Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого - судді ОСОБА_8,
суддів ОСОБА_9, ОСОБА_10,
за участю прокурора ОСОБА_11

розглянула в судовому засіданні в м. Києві 9 червня 2015 року кримінальну справу за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 10 лютого 2015 року.

Вироком Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 23 жовтня 2014 року

ОСОБА_5,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянку України, раніше не судиму,

засуджено за ч. 1 ст. 366 КК України (в редакції Закону до 1 січня 2010 року) до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

На підставі п. 2 ч.1 ст. 49, ч. 5 ст. 74, КК України, в зв'язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_5 від призначеного покарання звільнено.

ОСОБА_6,

ІНФОРМАЦІЯ_2,

громадянку України, раніше не судиму,

засуджено за ч. 1 ст. 366 КК України (в редакції Закону до 1 січня 2010 року) до покарання у виді штрафу в розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 650 гривень.

На підставі п.2 ч.1 ст. 49, ч. 5 ст. 74, КК України, в зв'язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_6 від призначеного покарання звільнено.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 10 лютого 2015 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_5 скасовано, а справу провадженням закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 6 КПК України.

За вироком суду ОСОБА_6 та ОСОБА_5 засуджено за те, що вони, працюючи відповідно на посаді начальника ДВС у Кам'янському районі та на посаді державного виконався державної виконавчої служби у Кам'янському районі, будучи представниками влади, 22 березня 2006 року в приміщенні кабінету директора ДП «Кам'янський цукровий завод» ТОВ «Руна» по вул. Перемоги, 2 в м. Кам'янка Черкаської області, в порушення п. 5.6 Інструкції про проведення виконавчих дій затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 74/5 від 15.12.1999 р., при примусовому виконанні виконавчого напису № 686 виданого 14.03.2006 р. приватним нотаріусом ОСОБА_7 про звернення стягнення на товари в обороті, а саме: цукор-пісок, у кількості 1000 тон, на загальну суму 2237328,67 грн., що належить ТОВ «Ціль» м. Жовті Води Дніпропетровської області, на користь ТОВ комерційного банку «Арма», по відкритому виконавчому провадженню, разом (ОСОБА_5 диктувала, а ОСОБА_6 записувала) склали акт опису і арешту майна серії АА № 873529 від 22.03.2006 р., яким було описано і накладено арешт на цукор-пісок на загальну суму 3800000 грн., в який умисно внесли завідомо неправдиві відомості про проведення огляду і опису майна, оскільки акт складався не за місцем знаходження описаного майна, візуальний огляд цукру виконавцями не проводився, а особи, що підписались в складеному акті, як поняті, фактично не приймали участі в огляді описаного майна.

У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду та направлення справи на новий апеляційний розгляд у зв'язку з неправильним застосуванням кримінального закону, істотним порушенням кримінально - процесуального закону. При цьому, посилається на те, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам кримінально - процесуального закону, оскільки судове слідство у суді апеляційної інстанції не проводилось, докази які є в матеріалах справи апеляційний суд безпосередньо не досліджував, проте дав їм іншу оцінку під час апеляційного розгляду, скасувавши вирок місцевого суду та закривши провадження у справі, ніж ту, яку зробив місцевий суд. Вважає, що висновки апеляційного суду не відповідають фактичним обставинам справи, а тому ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 377 КПК України 1960 року.

У запереченнях на касаційну скаргу ОСОБА_6 та ОСОБА_5 просять відмовити прокурору у задоволенні касаційної скарги та залишити судове рішення без зміни

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, на підтримання касаційної скарги, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню з таких підстав.

.

Ухвала апеляційного суду це рішення суду стосовно законності та обґрунтованості судового рішення, що перевіряється в апеляційному порядку. Тому вона повинна відповідати тим же вимогам, що й вирок суду першої інстанції, тобто бути законною та обґрунтованою. Окрім додержання інших, передбачених ст. 377 КПК 1960 року, вимог, в ухвалі слід проаналізувати і співставити з наявними у справі та додатково поданими матеріалами всі доводи, наведені в апеляції, і дати на кожен з них вичерпну відповідь, пославшись на відповідний матеріальний чи кримінальний закон. Усі зазначені в апеляційній скарзі доводи мають бути ретельно вивчені, та проаналізовані, щоб жоден з них не залишився без відповіді в апеляційній ухвалі, а при скасуванні або зміні вироку повинно бути зазначено, які статті порушено та в чому саме полягають ці порушення або необґрунтованість вироку.

Відповідно до вимог ст. 365 КПК України 1960 року апеляційний суд перевіряє рішення суду першої інстанції в межах апеляції з точки зору його законності й обґрунтованості, тобто відповідності нормам матеріального і процесуального закону, фактичним обставинам справи, дослідженим у судовому засіданні доказам. Для цього, як передбачено статтями 358, 362 КПК України 1960 року, апеляційний суд може провести судове слідство у повному обсязі чи частково, дати суду першої інстанції доручення про виконання окремих процесуальних дій та, оцінивши докази в їх сукупності, прийняти одне з рішень, передбачених ст. 366 КПК України 1960 року.

За змістом ч. 3 ст. 358, ч. 5 ст. 362, 365 КПК України1960 року, виходячи з принципу безпосередності дослідження доказів, апеляційний суд не вправі давати їм іншу оцінку, ніж ту, яку дав суд першої інстанції, якщо їх не було досліджено під час апеляційного розгляду.

Ці вимоги закону суд апеляційної інстанції належним чином не виконав.

Як убачається з матеріалів справи, апеляційний суд під час розгляду апеляцій прокурора та засуджених дійшов висновку про те, що місцевий суд не дав належну оцінку наявним по справі доказам.

Скасовуючи вирок місцевого суду, апеляційний суд виходив з того, що, місцевим судом дана невірна юридична оцінка встановлених в судовому засіданні фактичних обставин внаслідок чого суд дійшов помилкового висновку про наявність в діях ОСОБА_6 та ОСОБА_5 складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України та доведеність їх вини у вчиненні злочину.

Як зазначено в ухвалі апеляційного суду, в діях ОСОБА_6 та ОСОБА_5 відсутні як об'єктивна так і суб'єктивна сторона злочину, а отже відсутній склад злочину передбачений ч. 1 ст. 366 КК України, тому справа підлягає закриттю на підставі п. 2 ст. 6 КПК України (1960 року).

Разом із тим, мотивуючи свій висновок про закриття провадження у справі, апеляційний суд обрав вибірковий підхід до оцінки доказів, а саме послався на пояснення засуджених, які вони давали під час апеляційного розгляду справи. При цьому, в порушення вимог кримінально - процесуального закону, суд не дав оцінки, з точки зору належності, допустимості, достовірності і достатності, дослідженим в ході судового слідства та представленим у справі доказам обвинувачення та іншим матеріалам.

При цьому висновки апеляційного суду щодо обставин вчинення засудженими злочину істотно різняться із висновками місцевого суду. Разом із тим, апеляційним судом судове слідство не проводилося, свідки не допитувалися, як і не досліджувались інші докази по справі.

Пославшись фактично на ті ж докази, що й суд першої інстанції, апеляційний суд зробив висновок, що доказів, які б підтвердили винуватість засуджених у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України в процесі досудового та судового слідства не встановлено, в зв'язку з чим справа підлягає закриттю.

Таким чином, апеляційний суд без проведення судового слідства наявним у справі доказам дав іншу оцінку, ніж суд першої інстанції, хоча безпосередньо доказів не досліджував, що згідно із ст. 362 КПК України, а також роз'ясненнями, що містяться у п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 15 травня 2006 року "Про практику постановлення судами вироків (постанов) при розгляді кримінальних справ в апеляційному порядку", виходячи з принципу безпосередності дослідження доказів, є неприпустимим.

Ухвала не може бути визнана законною та обґрунтованою, якщо обставини, що впливають на кваліфікацію вчиненого не були належно досліджені й оцінені.

За таких обставин ухвалу суду апеляційної інстанції не можна вважати законною та обґрунтованою, у зв'язку з чим вона підлягає скасуванню, а справа - направленню на новий апеляційний розгляд, під час якого необхідно усунути вказані недоліки та постановити судове рішення у відповідності з усіма вимогами кримінального та кримінально-процесуального законодавства.

Керуючись ст. ст. 394-396 КПК України (1960 р.), п.11, 15 розділу XI «Перехідні положення » КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 10 лютого 2015 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_5 - скасувати, а справу направити на новий апеляційний розгляд.

С у д д і :

ОСОБА_8 ОСОБА_9 ОСОБА_10