АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-cc/796/771/2015 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 183 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 квітня 2015 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційні скарги старшого прокурора відділу управління процесуального керівництва Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 20 березня 2015 року,
ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою частково задоволено клопотання прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення у кримінальних провадженнях слідчого відділу управління процесуального керівництва Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_10 та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 15 травня2015 року включно, з визначення застави в розмірі 80 мінімальних заробітних плат, що становить 97440 гривень, щодо

ОСОБА_8 , який народивсяІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Янгиєр Узбекистан, громадянина України,одруженого, який має на утриманні двох неповнолітніх дітей, 2002 та 2008 років народження, тимчасово зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
якому повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 407, ч. 3 ст. 146 КК України.

Згідно з ухвалою слідчого судді, застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою обґрунтовується тим, що він підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно через засоби залякування впливати на свідків та інших учасників кримінального провадження, які володіють інформацією щодо обставин вчинення ним кримінального правопорушення, та інших осіб, які є або можуть бути свідками у зазначеному кримінальному провадженні, знищити, сховати чи спотворити будь-яку із речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, іншим чином перешкоджати у провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення. При цьому слідчий суддя визнав, що повідомлена ОСОБА_8 підозра у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 146 КК України, є необґрунтованою.

Також слідчий суддя послався на врахування даних про особу підозрюваного та дійшов висновку про недостатність підстав для застосування щодо ОСОБА_8 більш м`яких запобіжних заходів.

Не погоджуючись з таким рішенням, старший прокурор відділу управління процесуального керівництва Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 та захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , подали апеляційні скарги.

У своїй апеляційній скарзі старший прокурор, вважаючи ухвалу слідчого судді незаконною та необґрунтованою, просить її скасувати і постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення у кримінальних провадженнях слідчого відділу управління процесуального керівництва Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_10 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_8 , без визначення розміру застави. На думку апелянта, під час розгляду клопотання слідчий суддя не взяв до уваги докази, надані стороною обвинувачення, пронаявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 146 КК України, а такожнаявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_8 переховувався від органу досудового розслідування та з 12 по 18 березня 2015 перебував у розшуку, може знищити, сховати чи спотворити речі і документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконними засобами через залякування впливати на свідків та інших учасників кримінального провадження, які володіють інформацією щодо обставин вчинення ним злочинів, і інших осіб, які є або можуть бути свідками у зазначеному кримінальному провадженні, перешкоджати провадженню іншим чином.

Крім того, автор апеляції вважає необґрунтованими доводи слідчого судді про те, що підозрюваному при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою одночасно визначено заставу у розмірі 97440 гривень. Зокрема, як стверджує прокурор, ОСОБА_8 підозрюється у незаконному позбавленні волі та викраденні людини, тобто у вчиненні злочину із застосуванням насильства.

Захисник ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу слідчого судді та відмовити в задоволенні клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 .На думку апелянта, під час розгляду клопотання не було встановлено і отримано жодного доказу того, що ОСОБА_8 може вчинити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України. Також захисник вважає, що слідчим суддею не надано жодної правової оцінки доводам, наведеними стороною захисту, в тому числі і поясненням підозрюваного, якими, як стверджує апелянт, спростовуються обставини вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КПК України.
Далі в апеляційній скарзі захисник зазначає, що прокурором не встановлено необхідні факти та не надано до суду належні докази, які б свідчили про залишення ОСОБА_8 місця служби, а саме даних, які б містили відомості про обставини інкримінованого останньому правопорушення, не встановлено час початку проходження військової служби ОСОБА_8 та виду військової служби у Збройних Силах України, на яку він призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 . Крім того, апелянт звертає увагу, що місце проходження військової служби ОСОБА_8 органом досудового слідства встановлено як військова частина польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_2 . Це, як стверджує захисник, не відповідає в частині пункту дислокації військової частини фактичним обставинам. В обґрунтування вказаного автор апеляції запевняє, що, відповідно п. 5 витягу із наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 від 28.01.2015 № 26, пунктом дислокації військової частини є АДРЕСА_2 , а, відповідно до п. 8 цього ж наказу, умовне найменування та поштова адреса: військова частина польова пошта НОМЕР_1 є п/с НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 через ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На думку захисника, відсутні обґрунтування наявності певної обстановки, як кваліфікуючої ознаки, за наявності якої кваліфікуються дії ОСОБА_8 , зокрема, бойової, наявність або відсутність якої прямо впливає на кваліфікацію дій останнього. Крім того, апелянт стверджує, що станом на 20 жовтня 2014 року ОСОБА_8 проходив службу на посаді оператора 2 протитанкового відділення протитанкового взводу 2 роти охорони, а тому не міг знаходитись у складі розвідувально-ударної роти в той самий час.

Також автор апеляції зазначає, що ОСОБА_8 одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, разом із сім`єю має статус особи, переміщеної з тимчасово окупованої території АР Крим, має місце реєстрації у місті Житомирі, приймав активну безпосередню участь у антитерористичній операції на сході України, командуванням військової частини за місцем проходження служби в/ч - пп НОМЕР_1 йому оголошувались неодноразові подяки, раніше не судимий, а також підтримує здорові соціальні зв`язки, на обліку лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Крім того, захисник стверджує про відсутність доказів ухилення ОСОБА_8 від слідства та суду, оскільки на момент оголошення в розшук підозрюваного він не знав і не міг знати про необхідність з`явитись до органу досудового розслідування або суду, оскільки жодних повідомлень про наявність зареєстрованого кримінального правопорушення не отримував та слідчим не викликався.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_9 та заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , пояснення захисника і підозрюваного, які підтримали апеляційну скаргу сторони захисту, просили її задовольнити та заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи кожної апеляційної скарги, колегія суддів вважає, щоапеляційні скарги старшого прокурора відділу управління процесуального керівництва Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_7 не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, слідчим відділом слідчого управління Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000271, внесеному 02 та 18 березня 2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених відповідно ч. 4 ст. 407 та ч. 3 ст. 146 КК України.

11 березня 2015 року щодо ОСОБА_8 було складено повідомлення про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, яке він фактично отримав о 12 год. 05 хв. 19 березня 2015 року.
12 березня 2015 року ОСОБА_8 постановою слідчого було оголошено в розшук. суддя в; передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України правогк внесені відомості у кримінальне провадження № 0000271 за ч. З ст. 146 КК України. Д)
13 березня 2015 року ухвалою слідчого судді було надано дозвіл на затримання ОСОБА_8 з метою його приводу до суду для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. О»
18 березня 2015 року о 11 год. 37 хв. ОСОБА_8 було затримано на підставі вищевказаної ухвали слідчого судді, про що складено відповідний протокол. України затримано в порядку ст. 208 КПК України, про що складено відповідний протокол. тримані
19 березня 2015 року о 18 год. 27 хв. ОСОБА_8 було повідомлено про нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 407, ч. 3 ст. 146 КК України.

20 березня 2015 року прокурор відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення у кримінальних провадженнях слідчого відділу управління процесуального керівництва Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_10 звернувся доПечерськогорайонного суду міста Києва з клопотанням про застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави. Це клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 407, ч. 3 ст. 146 КК України, може переховуватись від органів досудового розслідування або суду, незаконно через засоби залякування впливати на свідків і інших учасників кримінального провадження, які володіють інформацією щодо обставин вчинення ним зазначених кримінальних правопорушень, та на інших осіб, які є або можуть бути свідками у зазначеному провадженні, знищити, сховати чи спотворити будь-яку з речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, іншим чином перешкоджати у кримінальному провадженні, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.
Ухвалою слідчого судді Печерськогорайонного суду міста Києва від 20 березня 2015 року дане клопотання прокурора задоволено частково та щодо ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 15 травня2015 року включно, з визначення застави в розмірі 80 мінімальних заробітних плат, що становить 97440 гривень.

Під час розгляду зазначеного клопотання слідчий суддяправильно встановив, що наведені у ньому дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про наявністьобґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, а також те, що на даний час повідомлена ОСОБА_8 підозрау вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 146 КК України, є необґрунтованою.

Як вбачається з ухвали слідчого судді, журналу судового засідання та технічного запису, на основі наданих прокурором матеріалів, які обґрунтовують клопотання, слідчий суддя дослідив клопотання і матеріали, які його обґрунтовують, та встановив, що зазначені у клопотанні обставини підозри ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, мають місце та підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних. Такими даними є пояснення та протоколи допитів свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , які є військовослужбовцями військової частини польова пошта НОМЕР_2 і за своїми посадами є начальниками для солдата ОСОБА_8 ;протокол огляду та обшуку місця події; витяги з наказів; акт службового розслідування; листи МОУ № 533 від 28 лютого 2015 року та № 647 від 07 березня 2015 року; листи СБУта інші матеріали кримінального провадження. При цьому слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати і не вирішував ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, а саме не оцінював докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину і не визначав правильності юридичної кваліфікації вчиненого, а на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише встановив, що причетність ОСОБА_8 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу у вигляді тримання під вартою. Таким чином, всупереч ствердженням захисника, слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_8 за підозрою в ухиленні останнього від військової служби, чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив. Не виявлено таких обставин і колегією суддів.

Також колегія суддів погоджується і з висновками слідчого судді, що на даний час органами досудового розслідування не надано доказів, що повідомлена ОСОБА_8 підозра у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 146 КК України, є обґрунтованою. Зокрема, в клопотанні прокурора, крім посилання на те, що під час обшуку житлового будинку на ділянці АДРЕСА_3 в підвальному приміщенні цього будинку було виявлено сліди та інші речові докази тривалого утримання там людини, будь-яких інших доказів вчинення такого злочину не міститься. При цьому органами досудового розслідування до теперішнього часу так і не встановлено, а в процесуальних документах не приведено належних ознак об`єктивної сторони складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 146 КК України, не виявлено особу, яку, як запевняє прокурор, було викрадено та незаконно позбавлено волі, а також не надано вагомих доказів, що взагалі мала місце подія такого злочину. Така підозра базується лише на припущеннях стосовно можливого викрадення з корисливих мотивів невстановленої особи жіночої статті та утримання останньої проти її волі в підвальному приміщенні, із застосуванням сили і вогнепальної зброї (автоматів АК-74), а потім вивезення її у невідоме місце, де вона продовжує утримуватись.

Отже, доводи прокурора про обґрунтованість повідомленої ОСОБА_8 підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 146 КК України, як і доводи захисника про необґрунтованість повідомленої ОСОБА_8 підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, слід визнати безпідставними.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про їх наявність з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, на тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному у разі визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, на дуже високий ступінь суспільної небезпечності даного кримінального правопорушення, який пов`язаний з посяганням на порядок проходження військової служби та дисципліну у військових формуваннях, що, в свою чергу, підриває основи обороноздатності держави і боєздатності військових підрозділів Збройних Сил України. При цьому слід врахувати і тривалість ухилення ОСОБА_8 від військової служби, яка за певних умов може свідчити про більш тяжкий злочин, пов`язаний з ухиленням від військової служби, а саме про дезертирство.
В сукупності із вищенаведеними обставинами для вирішення справи у відповідності до вимог закону слідчий суддя врахував дані, які характеризують особу підозрюваного ОСОБА_8 , та інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України.

Таким чином, доводи прокурора та захисника щодо незаконності та необґрунтованості оскаржуваної ухвали є непереконливими, оскільки слідчий суддя при розгляді клопотання повно та об`єктивно дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому вислухавши та врахувавши пояснення всіх учасників судового розгляду.

Крім того, слідчий суддя, всупереч доводам прокурора, правильно визначив підозрюваному ОСОБА_8 , як альтернативу застосованому запобіжному заходу у вигляді тримання під вартою, можливість внести заставу в розмірі 80 мінімальних заробітних плат, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 183, ч. 5 ст. 182 КПК України.

Отже, слідчий суддя прийняв правильне рішення про необхідність частково задовольнити клопотання прокурора, врахувавши, що строк дії ухвали слідчого судді не може перевищувати 60 днів.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.

Керуючись ст. ст. 176 178, 182, 183, 194, 196, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 20 березня 2015 року, якою частково задоволено клопотання прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення у кримінальних провадженнях слідчого відділу управління процесуального керівництва Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_10 та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 15 травня 2015 року включно, з визначення застави в розмірі 80 мінімальних заробітних плат, що становить 97440 гривень, щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , залишити без змін, а апеляційні скарги старшого прокурора відділу управління процесуального керівництва Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________________ _______________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4