АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 539/1914/14-к Номер провадження 11-кп/786/22/15Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 121; т.з.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 січня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі- ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава кримінальне провадження за апеляціями захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , законного представника обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 15 вересня 2014 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , гр. України , з середньою освітою , не одруженого , не працюючого,
якого визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_7

захисників обвинуваченого адвокатів ОСОБА_10 , ОСОБА_11

законного представника обвинуваченого ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И Л А:
До Апеляційного суду Полтавської області надійшла апеляційна скарга захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , та апеляційні скарги зі змінами законного представника обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 15 вересня 2014 року.

Адвокат ОСОБА_6 в апеляційній скарзі в інтересах обвинуваченого прохає вирок суду скасувати та закрити провадження у зв`язку із недоведеністю обвинувачення та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи.

В обґрунтування апеляцій він посилається на те , що із показів свідка ОСОБА_12 суд не взяв до уваги, що бійка між двома хлопцями відбувалась біля скамейки двору ОСОБА_13 і після того як один із учасників бійки зайшов у двір , вона (бійка) перемістилась далі від скамейки в якій вже приймали участь 3-4 чоловіки. Вказує також на те , що свідчення свідків ОСОБА_14 ОСОБА_15 , ОСОБА_16 взяті до уваги без урахування свідчень свідка ОСОБА_12 . Свідчення ОСОБА_16 в ході слідчого експерименту різняться із показами свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 щодо місця спричинення ушкоджень потерпілому.

В апеляції зі змінами обвинувачений ОСОБА_7 та його законний представник ОСОБА_8 просять вирок суду скасувати у зв`язку з неповнотою судового розгляду і невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції, який є ближчим до Глобинського району ніж Лубенський міськрайонний суд Полтавської області.

В обґрунтування апеляцій також вказують на те, що судом першої інстанції не взято до уваги покази свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_12 , ОСОБА_18 , які вказують , що була ще друга бійка в якій ОСОБА_7 не приймав участі. Крім того наголошує на розбіжності свідчень свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_14 з одного боку та ОСОБА_16 з іншого , які вказують різні місця бійки. Зазначають , що суд першої інстанції не спростував наявні протиріччя в показах обвинуваченого та свідків , не встановив походження інших тілесних ушкоджень у потерпілого та належним чином не досліджувалися повідомлені стороною захисту обставини щодо можливості причетності ОСОБА_15 та ОСОБА_14 до заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому , що може бути усунуто лише при новому розгляді справи місцевим судом.

Крім того , обвинувачений ОСОБА_7 в апеляції вказує як на одну з підстав скасування вироку покладення в його основу недопустимих доказів , а саме : протоколів слідчих експериментів зі свідками ОСОБА_15 , ОСОБА_14 та ОСОБА_16 у зв`язку з значними процесуальними порушення при проведенні вказаних слідчих дій.

Вироком Лубенського міскрайонного суду Полтавської області від 15 вересня 2014 року ОСОБА_7 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ч.2 ст.121 КК України та за цією статтею йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_19 100 000 грн. моральної шкоди.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за вчинення кримінального правопорушення за наступних обставин:

Так ОСОБА_7 в ніч з 31.12.2013 року на 01.01.2014 року , в проміжок часу з 02-ї години ночі до 04-ї години , в процесі святкування Нового року в АДРЕСА_2 в помешканні ОСОБА_13 , разом із своїми друзями , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин , умисно наніс неповнолітньому ОСОБА_20 один удар рукою стиснутою в кулак в обличчя та один удар ногою у взутті в область живота від яких останній впав. Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_20 помер близько 04-ї години ночі 01 січня 2014 року.

Згідно висновку експерта потерпілому ОСОБА_20 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: 1 група розрив печінки , внутрішньочеревна кровотеча , гостра крововтрата , які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень , як небезпечних для життя в момент спричинення , а в даному випадку привели до смерті ; 2 група забійна рана , синець , садна м`яких тканин голови , садна тулуба , лівого стегна , які відносяться до легких тілесних ушкоджень , що спричинили короткочасний розлад здоров`я .

Прокурор , що приймав участь у розгляді справи в суді першої інстанції, представник потерпілої адвокат ОСОБА_21 та потерпіла ОСОБА_19 надали заперечення на апеляційні скарги, в яких вказували на необґрунтованість їх доводів , тому просили апеляції залишити без задоволення , а вирок відносно ОСОБА_7 без змін.

Заслухавши суддю-доповідача , захисників обвинуваченого адвокатів ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_7 , законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_8 , які просили задовольнити їх апеляційні скарги з наведених у них підстав , прокурора , який просив відмовити у задоволенні апеляційних скарг вважаючи вирок суду законним і обґрунтованим , провівши судові дебати , заслухавши останнє слово обвинуваченого , перевіривши матеріали кримінальної справи та доводи апеляцій , колегія суддів приходить до висновку , що подані апеляції не підлягають задоволенню з наступних підстав:

Як убачається із змісту вироку , суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину , передбаченого ст..121 ч.2 КК України. Правильність цих висновків і кваліфікація дій обвинуваченого підтверджується дослідженими судом першої інстанції доказами , яким суд дав належну оцінку.

Доводи апеляційних скарг захисника обвинуваченого , самого обвинуваченого та його законного представника про незаконність та несправедливість вироку є необґрунтованими.

Так винуватість засудженого в умисному спричиненні потерпілому ОСОБА_20 тяжких тілесних ушкоджень від яких настала його смерть підтверджується показаннями свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_22 , ОСОБА_12 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_17 ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , які будучи допитаними в суді першої інстанції дали свідчення , що повністю викривають обвинуваченого.

Всі вказані свідки , будучи допитаними в судовому засіданні , підтверджують той факт , що всі вони і в тому числі обвинувачений ОСОБА_7 та потерпілий ОСОБА_20 , який помер від тілесних ушкоджень , святкували Новий рік у помешканні ОСОБА_18 та вживали при цьому спиртні напої (горілку , шампанське , пиво). Вони вказують зокрема на те , що в ході святкування між ОСОБА_7 та ОСОБА_20 виник конфлікт і вони вийшли розібратись на вулицю. В ході вказаного конфлікту обвинувачений ОСОБА_7 наніс потерпілому ОСОБА_20 один удар кулаком в область обличчя і другий удар ногою у взутті із значною силою в область живота. Всі вказані свідки вказують на те , що після отриманого удару в область живота потерпілий ОСОБА_20 почувався дуже погано

В ході проведення слідчого експерименту під час досудового слідства свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 розповіли та показали яким саме чином наносились тілесні ушкодження і ці їх свідчення в цілому узгоджуються із висновками експертиз , що були проведені за наслідками слідчих експериментів.(т.1 а.с.129-160).

Так , відповідно до висновку експертизи , показання , зокрема ОСОБА_16 , дані ним в ході слідчого експерименту , відповідають об`єктивним даним експертизи трупу ОСОБА_20 .

Судово-медичний експерт ОСОБА_29 , будучи допитаним в судовому засіданні пояснив , що смерть ОСОБА_20 настала внаслідок гострої крововтрати , викликаної травматичним розривом печінки внаслідок удару в область печінки ногою у взутті з великою силою.

Доводи осіб , що подали апеляційні скарги не спростовують висновків суду першої інстанції із якими погоджується і колегія .

Так свідок ОСОБА_18 , на неврахування свідчень якого вказується в апеляції законного представника , в судовому засіданні пояснював , що вийшовши на подвір`я він побачив лежачого ОСОБА_20 , якого разом із відпочиваючими перенесли до кухні. При цьому він почувався дуже погано і самостійно пересуватись не міг.

Не відповідають фактичним обставинам доводи апеляційної скарги законного представника і щодо неврахування свідчень свідка ОСОБА_17 . Так зокрема вказаний свідок підтверджує той факт , що саме від хлопців він дізнався , що ОСОБА_20 побив ОСОБА_7 , який наніс не менше двох ударів. Отже вказані свідчення в цілому узгоджуються із іншими свідченнями.

Колегія суддів вважає також , що суд першої інстанції вірно не взяв до увагу свідчення ОСОБА_12 , на чому наголошується у всіх апеляціях , в частині того , що відбувалось дві бійки . Так вказаний свідок в ході допиту не спромоглась чітко вказати між ким саме відбувалась бійка і тому її свідчення не можуть слугувати підставою для визнання ОСОБА_7 невинуватим.

З зазначених підстав колегія суддів вважає такими, що не доводять невинуватості обвинуваченого ОСОБА_7 покази ОСОБА_12 , надані нею в апеляційній інстанції за клопотанням сторони захисту. В ході допиту свідок постійно допускала помилки у своїх свідчення , стосовно одних і тих же обставини в ході одного допиту давали різні свідчення , що в цілому ставить під сумнів правдивість її свідчень.

Свідок ОСОБА_23 , який також був повторно допитаний під час апеляційного перегляду справи , дав показання в порядку ст.. 97 КПК України з чужих слів , а саме: зі слів свідка ОСОБА_16 , згідно з якими останній був присутній під час бійки між потерпілим ОСОБА_20 та обвинуваченим ОСОБА_7 та розбороняв їх. Після закінчення бійки ОСОБА_7 разом з ОСОБА_16 пішли до хати , а на вулиці залишилися ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та потерпілий ОСОБА_20 . При цьому свідок ОСОБА_23 чітко зазначив про те, що ОСОБА_16 , не вказував на продовження бійки між ними, а лише чув галас.

Таким чином , покази вказаного свідка спростовують доводи апеляцій про ймовірне нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_20 , що спричинили його смерть під час іншої бійки без участі обвинуваченого та , відповідно , його невинуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

Не є обґрунтованими доводи апеляції і щодо того , що свідчення ОСОБА_12 різняться із свідченнями свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 .. Так як вже наголошувалось вище свідок ОСОБА_12 не бачила деталей бійки , в той час як вищеназвані свідки в деталях розповідають про обставини спричинення ОСОБА_20 тілесних ушкоджень.

Вищезазначені висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини обвинуваченого на підставі вказаних доказів , підтверджуються і висновками комісійної судово-медичної експертизи , проведеної за клопотанням сторони захисту в ході апеляційного перегляду справи , оскільки згідно нього вбачаться прямий причинно-наслідковий зв`язок між смертю потерпілого від масивної крововтрати внаслідок тупої травми черева з розривом печінки , що спричинена саме однократною ударною дією.

Зазначене також спростовує доводи апеляцій щодо можливої причини смерті потерпілого внаслідок нанесення тілесних ушкоджень під час ще однієї бійки, без участі обвинуваченого ОСОБА_7 ..

Крім того , висновок експертизи спростував доводи апелянтів про суперечності щодо механізму заподіяних тяжких тілесних ушкоджень потерпілому , які, на їхню думку , містяться в висновках судово-медичних експертиз, проведених по справі і в показах під час слідчих експериментів свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_14 та ОСОБА_16 , оскільки його результати вказують на відповідність показів останніх об`єктивним даним , отриманим в ході проведення судово-медичних експертиз трупу ОСОБА_20 .

Та обставина , що в ході проведення комісійної судово-медичної експертизи було встановлено наявність у потерпілого фактично п`яти тілесних ушкоджень , жодним чином не спростовує вини обвинуваченого , оскільки всі вони відповідають механізму спричинення тілесних ушкоджень обвинуваченим . На думку колегії суддів в ході судового розгляду як в суді першої інстанції так і в ході апеляційного розгляду , достовірно встановлено , що удар в область печінки був нанесений саме обвинуваченим і жодних інших належних доказів протилежного , суду надано не було.

Колегія суддів вважає , що не є також обґрунтованими доводи апеляції обвинуваченого щодо недопустимості свідчень свідка ОСОБА_18 через те , що він приймав участь в якості статиста при проведенні слідчих експериментів із свідками , які викривають обвинуваченого і потім допитувався в якості свідка в суді першої інстанції , оскільки по перше він лише виконував роль особи на якій відтворювали механізми нанесення ударів потерпілому , по друге він не знайомився із змістом свідчень свідків , що зазначені в протоколі і по третє із змісту протоколів слідчого експерименту вбачається , що вони призупинялись для переміщення учасників до місця правопорушення і тільки там залучались статисти , коли вже свідки показували на них лише механізм спричинення ушкоджень .

Не ґрунтуються на законі , на думку колегії суддів , посилання в апеляції обвинуваченого на недопустимість як доказів протоколів слідчих експериментів із свідками , в яких в якості статистів були задіяні ОСОБА_18 та ОСОБА_30 через те , що вони (статисти) не підписали протокол , оскільки за змістом частини третьої статті 240 КПК України статист не є учасником слідчої дії слідчого експерименту.

Таким чином колегія суддів приходить до висновку , що суд першої інстанції всебічно дослідив докази надані йому сторонами кримінального провадження , та прийшов до правильного висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.121 КК України , кваліфікувавши його дії за цією статтею , як умисне тяжкого тілесного ушкодження , що спричинило смерть потерпілого.

Призначаючи міру покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , місцевий суд урахував обставини вчиненого злочину , характери та ступінь суспільної небезпечності скоєного , дані про особу обвинуваченого , який позитивно характеризується за місцем проживання . Враховано місцевим судом і обставини , що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого. Ураховуючи встановлені судом обставини справи , колегія суддів апеляційного суду знаходить таке рішення суду першої інстанції правильним , тому покарання ,що призначене обвинуваченому , відповідно до статті 65 КК України є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Підстав вважати призначене покарання несправедливим через його суворість , навіть з урахуванням молодого віку обвинуваченого , колегія суддів не вбачає.

Правильно судом першої інстанції визначено й розмір цивільного позову щодо стягнення на користь потерпілої заподіяної з боку обвинуваченого моральної шкоди. При визначенні розміру такої шкоди суд першої інстанції прийняв до уваги характер та тривалість моральних , душевних страждань . Правильно також судом прийнято рішення і про стягнення суми моральної шкоди з обвинуваченого , оскільки на час постановлення вироку , він досяг повноліття.

Керуючись ст..ст.405 , 407,419 КПК України , колегія суддів апеляційного суду Полтавської області , -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , законного представника обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 15 вересня 2014 року залишити без задоволення , а вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 15 вересня 2014 року відносно ОСОБА_7 за ст. 121 ч. 2 КК України , без змін;

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4