Справа № 11-271 2007 р. Головуючий
у 1 інстанції - СалайМ.Г.
289 ч.3 КК України. Доповідач
УХВАЛА

Іменем України

5 квітня 2007 р.

Апеляційний суд
Чернігівської області в складі:

головуючого
судді - Гром Л.М.
суддів - Демченка О.В., Білоброва В.Д. з участю прокурора - Євхименка В.В.
засудженого - ОСОБА_1

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові кримінальну справу за апеляцією
засудженого ОСОБА_1 на вирок Чернігівського районного суду м. Чернігова від 24
січня 2007 року.

встановив:

Зазначеним вироком суду ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1народження, уродженець м. Чернігова, українець, громадянин України,
з середньою освітою, не одружений, не працюючий, мешканець АДРЕСА_1, в силу ст. 89
КК України не судимий, -

засуджений за
ст. 185 ч. 2 КК України до 2 років позбавлення волі; за ст. 129 КК України до 1
року обмеження волі та за ст.ст. 15, 289 ч. З КК України з застосуванням ст. 69
КК України до 4 років позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України, шляхом часткового складання остаточно до
відбування покарання ОСОБА_1 призначено 5 років позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1 090 грн. в
рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 714 грн. 13 коп. на користь держави
за проведення експертиз.

За вироком суду ОСОБА_1 визнаний винним і засуджений за
те, що на початку серпня 2006 року у вечірній час, перебуваючи в АДРЕСА_2,
таємно викрав гроші в сумі 2 000 грн., які належали ОСОБА_2

5 серпня 2006 року о 17 годині в с
Селянська Слобода Чернігівського району, ОСОБА_1, перебуваючи в стані
алкогольного сп'яніння, на грунті неприязних відносин вчинив сварку з ОСОБА_3,
якому, тримаючи в руці ніж та демонструючи його, погрожував вбивством.

20 серпня 2006 року о 19 годині він же, перебуваючи в стані алкогольного
сп'яніння, на задньому сидінні автомобіля - таксі „Таврія-Славута" д.н.з.
НОМЕР_1 вартістю 11621 грн. 94 коп. під керуванням ОСОБА_4
слідував по дорозі між селами Рудка та Селянська Слобода Чернігівського району.
Біля с Селянська Слобода, з метою заволодіння транспортним засобом, з
застосуванням ножа напав на водія, завдавши при цьому останньому легкі тілесні
ушкодження у вигляді різаних ран пальців обох кистей, які спричинили
короткочасний розлад здоров'я. Внаслідок нападу на водія, він позбавив його
можливості керувати транспортним засобом, від чого автомобіль з'їхав у кювет.
ОСОБА_1 з причини, яка не залежала від його волі, не зміг реалізувати свій
злочинний умисел на заволодіння транспортним засобом.

В апеляції та доповненнях до неї засуджений ОСОБА_1
просить вирок суду змінити та перекваліфікувати дії останнього зі ст.ст. 15,
289 ч. З КК України на ст. 125 КК України та призначити покарання не пов'язане
з позбавленням волі. В підтвердження доводів апеляції засуджений посилається на
те, що судом першої інстанції покладено в основу вироку покази потерпілого
ОСОБА_4 та не взято до уваги його покази та ОСОБА_5, які категорично запевняли,
що будь-якого умислу на заволодіння транспортним засобом у потерпілого не було.
Також, звертає увагу на те, що на його утриманні знаходиться тяжко хвора мати,
за якою потрібен сторонній догляд. В доповненні до апеляції засуджений просить
перекваліфікувати його дії з ч. 2 на ч. 1 ст. 185 КК України, оскільки
кваліфікуючих ознак цієї норми закону, за якою його засуджено, у вироку не наведено.

Заслухавши доповідача, пояснення засудженого ОСОБА_1 який
просив перекваліфікувати його дії з ст. 15-289 ч. З КК України на ст. 125 КК
України і пом'якшити покарання, думку прокурора, який вважав вирок суду
законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд
приходить до висновку, що апеляція підлягає частковому задоволенню, з наступних
підстав.

Висновок суду про доведеність вини засудженого ОСОБА_1 у
вчинені зазначених у вироку діянь за обставин, встановлених судом відповідає фактичним
обставинам справи, підтверджується сукупністю

зібраних у
справі та перевірених
в судовому засіданні
доказів і є обґрунтованим.

Так в засіданні суду першої інстанції засуджений свою вину в частині умислу
на заволодіння транспортним засобом потерпілого ОСОБА_4 не визнав, суду
пояснив, що 20 серпня 2006 року він разом зі своєю співмешканкою, знаходячись в
стані алкогольного сп'яніння, поверталися на таксі, під керуванням потерпілого
ОСОБА_4, з м. Чернігова в с
Селянська Слобода. Рухаючись в зазначене місце підсудний ОСОБА_1 дістав ніж
з пакету і підставив його під горло водію, щоб налякати потерпілого, без мети
незаконного заволодіння транспортним засобом. Після чого, водій схопився руками
за лезо ножа та втративши керування автомобілем заїхав в кювет. Підсудний
вибачився перед потерпілим та допоміг виштовхати машину, а останній виїхав та
направився у напрямку до м. Чернігова.

З досліджених в судовому засіданні показань потерпілого ОСОБА_4,
вбачається, що він працює таксистом. 20 серпня 2006 року в його автомобіль сіли
підсудний ОСОБА_1 та його співмешканка ОСОБА_5. Рухаючись по дорозі за селом
Рудка підсудний дістав ніж та приставив його до шиї потерпілого, останній
руками схопився за лезо ножа та порізав собі руки і втратив керування,
внаслідок чого машину занесло в кювет. Після чого ОСОБА_1намагався незаконно
заволодіти транспортним засобом лякаючи ножем потерпілого. З цих показань
вбачається, що всі дії ОСОБА_1 були направлені на незаконне заволодіння
транспортним засобом, (а.с.21) В судовому засіданні підсудний не наполягав на
виклику в суд потерпілого, визнавши таким чином, його показання достовірними. У
зв'язку з неявкою потерпілого в судове засідання, суд вжив усіх необхідних для
цього заходів - виніс постанову про примусовий його привід. Ця постанова
виконана не була із-за відсутності потерпілого за місцем проживання, тому суд
оголосив його покази в судовому засіданні.

Дані свідчення об'єктивно узгоджуються з іншими матеріалами справи та
показаннями свідків.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 1895 від 23 серпня 2006 року у
потерпілого маються тілесні ушкодження у вигляді різаних ран пальців обох
кистей, і які відносяться до категорії легких, які спричинили короткочасний
розлад здоров'я (а.с. 29-30).

В протоколі очної ставки (а.с. 52) від 21 серпня 2006
року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 остання вказувала, що її співмешканець ОСОБА_1
дійсно погрожував ножем, а саме: підставляв його під горло водію та намагався
заволодіти його автомашиною.

З протоколу допиту (а.с. 154) свідка ОСОБА_8 вбачається,
що 20 серпня 2006 року біля 19 години після телефонного дзвінка потерпілого він
прибув на місце пригоди, де останній розповів про те, що йому погрожували ножем
і хотіли заволодіти його транспортним засобом.

Давши оцінку зазначеним доказам, суд обґрунтовано визнав показання ОСОБА_6
достовірними. При цьому правильно зазначив, що доводи ОСОБА_1 про те, що він не
мав наміру на незаконне заволодіння транспортним засобом у потерпілого ОСОБА_6,
не є переконливими і суперечать зібраними по справі доказам. Отже, вказані вище
доводи засудженого, апеляційний суд розцінює як позицію захисту з метою
уникнення від кримінальної відповідальності.

В апеляції
та доповненнях до
неї засуджений не
спростовує правильності засудження його за ст. 129 ЮС України. В частині
засудження його за крадіжку
чужого майна, він
також не спростовує
фактично встановлених судом обставин справи, не погоджується лише з
кваліфікацією його дій за кваліфікуючими ознаками ч. 2 ст. 185 КК України.

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, апеляційний суд
вважає, що суд першої інстанції правильного дійшов до висновку про кваліфікацію
дій ОСОБА_1 за ст. 15 та ст. 289 ч. З КК України, як замах на незаконне
заволодіння транспортним засобом, поєднане з насильством, небезпечним для життя
чи здоров'я потерпілого.

Разом з тим, суд першої інстанції дії підсудного ОСОБА_1 в частині
викрадення майна у потерпілої ОСОБА_2 перекваліфікував зі ст. 185 ч. З на ст.
185 ч. 2 КК України, як крадіжку чужого майна, що завдала значної шкоди
потерпілій. Однак, в ч. 2 ст. 185 КК така кваліфікуюча ознака відсутня, а тому
дії ОСОБА_1 по цьому епізоду слід перекваліфікувати з ч. 2 ст. 185 КК на ч. 1
ст. 185 КК України з пом'якшенням покарання за цей злочин.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання ОСОБА_1, суд у відповідності з
вимогами ст. 65 КК України, призначив його, враховуючи ступінь тяжкості
вчиненого злочину, з врахуванням ряду обставин, що пом'якшують покарання, в
тому числі й тих, на які посилається в апеляції засуджений та з врахуванням
особи ОСОБА_1

Призначене засудженому покарання нижче нижчої межі,
передбаченого законом за найбільш суворий злочин, є достатнім і необхідним для
його виправлення та попередження нових злочинів. З урахуванням тяжкості скоєного
ним останнього злочину, покаранням йому може бути тільки позбавлення волі і
вирок суду щодо виду покарання не підлягає зміні.

Істотних порушень норм кримінально-процесуального законодавства, які б
потягли за собою безумовне скасування вироку, по справі не встановлено.

На
підставі викладеного та керуючись ст.ст. 365-367, 377 КПК України, апеляційний
суд,-

ухвалив :

Апеляцію
засудженого ОСОБА_1 задовольнити частково.

Вирок Чернігівського районного суду від 24 січня 2007
року щодо ОСОБА_1змінити.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_1 з ч. 2 на ч. 1 ст. 185 КК
України, та вважати його засудженим за цією нормою закону до 1 року 6 місяців
позбавлення волі.

За ст.ст. 129 та 15, 289 ч. З КК України вважати його засудженим покарання,
призначеного судом.

На підставі ст. 70 КК України, остаточно вважати
засудженим ОСОБА_1 до покарання у вигляді 4 років 6 місяців позбавлення волі.

В іншій частині цей вирок залишити без змін.