання внаслідок м'якості. Підстав для застосування ст. 69
КК України прокурор не вбачає та вважає, що ОСОБА_1 за ст. 263 ч. 2 та за
сукупністю злочинів має бути призначено покарання - позбавлення волі.

Заслухавши доповідача, пояснення прокурора, який підтримав касаційне
подання, перевіривши матеріали справи та, обговоривши доводи касатора, колегія
суддів вважає, що касаційне подання підлягає задоволенню з таких підстав.

Доведеність винуватості та правильність кваліфікації дій ОСОБА_1 за ч. 1
ст. 125, ч. 2 ст. 263 КК України у касаційному поданні не заперечуються, як і
звільнення засудженої на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з
випробуванням.

Разом із тим, при призначенні покарання ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 263 КК України
та за сукупністю злочинів суд неправильно застосував кримінальний закон.

Відповідно до ч. 3 ст. 61, 98 КК України обмеження волі не застосовується
до неповнолітніх, тобто осіб, які вчинили злочин у неповнолітньому віці,
незалежно від того, чи досягли вони повноліття на час розгляду справи судом (
п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України “Про практику застосування
судами України законодавства про злочини неповнолітніх” № 5 від 16.04.2004 р.
).

Як убачається з матеріалів справи, на момент учинення злочину, ОСОБА_1 була
неповнолітньою, а тому суд не вправі був застосовувати до неї такий вид
покарання, як обмеження волі.

Крім того, санкція ч. 2 ст. 263 КК України передбачає покарання у виді
обмеження волі строком від 2 до 5 років, а тому призначення такого покарання у
виді 1 року без застосування ст. 69 КК України також є порушенням кримінального
закону, на що правильно вказано у касаційному поданні.

Також неправильним є і застосування судом ст. 104 КК України при звільненні
засудженої від відбування покарання, оскільки цей закон не застосовується при
призначенні такого покарання, як обмеження волі.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що вирок суду підлягає
скасуванню у зв'язку з неправильним застосуванням кримінального закону при
призначенні ОСОБА_1 покарання за ч. 2 ст. 263 та за сукупністю злочинів, а
справа - направленню на новий судовий розгляд. Під час цього розгляду, у разі
доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні злочину, суду слід вирішити питання
призначення їй покарання з дотриманням відповідних вимог кримінального та
кримінально-процесуального законів, маючи на увазі, що прокурор, ставлячи
питання про призначення ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 263 КК України більш суворого
покарання у виді позбавлення волі, виходив лише з того, що інші покарання,
передбачені цією статтею, не можуть бути до неї застосовані. Це посилання
прокурора є необгрунтованим та суперечить вимогам закону та роз'ясненням, що
містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України “Про практику
застосування судами України законодавства про злочини неповнолітніх” № 5 від 16.04.2004 року ).

З огляду на наведене, суду також
слід обговорити питання щодо можливості звільнення ОСОБА_1 від покарання
відповідно з п. 18 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України.

Керуючись ст.ст. 394-396 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

касаційне подання заступника прокурора Полтавської
області задовольнити.

Вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області
від 15 вересня 2006 року щодо ОСОБА_1 скасувати, а справу
направити на новий судовий розгляд у той же районний суд.

С у д д і:

Верещак В.М.
Гошовська Т.В. Пошва Б.М.