Справа №1-22 2007.
ВЕРХОВНИЙ СУД УКРАЇНИ
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2007 року м.Чернігів

Чернігівський районний суд у
складі:

головуючого - судді Салая М.Г.

при секретарі Тарасовій
Т.І.

за участю прокурора Левіна В.З..

адвоката ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.
Чернігові справу про обвинувачення

ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та мешканця АДРЕСА_1, українця, громадянина України, холостого, з неповною середньою освітою, учня 11 класу ІНФОРМАЦІЯ_2, проживаючого
з матір'ю, не судимого, -

у вчиненні злочину, передбаченого ст.121 ч. 1 КК України, -

встановив:

підсудний ОСОБА_2 1 листопада 2006
року о 18 годині в приміщенні та на території
станції технічного обслуговування „ Кошовка „ , розташованій по АДРЕСА_2, із неприязних відносин, які виникли на грунті сварки та бійки умисно наніс удари коліном в область
живота ОСОБА_3, заподіявши йому тілесні
ушкодження у вигляді закритої травми живота з розривом тонкого кишковика, що ускладнилось гнійним перитонітом з кишковим
вмістом та рактивним апендицитом, які відносяться
до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя в момент
заподіяння.

2.

У судовому засіданні підсудний винуватість свою у вчиненні злочину визнав частково, і не заперечував, що тяжкі тілесні ушкодження потерпілому
завдав він але шляхом нанесення йому ударів не коліном, а кулаком. Стверджував,
що умислу на заподіяння потерпілому таких
наслідків не було, і що тяжкі тілесні ушкодження він завдав з
необережності.

Підсудний у судовому засіданні як і в ході досудового слідства не
заперечував про те, що 1 листопада 2006 року
він дійсно разом з потерпілим та ОСОБА_4 працювали на станції технічного
обслуговування в ІНФОРМАЦІЯ_3 . О 16 годині на станцію гужовою повозкою приїхала мати ОСОБА_3 . Після закінчення роботи вони чекали її, щоби всім разом їхати додому. В очікуванні матері
потерпілого, ОСОБА_4 стояв на рейці і розкачував її. Несподівано
для всіх рейка вивернулась і впала на підлогу, зачепила при цьому його, підсудного, ногу. Підсудний не заперечував , що за
це він вдарив ОСОБА_4 ногою в область
сідниці. Після цього інциденту на рейці почали розкачуватись
ОСОБА_4 разом з ОСОБА_3.

ОСОБА_2, пояснюючи подальший перебіг подій , стверджував про те , що він вдарив по рейці ногою і вона впала і ОСОБА_3 об її
вдарився ногою. Потерпілий почав з ним сваритися
. За це він штовхнув ОСОБА_3 у плече, а той у відповідь вдарив
його стопою ноги у живіт. Захищаючись від ОСОБА_3, він, підсудний, кулаком правої руки вдарив по голові потерпілого. Після цього вони всі разом
вийшли на вулицю. Він стояв і очікував автобус, а ОСОБА_3
продовжував висловлювати погрози на його адресу, брав у руки металевий предмет,
погрожував, що кине в нього. Через деякий час потерпілий сів на воза . Не заперечував підсудний, що саме він підійшов
до потерпілого і з метою примирення поклав йому руку на
плече. ОСОБА_3 відкинув його руку. У відповідь на це він, підсудний, коли потерпілий вдарив його у нижню щелепу, кулаком два-три
рази вдарив у живіт ОСОБА_3 Підсудний не заперечував, що
від його дій могли настати для потерпілого тяжкі наслідки, однак вважає що
відносно них він діяв з необережності.

Крім часткового визнання своєї вини самим підсудним, його винуватість в умисному заподіянні потерпілому тяжких тілесних
ушкоджень, підтверджується показами потерпілого, свідка і
висновками судово-медичної експертизи.

Так, з показів
потерпілого вбачається, що він як і підсудний разом з ОСОБА_4 працювали на станції технічного обслуговування в ІНФОРМАЦІЯ_3.
Після закінчення роботи всі очікували його мати , яка приїхала сюди на гужовій
повозці, щоби разом їхати додому.
Спочатку на рейці стояв ОСОБА_4 сам і розкачував її . Рейка впала і зачепила за ногу підсудного . Між ними
відбувся конфлікт . Після на рейку став він разом з ОСОБА_4 і також розкачували її. ОСОБА_2 умисно штовхнув
рейку і він вдарився ногою об неї. У
відповідь на такі дії підсудного він обізвав його "дураком " і штовхнув обома руками в область
грудей. Підсудний у свою чергу схопив його обома руками за плечі і вдарив правим коліном двічі у живіт. Після отриманих
ударів він вийшов на вулицю , сів на воза і
плакав від болю. Садовий підійшов до нього ,сягнув з воза і знову почав його бити - вдарив рукою в область грудної клітини з
правої сторони , після розвернув і наніс коліном
4-5 ударів у живіт і рукою в обличчя.

Суд вважає покази потерпілого достовірними, такими що узгоджуються з іншими доказами по справі, і зокрема, з показами свідка
ОСОБА_4 та висновком судово-медичної експертизи.

Допитаний у холі досудового слідства і в судовому засіданні свідок

3.

ОСОБА_4 підтвердив, що 1 листопада
2006 року у приміщенні та на вулиці станції технічного обслуговування в ІНФОРМАЦІЯ_3 між підсудним та потерпілим мав
місце конфлікт, який виник з приводу того, що спочатку
підсудний випадково, а потім і потерпілий від умисних дій підсудного, отримали удари по
ногам рейкою, яку розкачували він і
потерпілий. За те, що підсудний умисно штовхнув рейку і об її вдарився ногою потерпілий, він обізвав його "
дураком" і руками штовхнув у груди. У відповідь підсудний взяв обома руками потерпілого за
плечі і правим коліном двічі вдарив його у живіт. Коли ОСОБА_3
сидів на возі і плакав від болю в животі, до нього знову прийшов підсудний , стягнув його на землю, і тримаючи за плечі, наніс
ще йому 4-5 ударів коліном в область живота,
а також один чи два рази вдарив рукою по обличчю..
Після цього потерпший забіг на станцію і схопив залізний предмет, яким погрожував підсудному. Після викинув цей предмет, впав на
підлогу і плакав від болю в животі.

За висновком судово - медичної експертизи у потерпілого ОСОБА_3 мали місце тілесні ушкодження у вигляді:
закритої травми живота з розривом тонкого кишківника, що ускладнилась
розповсюдженим гнійним перитонітом з кишковим вмістом, реактивним апендицитом. Дані тілесні ушкодження виникли від дії
тупих твердих предметів, в тому числі могли утворитися від нанесення ударів
руками , ногами відповідно до часу 1
листопада 2006 року, і відносяться до категорії тяжких тілесних
ушкоджень небезпечних для життя.

Тілесні
ушкодження у потерпілого могли утворитися, за обставин встановлених у ході досудового слідства і не могли утворитися від
падіння. Для виникнення тілесних
ушкоджень , виявлених у потерпілого достатньо було нанести як мінімум один удар у ділянку живота. Не виключена
експертом можливість , що при своєчасному
зверненні у лікарню 1.11.06р. о 18год 30 хв., а не 02.11.06 року о 07год 30 хв. можливо було б уникнути розвитку
розповсюдженого гнійного перитоніту та реактивного апендициту ( ас.
84-86).

Досліджені в судовому засіданні докази в своїй сукупності підтверджують винуватість підсудного в тому, що він умисно два рази
завдавав потерпілому удари коліном ноги в живіт, чим заподіяв йому тяжких тілесних
ушкоджень. Покази потерпілого та свідка
ОСОБА_4 свідчать про те, що підсудний, наносячи умисно удари коліном ноги в область живота потерпілому,
усвідомлював суспільно небезпечний характер
своїх дій, передбачав можливість настання для потерпілого небезпечних наслідків
і хоча не бажав, але свідомо припускав
їх настання .

Хоча за висновком судово-медичного експерта, не виключена можливість, що при своєчасному зверненні в лікарню можливо було б
уникнути розвитку тяжких наслідків для потерпілого, однак це не виключає
відповідальність підсудного за заподіяння потерпілому тяжких
тілесних ушкоджень, настання яких перебуває у прямому причинному зв'язку з умисними діями ОСОБА_2, які за ч.1 ст. 121 КК Україна кваліфіковані
вірно.

По справі заявлені цивільні позови законним представником неповнолітнього потерпілого про стягнення з неповнолітнього підсудного,
або з його матері на її користь
310,13 грн матеріальної шкоди за придбання ліків, та 10.000 грн моральної шкоди, яка завдана їй та
неповнолітньому синові. У судовому засіданні підсудний та його законний представник цивільний позов в частині стягнення
з них матеріальної шкоди визнали. В
частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди позов визнали частково, не зазначивши її розміру.
Суд вважає, що позов законного

4.

представника неповнолітнього потерпілого, якому були
завдані моральні, а потерпілому ще й фізичні
страждання слід задовольнити частково. Стягнути на користь законного
представника неповнолітнього потерпілого 4 тис. грн компенсації моральної шкоди. При цьому суд враховує, що шкода задана
неповнолітнім підсудним, якого виховує
одна мати. Суд враховує також і матеріальний стан матері - законного представника підсудного, яка в наслідок
відсутності у сина майна достатнього для відшкодування завданої ним
шкоди, зобов'язана в силу ст. 1179 ЦК України відшкодовувати
її особисто. При вирішенні питання про стягнення моральної шкоди на користь
законного представника потерпілого, суд враховує і поведінку матері потерпілого
як його законного представника після отримання сином тілесних ушкоджень. Вона, незважаючи на попередження
медичного працівника, не помістила я своєчасно
сина у лікарню, в наслідок чого він невчасно отримав медичну допомогу.

Цивільний позов прокурора Чернігівського району про стягнення коштів за
перебування потерпілого на лікуванні підлягає задоволенню в повному обсязі.

При призначенні
покарання підсудному, суд враховує що ним у неповнолітньому
віці вчинено тяжкий злочин. Як особа він характеризується позитивно. Раніше не судимий. Частково визнав свою вину і у
ході досудового слідства вживав заходів
для часткового відшкодування завданої ним шкоди потерпілому.

З урахуванням викладеного , підсудному слід призначити покарання у виді позбавлення волі. Суд вважає, що виправлення ОСОБА_2
можливе без відбування покарання, у зв'язку з чим його слід звільнити від
відбування покарання з випробуванням.

На підставі викладеного та, керуючись ст.ст. 323,324 КПК України, суд,-

з а с у д и в:

ОСОБА_2 визнати винним та призначити йому покарання за ч. 1 ст. 121 КК України у виді позбавлення воли строком на 5 років.

Застосувати до ОСОБА_2 ст. 104 КК України і звільнити його від відбування покарання з випробуванням, як що він протягом 1 року 6
міс. не вчинить нового злочину.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_2
залишити підписку про невиїзд.

Стягнути з ОСОБА_2, а у разі відсутності у нього майна, достатнього для
відшкодування завданої ним шкоди з його матері ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 310,13
грн матеріальної та 4.000 грн моральної шкоди і на користь Чернігівської обласної дитячої лікарні (14004 . м. Чернігів,
вул. Пирогова, 16 01565 МФО 85592 код 0206604 УДК м. Чернігів ) 2243,35 грн за лікування потерпілого.

На вирок може бути подана
апеляція до Апеляційного суду
Чернігівської області протягом 15 діб з моменту його проголошення.

Головуючий
М.Г. Салай