Справа № 357/5050/15-к
1-кп/357/413/15
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12.05.2015 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Білої Церкви кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000079 від 25.12.2014 р. щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Півці, Київської обл. Кагарлицького р-ну., українця, громадянина України, неодруженого, раніше не судимого, із середньою спеціальною освітою, призваного 29 березня 2014 р. Канівським МВК Черкаської області, проходив військову службу у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 (п/п НОМЕР_2 ), молодший сержант, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код: НОМЕР_3 ,-

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ст. 407 ч.3 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 вчинив самовільне залишення військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби) тривалістю понад один місяць.

Злочин вчинено за наступних обставин.

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ) від 29 березня 2014 р. №70 (по стройовій частині), молодшого сержанта ОСОБА_4 , призваного відповідно до мобілізаційного плану Канівським МВК Черкаської області, зараховано до списків особового складу частини та призначено на посаду старшого сапера інженерно-саперної роти, а наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 від 29 серпня 2014 р. №137 (по стройовій частині) зараховано у розпорядження командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 , що дислокується по АДРЕСА_2 .

Відповідно до вимог ст.ст.1,2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11,16 Статуту внутрішньої служби ЗС України та ст.4 Дисциплінарного статуту ЗС України молодший сержант ОСОБА_4 , як військовослужбовець ЗС України був повинен свято та непорушно дотримуватись Конституції України і законів України, не допускати негідних вчинків і стримувати від них інших військовослужбовців.

Разом з тим, являючись військовослужбовцем ЗС України і достовірно знаючи вимоги керівних документів, що регламентували його діяльність, 5 листопада 2014 р. близько 15 години 00 хвилин ОСОБА_4 самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 та по 15 березня 2015 р. був відсутній на службі без поважних причин, тобто тривалістю понад один місяць, проводячи час на власний розсуд за місцем свого проживання у АДРЕСА_1 , не пов`язуючи його із виконанням обов`язків військової служби.

15 березня 2015 р. молодший сержант ОСОБА_4 добровільно прибув до місця проходження служби в розташування військової частини польова пошта НОМЕР_2 .

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у скоєнні інкримінованого йому злочину визнав повністю і показав суду, що дійсно, являючись військовослужбовцем ЗС України і знаючи вимоги документів, що регламентували його діяльність, 5 листопада 2014 р. близько 15 год. самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 та по 15 березня 2015 р. був відсутній на службі без поважних причин, проводячи час за місцем свого проживання у с.Григорівка, допомагаючи матері по господарству, не пов`язуючи його із виконанням обов`язків військової служби.

У скоєному розкоюється.

Визнаючи себе повністю винним та не оспорюючи фактичні обставини справи, обвинувачений ОСОБА_4 просив суд не досліджувати докази зібрані під час досудового розслідування і після роз`яснення положень ч.3 ст. 349 КПК України у суду немає сумнівів в добровільності та істинності його позиції.

Прокурор не заперечував проти задоволення клопотання обвинуваченого і суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Таким чином суд вважає, що вину ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому дій доведено у повному обсязі і його дії вірно кваліфіковані за ст.407 ч.3 КК України, оскільки він вчинив

Призначаючи міру покарання обвинуваченому, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного злочину, особу винного, обставини справи.

ОСОБА_4 раніше не судимий і вперше притягується до кримінальної відповідальності, як особа за місцем служби характеризується посерпедньо, у скоєному чистосердечно розкоюється, добровільно з`явився із зізнанням та активно сприяв розкриттю злочину - наведені обставини суд розцінює як пом`якшуючі відповідальність.

Обтяжуючих відповідальність обставин у провадженні не встановлено.

З врахуванням наведених обставин та даних про особу ОСОБА_4 , суд вважає, що виправлення та перевиховання останнього можливе без ізоляції від суспільства і йому слід призначити покарання в межах санкції статті, за якою його визнано винним, у виді позбавлення волі, та звільнити від відбування призначеного покарання звипробуванням з іспитовим строком, оскільки на думку суду, саме таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого.

Речові докази та процесуальні витрати у провадженні відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.373-374 КПК України, суд,-

З А С У Д И В :
ОСОБА_5 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ст.407 ч.3 КК України і призначити покарання - 2(два) роки позбавлення волі.

На підставі ст.ст.75,76 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку - 2(два) роки не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця роботи та проживання.

Контроль за поведінкою обвинуваченого ОСОБА_4 покласти на Канівський ВВС за місцем його проживання.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 до вступу вироку в законну силу залишити попередній особисте зобов`язання.

Вирок може бути оскаржений всіма учасниками процесу до Апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня проголошення вироку.

Суддя: ОСОБА_1