справа № 482/1423/13-к В И Р О К
Іменем України
14 липня 2014 року м. Нова Одеса
Новоодеський районний суд Миколаївської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі судового засідання ОСОБА_2
У судовому засіданні при розгляді даної справи приймали участь сторони кримінального провадження: процесуальний прокурор прокуратури Новоодеського району Миколаївської області ОСОБА_4 , захисник ОСОБА_5 , обвинувачений ОСОБА_3 , потерпілий ОСОБА_6 , представник потерпілого і цивільного позивача ОСОБА_7
С У Д, В С Т А Н О В И В і ВИЗНАЄ ДОВЕДЕННИМ, ЩО:
23 лютого 2013 року, близько 15 години, в АДРЕСА_2 , в процесі бійки між ОСОБА_6 і ОСОБА_3 , яка виникла на грунті раніше існуючих неприязнених відносин за ініціативи ОСОБА_6 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_3 , діючи умисно та протиправно, з метою спричинення тілесних ушкоджень невизначеного ступеню тяжкості, наніс удар правою ногою в ліву ногу громадянину ОСОБА_6 , внаслідок чого спричинив останньому закритий перелом великогомілкової кістки, який відноситься до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.
Таким чином, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст.122ч.1 КК України, а саме умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.
Прокурором по справі заявлений цивільний позов в інтересах держави в особі департаменту фінансів Миколаївської міської ради до обвинуваченого про відшкодування 5249,38 гривень витрат на стаціонарне лікування потерпілого.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 , не визнав своєї вини у скоєні інкримінованого йому у провину злочині, що передбачений ст.122 ч.1 КК України, а по суті пред`явленого обвинувачення пояснив, що в процесі бійки, яка виникла з ініціативи потерпілого ОСОБА_6 , він захищаючись від удару останнього підставив свою ногу під удар його ноги, внаслідок чого той ударивши по його нозі, переламав собі ногу. Через невизнання своєї вини у вчинені злочину, повністю не визнав позов прокурора і позов потерпілого.
Вислухавши в судовому засідання покази допитаних обвинуваченого, потерпілого, свідків, експертів, дослідивши висновки експертиз та документи кримінального провадження, оцінивши дослідженні в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що не дивлячись на те, що обвинувачений ОСОБА_3 не визнав своєї провини у скоєні злочину, передбаченого ст.122 ч.1 КК України, його вина в цьому злочині повністю доведена в судовому засіданні дослідженими доказами.
З показів допитаної в судовому засіданні свідка ОСОБА_8 вбачається, що свідком бійки вона не була, але про факт отримання її чоловіком тілесних ушкоджень вона взнала від нього самого, який їй повідомив, що ногу йому зламав ОСОБА_3 . Заявила , що на лікування чоловіка ними були затрачені значні фінансові кошти.
З показів допитаних в суді свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , вбачається, що вони були свідками бійки між потерпілим ОСОБА_6 і обвинуваченим ОСОБА_3 , яка відбулася 23.02.2013 року, але сам момент нанесення ОСОБА_3 удару ногою по нозі ОСОБА_6 вони не бачили, але відразу ж після бійки ОСОБА_6 почав скаржитися на біль в нозі і йому викликали швидку допомогу.
Допитаний в суді свідок ОСОБА_12 пояснив, що свідком цієї бійки між потерпілим і обвинуваченим він не був, але знає, що вони між собою побилися і, що в ході бійки ОСОБА_13 поламав ногу ОСОБА_6 .Також свідок заявив, що в процесі однієї розмови, яка відбулася у нього з ОСОБА_3 , останній грозився йому, що зламає його, як і ОСОБА_14 .
Згідно показів допитаних в суді свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 вбачається, що вони були свідками з`ясування стосунків і бійки, яка відбулася 23.02.2013 року між потерпілим ОСОБА_17 і обвинуваченим ОСОБА_18 . Зазначили, що бачили, як ОСОБА_19 наносив удари ногою ОСОБА_20 . Пояснили, що після ударів, бачили, як ОСОБА_6 впав на землю і більше не вставав, так як встати не міг, а стрибав на одній нозі. Коли вони підійшли до ОСОБА_6 , то той скаржився, що в нього болить нога.
Суд, у сукупності з усіма іншими дослідженими в суді доказами, критично оцінює свідчення свідків ОСОБА_15 і ОСОБА_16 , враховуючи те, що ці свідки в суді змінили свої свідчення від тих свідчень, які вони давали на досудовому розслідуванні. Разом з тим, із свідчень ОСОБА_15 і ОСОБА_16 все ж таки вбачається, що вони були свідками бійки між ОСОБА_6 і ОСОБА_21 за наслідками якої у ОСОБА_6 була переламана нога.
Механізм виникнення перелому лівої ноги у потерпілого ОСОБА_6 доводиться іншими дослідженими в суді доказами.
Так, згідно досліджених в судовому засіданні документів кримінального провадження, а саме: з обставин викладених в протоколі прийняття заяви про кримінальне правопорушення, з витягу з ЄРДР, вбачається, що потерпілий ОСОБА_6 зробив заяву про факт нанесення йому ОСОБА_3 тілесних ушкоджень у виді перелому ноги 23.02.2013 року, близько 15 години.
З обставин, викладених в досліджених медичних довідках, вбачається, що ОСОБА_6 звертався за медичною допомогою до Новоодеської ЦРЛ та після цього знаходився 24 дні на стаціонарному лікуванні в міській лікарні №3 м. Миколаєва, а саме з 25.02.2013 року по 18.03.2013 року, де на його лікування було витрачено 5249, 38 гривень.
Як вбачається з обставин викладених в протоколах проведення слідчих експериментів, з метою перевірки показів потерпілого і обвинуваченого, який було проведено з участю спеціаліста в області судової медицини, потерпілий ОСОБА_6 зазначив, що обвинувачений ОСОБА_3 наніс йому удар ногою по лівій нозі, внаслідок чого зламав ногу. Також в процесі слідчого експерименту потерпілий показав наочно механізм нанесення йому цього удару. Обвинувачений ОСОБА_22 в процесі слідчого експерименту, заперечив нанесення ним удару ногою по нозі потерпілого і розповів та показав наочно, як потерпілий наніс йому удар ногою під який він підставив свою ногу, внаслідок чого потерпілий травмувався. Результати проведених цих слідчих експериментів були враховані судово-медичним експертом при проведені експертиз.
Так, згідно досліджених в суді висновків судово-медичного експерта №478 від 25.03.2013 року, №759/478-13 від 23.05.2013 року, №368/759-13 від 27.03.2014 року у потерпілого ОСОБА_6 мали місце тілесні ушкодження у виді гематоми в області лівого гомілкоступневого суглобу, закритого перелому середньої третини лівої великогомілкової кістки, і що дані ушкодження могли виникнути внаслідок однієї ударної дії тупого твердого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею в область передньо-зовнішньої поверхні середньої третини лівої гомілки в проекції перелому кістки і, що ці ушкодження відносяться до категорії середньої тяжкості по ознаці тривалого розладу здоров`я. Експерти визначили, що тане тілесне ушкодження виникло саме внаслідок прямого удару носка взутої правої ноги, нанесеного обвинуваченим в передню частину лівої ноги потерпілого ОСОБА_23 , як було зазначено в протоколі слідчого експерименту з участю потерпілого ОСОБА_6 і, що вказаний перелом не міг виникнути при обставинах на які вказує обвинувачений ОСОБА_13 , тобто у повітрі при зіткненні правої ноги ОСОБА_24 і лівої ноги ОСОБА_6 .
При допиті судово-медичних експертів ОСОБА_25 і ОСОБА_26 в суді, повторного огляду ними ренген-знімку перелому лівої ноги ОСОБА_6 , останні підтримали свої попередні висновки, однозначно заявивши, що виникнення перелому ноги у потерпілого ОСОБА_6 стало можливим внаслідок дії прямого удару ногою в ліву ногу потерпілого і категорично виключили можливість виникнення цього перелому у повітрі при зіткненні правої ноги ОСОБА_24 з лівою ногою ОСОБА_6 , так як вказує обвинувачений ОСОБА_3 .
Злочин, передбачений ст.122ч.1 КК України, характеризується наявністю умислу в діянні обвинуваченого.
Обвинувачений в суді заявив, що не наносив ногою удару по лівій нозі потерпілому і ноги йому не ламав, але докази, що були досліджені в суді, повністю підтверджують факт скоєння обвинуваченим злочину при обставинах, про які в судовому засіданні розповів потерпілий і доводять, що обвинувачений, під час бійки з потерпілим, діяв ситуативно, без наперед визначеної мети по заподіянню шкоди здоров`ю потерпілому, а саме конкретно визначених тілесних ушкоджень, однак передбачав можливість їх спричинення будь-якого ступеня тяжкості, бажав і свідомо допускав їх настання, а тому повинен нести відповідальність за наслідки, які фактично настали.
Як вбачається з досліджених у суді доказів, обвинувачений діяв з непрямим умислом, тобто наносячи удар свою ногою по лівій нозі потерпілому та усвідомлюючи характер і суспільну небезпеку своїх дій, він передбачав настання суспільно-небезпечних наслідків таких своїх дій і хоча не бажав їх настання, але свідомо припускав, що після нанесення ним такого удару ногою в середню третю частину лівої гомілки ОСОБА_6 , такі наслідки у виді перелому ноги можуть виникнути.
Аналіз досліджених в судовому засіданні фактичних обставин цієї справи, враховуючи покази обвинуваченого, потерпілого та всі інші вищевказані докази, дає підстави суду стверджувати, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 у спричинені перелому ноги потерпілому ОСОБА_6 , повністю доведена і, що ці досліджені докази, відповідно до ст.ст.84-86 КПК України, являються належними і допустимими та які слід покласти в основу обвинувального вироку суду.
Органом досудового розслідування дії обвинуваченого кваліфіковані за ст.122ч.1 КК України.
Відповідно до ст.94 КПК України, аналізуючи та оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази, як кожного окремо, так і всіх їх у сукупності, суд приходить до висновку, що така кваліфікація дій обвинуваченого являється правильною.
З досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи, вбачається, що ОСОБА_3 вчинив злочин, що передбачений ст.122ч.1 КК України, тобто умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.
Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що він являється працездатним, військовозобов`язаним громадянином України, який працює, за місцем роботи характеризується виключно позитивно, одружений, має на утриманні неповнолітнього сина, віком 14 років, раніше не судимий, на обліку у лікарів Новоодеської ЦРЛ не перебуває, за місцем проживання характеризуються позитивно.
Тому, призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує, як ступінь тяжкості та характер скоєного обвинуваченим злочину, так і його особу та обставини, що обтяжують та пом`якшують йому покарання, а також враховує його матеріальний та сімейний стан, думку прокурора та інших учасників судового розгляду щодо призначення можливого покарання, з метою виправлення обвинуваченого.
Так, суд враховує, що скоєний обвинуваченим злочин відноситься до категорії середньої тяжкості та вчинений ним без зазначення обставин, що обтяжують йому покарання.
Серед обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд враховує його позитивні характеристики за місцем роботи і проживання, наявність на утриманні неповнолітнього сина, неправомірну поведінку самого потерпілого по відношенню до обвинуваченого, який розпочав та став ініціатором конфлікту і бійки, а також суд враховує сімейний стан та всі інші обставини, що позитивно характеризують особу обвинуваченого та пом`якшують йому покарання.
За таких вищевказаних обставин, із врахуванням середнього ступеню тяжкості скоєного злочину та з урахуванням всіх фактичних обставин справи, в тому числі особи обвинуваченого, суд приходить до висновку, що відповідно до вимог ст.ст.65-68 КК України, йому має бути призначене покарання у виді позбавлення волі, що передбачене санкцією статті обвинувачення, яке на думку суду буде відповідати як суспільно небезпечному характеру діяння так і особі обвинуваченого і буде тим достатнім та необхідним заходом для його виправлення і попередження можливості скоєння нових злочинів.
Приймаючи до уваги вищевикладені обставини, з урахуванням всіх фактичних даних, що позитивно характеризують особу обвинуваченого та пом`якшують йому покарання, суд приходить до висновку що його виправлення все ж таки можливе без реального відбування покарання у виді позбавлення волі, а шляхом звільнення його від відбування цього покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України, та із встановленням обмежень, передбачених п.п. 2-3 ч.1 ст. 76 КК України.
На підставі ст.ст.36ч.2 п.12, 128 КПК України, ст.1206 ЦК України підлягає задоволенню позов прокурора, заявлений ним в інтересах держави в особі департаменту фінансів Миколаївської міської ради Миколаївської області до обвинуваченого про стягнення 5249,38 гривень на відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого.
Відповідно до ст.1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку заподіяння шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово, внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого.
Згідно з ч.3 ст.1206 ЦК України, кошти на відшкодування витрат на лікування потерпілого зараховуються до відповідного бюджету територіальної громади у власності якої перебуває медичний заклад.
Як вбачається із встановлених в судовому засіданні обставин, внаслідок умисних протиправних, злочинних дій обвинуваченого, який спричинив потерпілому перелом великогомілкової кістки лівої ноги, останній потрапив до міської лікарні №3 м. Миколаєва, де пройшов курс лікування
Так, з дослідженої в судовому засіданні довідки міської лікарні №3 м. Миколаєва від 24.06.2013 року за №853/01-06 вбачається, що за 24 дні перебування потерпілого ОСОБА_6 на лікуванні в травматологічному відділені цього закладу охорони здоров`я, затрати цього закладу на його лікування склали 5249,38 грн., які і підлягають стягненню з обвинуваченого на користь цього медичного закладу.
Як вбачається з матеріалів справи внаслідок винних, протиправних, злочинних дій обвинуваченого, потерпілому ОСОБА_6 були заподіянні тілесні ушкодження середньої тяжкості, у вигляді перелому середньої третини гомілки лівої ноги, від отримання яких він тривалий час перебував на стаціонарному лікуванні у лікарні, а потім лікувався амбулаторно.
Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень потерпілий відчув відразу сильний фізичний біль, а потім відчував цей біль ще тривалий час в процесі свого лікування і виздоровлення.
Крім фізичного болю, потерпілий зазнав нервових переживань і душевних страждань, тобто зазнав моральної шкоди, а також зазнав матеріальної шкоди, в зв`язку з понесеними ним фінансовими і матеріальними витратами на своє лікування.
Обвинувачений позов потерпілого не визнав і ніякої шкоди йому не відшкодував.
Крім того, з урахуванням фактичних обставин справи, виходячи з умисного характеру злочину, ступеня його тяжкості і вини обвинуваченого, враховуючи глибину фізичних та душевних страждань потерпілого, тривалість перенесеного ним фізичного болю, приймаючи до уваги майновий та матеріальний стан обвинуваченого, вимоги розумності і справедливості, суд приходить до висновку, що з обвинуваченого слід стягнути на користь потерпілого 10 тисяч гривень на відшкодування завданої моральної шкоди.
У відповідності з вимогами ст.124 КПК України, з обвинуваченого підлягають стягненню на користь потерпілого і цивільного позивача понесені ним документально підтверджені процесуальні витрати на правову допомогу в розмірі 2500 гривень.
Речові докази по справі відсутні.
Керуючись ст. ст.368-371, 373-374 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В :
ОСОБА_3 визнати винним у скоєні злочину, передбаченого ст. 122 ч.1 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк два роки.
На підставі ст. 75 КК України, звільнити засудженого ОСОБА_3 від відбування призначеного даним вироком суду покарання у виді позбавлення волі на строк два роки, з випробуванням, якщо він протягом одного року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі ст.76 КК України, покласти на засудженого ОСОБА_3 наступні обов`язки:
- не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої установи та повідомляти ці органи про зміну свого місця проживання, роботи.
Позов прокурора в інтересах держави в особі департаменту фінансів Миколаївської міської ради Миколаївської області до обвинуваченого про стягнення 5249,38 гривень на відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого, - задовольнити.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 задовольнити частково.
В задоволені іншої частини заявленого розміру позову потерпілого ОСОБА_6 , - відмовити.
Речових доказів по справі не має.
Запобіжний захід у відношенні обвинуваченого не обирався і підстави для його обрання відсутні.
Вирок суду може бути оскаржений протягом 30 днів з дня його оголошення до апеляційного суду Миколаївської області через Новоодеський районний суд Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги, а засудженим в той же строк з моменту одержання копії вироку.

Копія вироку вручається обвинуваченому і прокурору під розписку, а потерпілому роз`яснюється право отримати в суді копію цього вироку.

Головуючий: