ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
Ухвала

іменем україни

25 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_7.,

суддів ОСОБА_8., ОСОБА_9.,

ознайомившись з касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1 на вирок Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 1 квітня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 9 червня 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:

Вказаним вироком місцевого суду, залишеним без зміни вищезазначеною ухвалою апеляційного суду, засуджено

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, неодноразово судимого, останній раз - 04.04.2014 за ч. 2 ст. 185 КК України на 6 місяців арешту, звільненого 12.12.2014 по відбуттю покарання, уродженця та мешканця АДРЕСА_1,

- за ч. 2 ст. 186 КК України на 5 років позбавлення волі.

Згідно вироку, ОСОБА_1 21.02.2014 о 18:00 в стані алкогольного сп'яніння біля будинку АДРЕСА_2 застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров'я потерпілого, вдарив кулаком в обличчя ОСОБА_2 та повторно відкрито викрав у нього мобільний телефон і тачку з макулатурою загальною вартістю 300 грн.

У касаційній скарзі засуджений, посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення й його особі, просить скасувати вказані судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Фактичні обставини кримінального провадження були предметом оцінки суду першої та апеляційної інстанцій і перегляду в касаційному порядку, відповідно до вимог ч. 1 ст. 438 КПК України, не підлягають, а невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неповнота судового розгляду, на що посилається засуджений у касаційній скарзі, самі по собі можуть бути підставою для зміни чи скасування вироку місцевого суду, згідно до вимог ст. ст. 409, 410 КПК України, апеляційним судом.

Отже, в касаційній скарзі засудженого відсутні посилання на підстави для зміни чи скасування судових рішень судом касаційної інстанції, передбачені ч. 1 ст. 438 КПК України.

Твердження засудженого про його невинуватість у відкритому викрадені чужого майна, вчиненому повторно та поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров'я потерпілого є безпідставними, оскільки протилежні висновки суду в цій частині ухвалено, у відповідності до вимог ст. 370 КПК України, на підставі об'єктивно з'ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.

Такі висновки, як вбачається з оскаржених рішень, відповідають показанням потерпілого ОСОБА_2 про те як 21.02.2014 він, повертаючись додому, віз тачку з макулатурою та зустрів групу людей й засудженого в стані алкогольного сп'яніння, який вимагав віддати тачку, а почувши відмову наніс потерпілому удар в голову, забрав тачку, а коли ОСОБА_2 намагався викликати міліцію його почали бити та забрали мобільний телефон; показанням свідка ОСОБА_3 про те як 21.02.2014 засуджений в ході сварки з потерпілим ударив останнього й забрав його мобільний телефон і тачку, яку відкотив у гараж; показанням свідка ОСОБА_4 про те, як він дізнався що ОСОБА_1 21.02.2014 забрав у потерпілого мобільний телефон; показанням свідка ОСОБА_5, до якого звернувся засуджений з проханням закласти на свій паспорт мобільний телефон його матері, який він 22.02.2014 здав до торгового кіоску за 200 грн, що також підтвердив продавець ОСОБА_6; даним протоколу огляду від 03.03.2014 мобільного телефону та документації про його продаж ОСОБА_5 ОСОБА_6; даним протоколу пред'явлення особи для впізнання від 05.03.2014, згідно якого потерпілий ОСОБА_2 впізнав ОСОБА_1 як особу, що пограбувала його 21.02.2014; висновку експерта № 222 від 02.04.2014 про те що ОСОБА_1 на час вчинення кримінального правопорушення тимчасових розладів психічної діяльності не мав, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

Визнавши ці докази достовірними та оцінивши їх в сукупності з іншими фактичними даними, суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 в скоєнні вказаного кримінального правопорушення та правильно кваліфікував його дії.

Покарання засудженому призначено з урахуванням загальних засад, передбачених ст. 65 КК України, та є справедливим.

Апеляційний суд, у відповідності до вимог ст. 419 КПК України вмотивувавши свої висновки, обґрунтовано залишив без зміни вирок суду першої інстанції, а доводи засудженого в касаційній скарзі на спростування вищезазначених висновків не достатні та непереконливі.

Отже, з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень вбачається, що підстав для її задоволення немає.

Зважаючи на зазначене, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою засудженого ОСОБА_1 на вирок Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 1 квітня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 9 червня 2015 року щодо нього.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_7 ОСОБА_8 ОСОБА_9