Справа № 282/300/15-к
Провадження № 1-кп/282/41/15
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 квітня 2015 року
смт.Любар

Любарський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого-судді: ОСОБА_1

при секретарі судових засідань: ОСОБА_2

з участю прокурора: ОСОБА_3

обвинуваченого: ОСОБА_4

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі суду в смт.Любар кримінальне провадження №0000068 від 23 лютого 2015 року по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Стара Чортория Любарського району Житомирської області та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, розлученого, на утриманні четверо неповнолітніх дітей, не працюючого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України,

В С Т А Н О В И В:
23 лютого 2015 року ОСОБА_4 на горищі господарського приміщення домогосподарства своєї матері ОСОБА_5 , що по АДРЕСА_2 , без передбаченого законом дозволу зберігав саморобний пристрій для стрільби, якого придбав у другій половині жовтня 2014 року.

Відповідно до висновку судово-балістичної експертизи НДЕКЦ при УМВС в Житомирській області, саморобний пристрій для стрільби, який був вилучений 23 лютого 2015 року у ОСОБА_4 є атиповою однозарядною гладко ствольною вогнепальною зброєю 16 калібру, що виготовлений саморобним способом та придатний для стрільби.

Своїми умисними діями, які виразилися у придбанні та зберіганні вогнепальної зброї, без передбаченого законом дозволу, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст. 263 КК України.

17 березня 2015 року між прокурором прокуратури Любарського району, який здійснює процесуальне керівництво у даному кримінальному провадженні, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено угоду про визнання винуватості, у відповідності до вимог ст.472 КПК України.

Згідно даної угоди прокурор ОСОБА_3 та обвинувачений ОСОБА_4 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч.1 ст.263 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин. Обвинувачений беззастережно визнав свою винуватість у зазначеному діянні.

Вказаною угодою погоджено покарання, яке повинен понести ОСОБА_4 за ч.1 ст.263 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання з випробуванням і встановленням іспитового строку тривалістю один рік, якщо він протягом вказаного строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Згідно ст. 76 КК України ОСОБА_4 зобов`язується в період відбування покарання з випробуванням повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи та періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені статтею 473 КПК України, та наслідки її невиконання.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Згідно п.1 ч.3 ст.314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Відповідно до ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно ст.469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченому ч.1 ст.263 КК України, який згідно ст.12 КК України, є злочином середньої тяжкості.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права визначені абз. 1, 4 п.1 ч.4 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального Кодексу України та Кримінального Кодексу України.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання.

Матеріальна шкода даним правопорушенням не завдана.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Керуючись ст.ст.314, 373, 374, 468, 469, 473, 474, 475 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ :
Затвердити угоду від 17 березня 2015 року про визнання винуватості між прокурором прокуратури Любарського району ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України та призначити йому узгоджене сторонами покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбуття призначеного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік, якщо він протягом цього строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Покласти на засудженого, відповідно до ст. 76 КК України, обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти її органи про зміну місця проживання та періодично з`являтися для реєстрації.

Запобіжний захід до обвинуваченого не застосовувався.

Речові докази по справі:

- саморобний пристрій для стрільби та ватний тампон, які зберігаються у кімнаті зберігання речових доказів Любарського РВ УМВС України в Житомирській області знищити.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до апеляційного суду Житомирської області через Любарський районний суд шляхом подачі апеляції протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляції, а в разі подачі апеляції після розгляду справи апеляційною інстанцією, якщо його не скасовано.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1