Справа № 11-661/11 Головуючий у І інстанції Самусь Л.В.
Категорія - 187 ч.2 Доповідач Борисенко І. П.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2011 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_1

суддів: Антипець В.М., Демченка О.В.

з участю прокурора Левченка О.В.

засудженого ОСОБА_2

захисника - адвоката- Лавріненка А.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові кримінальну справу за апеляцією ОСОБА_2 на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 червня 2011 року.

Цим вироком

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, українець, громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_3, сторож бази відпочинку Київського будівельно-монтажного експлуатаційного управління Південно-Західної залізниці, неодружений, має на утриманні матір пенсіонерку, ІНФОРМАЦІЯ_4, мешканець м. Остер, вул. Зайцева, 84, раніше судимий:

- 11.10.2002р. Козелецьким районним судом Чернігівської області за ст. 187 ч. 3 КК України на 7 років позбавлення волі, звільнений 05.10.2009 р. по відбуттю строку покарання,

засуджений за ст. 187 ч. 2 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

Стягнуто з ОСОБА_2 516 грн. судових витрат на користь держави за проведення судово - товарознавчої експертизи.

Доля речових доказів вирішена у відповідності з вимогами ст. 81 КПК України.

ОСОБА_2 визнаний винним та засуджений за те, що 03.01.2011 p. близько 21.00 год. підсудний ОСОБА_2, за попередньою змовою з невстановленою органом досудового слідством особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, знаходячись поблизу будинку №14, розташованого по вул. Чайковського в м. Чернігові, з метою заволодіння чужим майном, здійснили напад на ОСОБА_3, якій ОСОБА_2 наніс один удар рукою в обличчя, від чого остання впала на землю та, після цього, наніс два удари ногою по тулубу, чим завдав потерпілій фізичного болю, а особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, приставила до шиї ОСОБА_3 ніж та, пригрозивши 0застосувати насильство, небезпечне для її життя та здоров'я, відкрито заволоділи гаманцем, вартістю 100 грн., з грошима в сумі 90 грн., мобільним телефоном «Моторола L 6», вартістю 153 грн., з сім-карткою оператора мобільного зв'язку «Київстар», вартістю 25 грн., із залишком грошей на рахунку в сумі 5 грн., мобільним телефоном «Моторола V 360», вартістю 165 грн. 20 коп., з сім-карткою оператора мобільного зв'язку «Лайф», вартістю 25 грн., із залишком грошей на рахунку в сумі 5 грн., каблучкою із золота 585 проби, вагою 4 г, вартістю 1200 грн., каблучкою із золота 585 проби, вагою 3 г, вартістю 900 грн., кредитною карткою банку "ОСОБА_4 ОСОБА_5», вартістю 120 грн.. на рахунку якої знаходились кошти в сумі 50 грн., а також дисконтними картками на знижки в магазинах « Космо», « Союз» та «Екомаркет», які матеріальної цінності для потерпілої не представляють, а всього заволоділи майном на загальну суму 2928 грн. 20 коп., що належить потерпілій ОСОБА_3

В апеляції та в наданих доповненнях до неї засуджений, посилаючись на неповноту та неправильність судового слідства, не погоджуючись з кваліфікацією його дій, просить перекваліфікувати його дії на ст. 186 ч. 2 КК України. Посилається на те, що в його діях відсутній склад злочину передбачений ст. 187 ч. 2 КК України, оскільки йому нічого не було відомо про застосування ножа іншою особою. Вказує на те, що працівники міліції здійснювали недозволені методи відносно нього, чим змусили його обмовити себе в частині вчинення розбійного нападу на потерпілу із застосуванням ножа, та відмовили йому в наданні послуг адвоката.. Звертає увагу на те, що потерпіла відразу не звернулася з заявою до міліції та до медичного закладу для встановлення нанесених їй тілесних ушкоджень. Крім того, зазначає, що в первинних показаннях потерпіла вказувала, що не бачила ножа, а в наступних показаннях зазначила, що вона доторкнулась до чогось холодного і подумала, що це може бути ніж. Посилається на те, що по кримінальній в якості речового доказу ніж відсутній, а це є підтвердженням того, що під час скоєння злочину його взагалі не було.

Заслухавши доповідача, засудженого ОСОБА_2 та його захисника-адвоката ОСОБА_5, які просили задовольнити апеляцію; прокурора, який просив залишити вирок суду без змін, а подану апеляцію - без задоволення, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи викладені в апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція задоволенню не підлягає.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні зазначених у вироку діянь за обставин встановлених судом, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується сукупністю зібраних у справі і досліджених в судовому засіданні доказів і є обґрунтованим.

З матеріалів справи вбачається, що у судовому засіданні ОСОБА_2 вину у предявленому обвинуваченні за ст. 187 ч. 2 КК України не визнав, зазначив, що визнає себе винним лише у вчиненні грабежу відносно потерпілої, не заперечуючи нанесення їй вказаних ударів та визнавальні показання на досудовому слідстві давав під психологічним і фізичним тиском. Разом з тим, показав, що 03.01.2011 року в період з 19.00 год. до 20 год. він познайомився з чоловіком на імя ОСОБА_6, який запропонував йому заробити гроші шляхом пограбування когось із людей, на що він погодився. Побачивши потерпілу він підійшов до неї спереду, а ОСОБА_6 ззаду. Натягнувши капюшон на голову, він утримував та почав вимагати гроші та золото, потім вдарив потерпілу рукою в обличчя, від чого та впала, він продовжив наносити удари та вдарив її ногою по тулубу. З сумки потерпілої забрав речі, одну каблучку вона зняла сама, а другу він зірвав з її пальця. Забравши речі, вони розбіглись, викрадене майно він продав. Також зазначив, що в первинних поясненнях про застосування ножа він нічого не вказував, а підписав їх не читаючи, оскільки на нього здійснювався тиск з боку працівників міліції. Крім того, вказав, що наносив потерпілій удари, але ножа він не бачив, і про застосування ножа з ОСОБА_6 вони не домовлялись.

Не дивлячись на не визнання засудженим своєї вини, його вина у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоровя особи, яка зазнала нападу, вчинений з попередньою змовою групою осіб, підтверджується зібраними та дослідженими по справі доказами, а саме: показаннями потерпілої ОСОБА_3, свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9

З показань потерпілої ОСОБА_3 вбачається, що 03.01.2011 року близько 21 години вона йшла додому, побачивши двох чоловіків, почала їх обходити, але один з них надів їй на голову капюшон. Коли вона намагалась подивитись, хто це зробив то ОСОБА_9 вдарив її рукою по обличчю, від якого вона впала, після цього він ще вдарив її два рази ногою в ліву частину тулуба. Вона робила спроби підвестися, але другий чоловік придушував її рукою за шию, коли їй стало важко дихати, вона намагалась забрати його руку і відчула лезо ножа. ОСОБА_2 в цей час стояв навпроти і дивився на неї, а тому вона вважає, що він міг бачити ніж, оскільки вони знаходились під ліхтарем. ОСОБА_2 забрав з її сумки два мобільних телефони, гроші, кредитну картку, картки на знижки та посвідчення, яке потім викинув. Потім другий чоловік, який тримав її весь час за шию рукою, і в якого був ніж, наказав віддати їй золото, вона зняла одну золоту каблучку, яку забрав ОСОБА_9, а другу він сам зірвав з пальця, хоча вона намагалася її сховати. Коли вона почала просити відпустити її, другий чоловік пригрозив її зарізати і такі погрози лунали не один раз. Крім того, зазначила, що вона відчула реальну погрозу для свого життя і сприймала її як таку, що дійсно могла бути реалізована. Також вказала, що в первинних поясненнях про застосування ножа не згадала, оскільки була в шоковому стані. Матеріальних претензій до підсудного не має.

З показань свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 доводиться, що ОСОБА_2 мобільний телефон «Моторола» продав ОСОБА_7 за 300 гривень, а другий мобільний телефон «Моторола» він запропонував придбати ОСОБА_8 за 200 гривень на що той погодився і віддав 100 гривень, а решту пообіцяв віддати пізніше.

Виновність ОСОБА_2 також доводиться іншими доказами по справі:

протоколом усної заяви потерпілої від 05.01.2011 р. (а.с. 3), первинними поясненнями потерпілої від 05.01.2011 р. (а.с. 4-5), протоколом допиту потерпілої (а. с. 57), явкою з повинною підсудного від 05.01.2011 р. (а..с. 8), в якій ОСОБА_2 зазначив про скоєння ним разом з хлопцем на імя ОСОБА_6 розбійного нападу на жінку, первинними поясненнями підсудного від 05.01.2011 р. в яких він вказував, що бачив, як ОСОБА_6 вихватив ніж і приставив до горла жінки, а він в цей час схопив сумочку (а.с. 9) , протоколами допитів ОСОБА_2 в якості підозрюваного та обвинуваченого, де пояснював, що бачив, як ОСОБА_6 схопив жінку ззаду та приставив їй до горла ніж, який у ОСОБА_6 був при собі (а. с. 29-30,41), протоколом очної ставки від 18.02.2011 р. між підсудним та потерпілою, згідно якої потерпіла пояснювала, що бачила в руці чоловіка ніж, а підсудний вказав, що ножа він не бачив, але якийсь предмет у ОСОБА_6 в руках був (а.с.59-62), актами добровільної видачі мобільних телефонів ОСОБА_8 та ОСОБА_7 від 05.01.2011 р. (а. с. 11,12), висновком судово-товарознавчої експертизи № 102-к-105к від 14.02.2011 р. (а. с. 68-69).

Таким чином, увесь комплекс наявних в справі доказів беззаперечно свідчить про участь засудженого ОСОБА_2 у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоровя особи, яка зазнала нападу, вчинений з попередньою змовою групою осіб та особою, яка раніше вчинила розбій.

Тому невизнання вини ОСОБА_2 у вчиненні злочину передбаченого ст. 187 ч. 2 КК України та зміну показань суд першої інстанції вірно розцінив, як захисну версію та спробу уникнути кримінальної відповідальності за скоєне.

Доводи апелянта про невідповідність показань потерпілої в ході досудового слідства та в суді першої інстанції не знайшли свого підтвердження, оскільки вони є послідовними і такими, що не суперечать одне одному та узгоджуються між собою і жодних розбіжностей не містять.

Твердження ОСОБА_2 про дачу ним визнавальних показань щодо обвинувачення за ст. 187 ч. 2 КК України під впливом незаконних методів - фізичного тиску та психічного примусу з боку працівників міліції є безпідставними і спростовуються наступним.

Як вбачається із протоколу допиту обвинуваченого ОСОБА_2, останній давав показання, щодо вчиненого злочину без будь-якого тиску зі сторони працівників міліції. Цей факт засуджений власноручно підтвердив своїм підписом (а.с. 41).

Крім того, ОСОБА_2 під час досудового слідства неправомірні дії працівників міліції, якщо такі були, в установленому порядку не оскаржував.

Вказавши на факт фізичного тиску з боку працівників міліції в апеляції, засуджений конкретно не вказав, хто і за яких обставин здійснював щодо нього такі недозволені методи при провадженні дізнання та досудового слідства.

Крім цього, під час розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_2 вказував на те, що всі покази на досудовому слідстві давав внаслідок застосування до нього з боку працівників міліції недозволених методів розслідування. По даному факту було надано доручення прокурору м. Чернігова провести відповідну перевірку. За результатами перевірки 13 червня 2011 року прокуратурою м. Чернігова області було винесено постанову про відмову в порушенні кримінальної справи відносно співробітників Чернігівського міськвідділу УМВС України в Чернігівській області та Козелецького районного відділу УМВС України в Чернігівській області у звязку з відсутністю в їх діях ознак злочину передбачених ст. ст. 364,365 КК України.

Наведене в сукупності повністю спростовує доводи засудженого щодо будь-яких неправомірних дій відносно нього з боку працівників міліції.

Крім того, посилання ОСОБА_2 щодо порушення його прав на захист в ході досудового та судового слідства спростовується протоколом про відмову підозрюваного від захисника від 06 січня 2011 року(а.с.23,33), в яких ОСОБА_2 власноруч записав, що відмовляється від захисника і права буде захищати сам. Згідно матеріалів справи 08.01.2011 року ОСОБА_10Г батько ОСОБА_2В, заявив клопотання, що для захисту прав та інтересів свого сина при проведенні досудового слідства він бажає запросити захисника ОСОБА_5, після чого була винесена постанова про допуск захисника до участі в справі від 08 січня 2011 року ( а.с. 52). Як вбачається з протоколу судового засідання при розгляді справи інтереси засудженого ОСОБА_2 захищав захисник адвокат ОСОБА_5

Доводи апелянта, про те, що органами досудового слідства йому не вірно інкриміновано вчинення злочину, а саме у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоровя особи, яка зазнала нападу, вчиненому за попередньою змовою групою осіб та особою, яка раніше вчинила розбій спростовуються показаннями самого засудженого ОСОБА_2, які він давав в ході досудового слідства та показав, що він за попередньою змовою з особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, з метою заволодіння чужим майном, здійснили напад на потерпілу, і він наніс їй удари, а та особа, приставила до її шиї ніж, пригрозивши застосувати насильство, небезпечне для життя та здоровя, вони відкрито заволоділи її майном.

Дії засудженого ОСОБА_2, які виразилися у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоровя особи, яка зазнала нападу, вчиненому за попередньою змовою групою осіб та особою, яка раніше вчинила розбій судом правильно кваліфіковані за ст. 187 ч.2 КК України.

Покарання, засудженому ОСОБА_2 призначене з урахуванням характеру та ступеню суспільної небезпеки скоєного злочину, відношення підсудного до вчиненого, його ролі та ступеню вини у скоєному, думки потерпілої щодо призначення підсудному покарання, особи засудженого, його віку, матеріального стану та стану здоровя, того, що він має одного утриманця, раніше не притягувався до адміністративної відповідальності, наявності постійного місця проживання, відсутності негативних характеристик з місця проживання, позитивної характеристики з місця роботи, після попередньої судимості не став на шлях виправлення, вчинив аналогічний злочин в період непогашеної судимості, обставин, що помякшують покарання добровільне відшкодування завданої шкоди та відсутність обставин, що обтяжують покарання, тому суд правильно прийшов до висновку, що підсудному ОСОБА_2. необхідно призначити мінімальну міру покарання передбачену санкцією статті, що йому інкримінується.

Таким чином, ОСОБА_2 судом вірно призначено покарання повязане з позбавленням волі, так як воно є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Вимога апелянта про перекваліфікацію його дій на ст.186 ч. 2 КК України, тобто грабіж, є безпідставною і не знайшла свого підтвердження, а тому відповідно і не підлягає задоволенню.

Істотних порушень норм кримінально-процесуального закону, щоб потягли за собою безумовне скасування вироку суду, по справі не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 365, 366, 379 КПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляцію засудженого ОСОБА_2 залишити без задоволення, а вирок Деснянського районного суду м.Чернігова від 24 червня 2011 року щодо ОСОБА_2 - без зміни.

СУДДІ:

ОСОБА_6 ОСОБА_1 ОСОБА_11