АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 березня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
з участю особи, яка подала скаргу адвоката ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 18 лютого 2015 року,
в с т а н о в и л а:
Свої вимоги аргументує тим, що обґрунтування судом прийняття __________________________________________
Справа №11-сс/796/674/2015 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_9
Категорія: ст. 303 КПК України Доповідач ОСОБА_1
Заслухавши доповідь судді, пояснення адвоката ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_6 , на підтримку доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження за скаргою та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.
Слідчий суддя відмовив у відкритті провадження за скаргою адвоката ОСОБА_5 , оскільки ним оскаржуються такі дії та рішення слідчого, які, відповідно до положень ст. 303 КПК України, не підлягають оскарженню.
Таке рішення суду першої інстанції колегія суддів вважає законним та обґрунтованим, з огляду на наступне.
Статтею 303 ч. 1 КПК України встановлений вичерпний перелік рішень, дій, бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, а саме можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора:
1) бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк;
2) рішення слідчого, прокурора про зупинення досудового розслідування;
3) рішення слідчого про закриття кримінального провадження;
4) рішення прокурора про закриття кримінального провадження;
5) рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим;
6) рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора при застосуванні заходів безпеки;
7) рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій;
8) рішення слідчого, прокурора про зміну порядку досудового розслідування та продовження його згідно з правилами, передбаченими главою 39 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 303 КПК України, скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді.
Згідно з вимогами ч. 4 ст. 304 КПК України слідчий суддя відмовляє у відкритті провадження за скаргою, якщо вона подана на рішення, дії чи бездіяльність, що не підлягають оскарженню.
Оскільки, за змістом скарги адвоката ОСОБА_5 не оскаржувалась жодна дія, бездіяльність чи рішення слідчого, які, відповідно до ч. 1 ст. 303 КПК України, можуть бути предметом розгляду слідчого судді, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала винесена з додержанням вимог кримінального процесуального закону та слідчий суддя обґрунтовано відмовив у відкритті провадження за скаргою.
Що стосується доводів апеляційної скарги щодо можливості оскарження в суді тих рішень та дій слідчого, про які йдеться у скарзі, котрі адвокатом ОСОБА_5 оскаржені фактично в аспекті положень ст. 55 Конституції України та ст.ст. 6, 13 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, щодо гарантованого кожному права на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади та місцевого самоврядування, посадових і службових осіб та на ефективний засіб юридичного захисту його порушеного права в національному органі, то слід вказати наступне.
Права та свободи людини і громадянина, у відповідності до ст. 55 Конституції України, захищаються судом, при цьому кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади та місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Згідно з положеннями ст. 24 КПК України, які узгоджуються з приписами ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК України.
Разом з цим, специфіка кримінальної процесуальної діяльності визначає особливу процедуру оскарження дій (бездіяльності) і рішень осіб, які її здійснюють, водночас право на оскарження у кримінальному процесі забезпечується встановленням у нормах КПК порядку і строків принесення (у деяких випадках і розгляду) скарг на дії (бездіяльність) і рішення суду, слідчого судді, прокурора, слідчого.
Тому главою 26 КПК України і передбачений інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності на стадій досудового розслідування, який служить вихідною гарантією захисту прав учасників кримінального провадження і є однією із засад кримінального провадження.
При цьому, частина 1 ст. 303 КПК України наводить вичерпний перелік випадків оскарження в окремому провадженні рішень, дій чи бездіяльності сторони обвинувачення при досудовому розслідуванні.
Водночас в ч. 2 ст. 303 КПК України передбачено, що скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314 315 цього Кодексу.
Таким чином, кримінальним процесуальним законом не встановлені заборона або обмеження в реалізації права на оскарження до суду певних рішень, дій чи бездіяльності сторони обвинувачення під час досудового розслідування, а визначена особлива процедура оскарження зазначених дій на відповідній стадії кримінального провадження, яка в даному випадку не була дотримана адвокатом ОСОБА_5 , що не позбавляє його права звернення в подальшому до суду за захистом прав ОСОБА_6 у відповідній стадії кримінального провадження.
Крім того, слід вказати й про те, що, відповідно до положень ч. 12 ст. 100 КПК України, спір щодо належності речей, в т.ч. предметів, які визнані речовими доказами, та підлягають поверненню власнику, підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства, що, виходячи зі змісту скарги та доданих до неї матеріалів, і здійснюється ОСОБА_6 в цивільній справі за його позовом до ОСОБА_8 про визнання права власності на автомобіль, яка перебуває в провадженні Шевченківського районного суду м. Києва, тобто ОСОБА_6 в повній мірі реалізує належне йому право на захист його, як він вважає, порушеного права в процесуальній спосіб у відповідному судочинстві.
З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення слідчим суддею суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження за скаргою адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 постановлено з дотриманням положень ст. 303, 304 КПК України, і не суперечить положенням Конституції України і Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, як про це стверджує в апеляційній скарзі адвокат, а тому відсутні підстави для скасування ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 18 лютого 2015 року та задоволення апеляційної скарги адвоката ОСОБА_5 .
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -
Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

Судді:
_________________ __________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3