АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 216/8756/14-кСуддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/229/К/15Суддя-доповідач ОСОБА_2
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 квітня 2015 року м. Кривий Ріг
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що народився в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, українця, громадянина України, розлученого, що має середню спеціальну освіту, працює електромонтером в КП « Міський тролейбус», раніше не судимого, проживаючого без реєстрації в АДРЕСА_1
у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.
Учасники судового провадження:
Прокурор ОСОБА_8
Захисник - ОСОБА_9 .
Потерпілий - ОСОБА_10 .
В апеляційній скарзі прокурор, який приймав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, порушує питання про зміну оскаржуваного вироку та зазначення у його вступній частині номеру кримінального провадження, у межах розгляду якого він був ухвалений.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , не оскаржуючи фактичних обставин справи та кваліфікації його дій зач. 2 ст. 121 КК України, просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного йому покарання змінити, зменшивши строк покарання на свій розсуд, або замінити строк його ув`язнення відправкою до зони АТО.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_9 , не оскаржуючи фактичних обставин справи та кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 121 КК України, просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного йому покарання змінити та призначити останньому покарання з застосуванням ст. 69 КК України нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ст. 121 ч. 2 КК України.
Оскаржуваним вироком суду ОСОБА_6 було визнано винним у тому, що за обставин, встановлених судом першої інстанції та детально викладених у вироку, обвинувачений ОСОБА_6 9 жовтня 2014 року після розпивання спиртних напоїв спільно зі своїм батьком ОСОБА_11 та дружиною батька ОСОБА_12 в приміщенні кухні будинку АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з ОСОБА_12 , приблизно о 18:00 годин того ж дня умисно заподіяв останній тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя, від яких вона о 06:20 годин ІНФОРМАЦІЯ_2 померла в лікарні.
Зазначені дії ОСОБА_6 були кваліфіковані судом за ч. 2 ст. 121 КК України за ознаками умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, та обвинуваченому було призначене призначено покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі.
В обґрунтування апеляційної скарги прокурор, не спорюючи встановлені судом фактичні обставини кримінального правопорушення, правильність кваліфікації дій обвинуваченого та призначене останньому покарання, у той же час зазначає, що всупереч вимогам ст. 374 КПК України у вступній частині оскаржуваного вироку судом не зазначено номер кримінального провадження, у межах розгляду якого він був ухвалений, що є істотним порушенням вимог процесуального закону та підлягає виправленню шляхом зміни оскаржуваного вироку.
В обґрунтування апеляційної скарги обвинувачений зазначає, що на його думку, призначене йому покарання є несправедливим та надмірно суворим. Так, він щиро розкаявся в скоєному правопорушенні, на протязі досудового та судового розслідування сприяв розкриттю злочину, а також він скоїв злочин в емоціональному стані, викликаному негативними висловами померлої ОСОБА_12 щодо його участі в бойових діях під час АТО.
В обґрунтування апеляційної скарги захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_13 зазначає, що судом першої інстанції обвинуваченому призначено надто сурове покарання, та не взято до уваги низку обставин, які пом`якшують покарання. Зокрема судом не враховано, що ОСОБА_6 скоїв злочин внаслідок збігу тяжких особистих та інших обставин, щиро розкаявся в скоєному, сприяв розкриттю злочину, визнавав вину, раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем колишнього проживання та за місцем своєї попередньої роботи, а також за місцем останньої роботи.
Також, на думку апелянта не враховано, в якості обставини, що пом`якшує покарання, те, що обвинувачений практично з перших місяців АТО приймав у ній участь в якості добровольця, спочатку в батальйоні «Донбас», а потім в добровольчому батальйоні « ІНФОРМАЦІЯ_3 ».
Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який апеляційну скаргу підтримав, та заперечував проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника; захисника, який підтримав свою апеляційну скаргу та апеляційну скаргу свого підзахисного та не заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора; потерпілого, що заперечував проти апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, не заперечував проти апеляційної скарги прокурора; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційних скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.
Так, встановлені судом першої інстанції фактичні обставини справи, висновки суду провинність ОСОБА_6 у вчинені кримінального правопорушення та кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 121 КК України в апеляційних скаргах не оспорюються, а тому відповідно до ст. 404 КПК України апеляційним судом не переглядаються.
Що стосується доводів обвинуваченого та його захисника про наявність підстав для пом`якшення призначеного йому покарання, то вони не є достатньо обґрунтованими.
Як вбачається із вироку суду, при визначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд першої інстанції з дотриманням вимог ст. 65 КК України врахував ступень тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, що згідно ст. 12 КК України є тяжким злочином; обставину, що пом`якшує покарання, а саме визнання вини та щире каяття; відомості про особу обвинуваченого, а саме те, що останній раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання та за місцем роботи, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.
Належним чином оцінивши зазначені обставини у сукупності, суд обґрунтовано та з дотриманням вимог закону призначив ОСОБА_6 покарання за інкримінованим йому злочином у виді позбавлення волі відповідно до нижчої межі, встановленої санкцією ч. 2 ст. 121 КК України, з реальним його відбуванням, що є достатнім та необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, та дійшов правильного висновку про відсутність підстав для застосування положень ст. ст. 69, 75, 76 КК України.
Викладені в апеляційних скаргах обвинуваченого та захисника доводи не спростовують такий висновок колегії суддів. їх посилання на те, що ОСОБА_6 брав участь в АТО у статусі добровольця, а тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_12 заподіяв, перебуваючи у стані сильного душевного хвилювання внаслідок її висловлювань з цього приводу, не спростовують справедливість призначеного обвинуваченому покарання, оскільки згідно висновку проведеної у справі судово-психіатричної експертизи станом на час вчинення злочину він міг розуміти свої дії та керувати ними (т. 1 а.с. 128-133). Крім того, факт будь-якої участі обвинуваченого в АТО не підтверджується матеріалами справи, зокрема не вбачається з довідки Жовтнево-Тернівського ОРВК м. Кривого Рогу Дніпропетровської обл. від 07.11.2014 р. № 4/4092 (т. 1 а.с. 82).
Інші зазначені ОСОБА_6 та його захисником обставини, а саме щире каяття у вчиненому та визнання своєї вини з етапу досудового слідства, характеристика особи обвинуваченого, були належним чином враховані судом при призначенні йому покарання.
З доводами апеляційної скарги прокурора щодо необхідності зазначення у вироку номеру кримінального провадження, у межах якого він був ухвалений, колегія суддів погоджується.
Так, згідно ст. 374 КПК України у вступній частині вироку має бути зазначений зокрема номер кримінального провадження. Всупереч вимогам вищезазначеної норми КПК України суд першої інстанції у вступній частині вироку такі відомості не зазначив, що є порушенням процесуального закону та підлягає виправленню шляхом зміни вироку на підставі ст. 408 КПК України.
Порушень кримінального процесуального закону, які могли б слугувати підставою скасування вироку, перевіркою матеріалів кримінального провадження не встановлено.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 408, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А:
У решті вирок Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Д від 17 лютого 2015 року відносно ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 121 КК України залишити без змін.
Ухвала вступає в законну силу негайно з моменту її проголошення.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо в судову палату у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення ухвали судом апеляційної інстанції, а засудженим в той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали.
С У Д Д І:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4