Провадження № 11-кп/792/88/15
Справа № 675/2598/14-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ухвала Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21.01.2015 Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Хмельницького області в складі :
головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

оператора відеозвязку ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7

засудженого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

представника Ізяславської ВК №31 ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 та в його інтересах захисника ОСОБА_9 на ухвалу Ізяславського районного суду Хмельницької області від 09 грудня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :
Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 09 грудня 2014 року відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_9 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого за вироком апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2005 року ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровська, громадянина України, не судимого.

Відмовляючи в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_8 суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що наявність порушень режиму відбування покарання, тяжкість вчиненого злочину, дані про особу засудженого, який не вжив заходів щодо відшкодування завданої потерпілому шкоди, не вказує на виправлення засудженого, як підставу застосування умовно-дострокового звільнення.

Засуджений ОСОБА_8 та його захисник, в поданих апеляційних скаргах, як убачається з їх змісту, просять ухвалу суду скасувати, застосувати до ОСОБА_8 умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Посилаються на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, так як

- сумлінне ставлення до праці ОСОБА_8 підтверджується показаннями свідка ОСОБА_11 - помічника начальника установи;

- посилання на невиконання норм виробітку є безпідставним, оскільки існування вказаних норм в колонії є недоведеним;

- невжиття засудженим заходів для відшкодування шкоди спростовується довідкою з бухгалтерії про відсутність в нього цивільного позову;

- накладені на ОСОБА_8 , під час відбування покарання, стягнення погашені;

- він бере участь в програмах диференційованого виховного впливу на засуджених „Освіта, „Професія, „Духовне відродження, „Творчість;

- не оскаржував рішення комісії по розгляду питання про можливість застосування УДЗ, так як чекав додаткового розгляду цього питання;

- в матеріалах провадження відсутні відомості про недоліки в поведінці та ставленні до праці і навчання засудженого ОСОБА_8 на час розгляду комісією питання щодо можливості застосування УДЗ. Крім того, суд безпідставно посилається на тяжкість злочину та невизнання засудженим вини, оскільки він вину визнав та розкаявся у вчиненому і ці обставини не є умовами застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання. Натомість звертають увагу на застосування за час відбування покарання до ОСОБА_8 заохочень, який згідно з характеристикою з ВК №110 став на шлях виправлення ще в 2010 році, що довів своїм сумлінним ставленням до праці та навчання, за яке отримав гарні оцінки та здобув професійну освіту.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку засудженого та його захисника, на підтримку поданих апеляційних скарг, прокурора про залишення ухвали суду без змін, перевіривши та вивчивши матеріали провадження, колегія суддів уважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_8 вироком апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2005 року був засуджений за ст.ст.187 ч.4, 115 ч.2 п.п. 1,6,12,194 ч.2, 70 КК України на чотирнадцять років позбавлення волі. Злочини вчинив будучи неповнолітнім, в групі осіб. Один із злочинів -проти життя та здоров`я особи відноситься до особливо тяжких, який привів до смерті двох осіб.

Початок строку відбування ним покарання 05.10.2004 року, кінець строку -05.10.2018 року.

За змістом ст. 107 КК України умовно-дострокове звільнення засуджених від відбування покарання, які вчинили злочин у віці до вісімнадцяти років, незалежно від його тяжкості, після фактичного відбуття певної частини строку покарання є правом, а не обов`язком суду.
Крім того, для застосування положень вказаного закону необхідно щоб засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці та навчання довів своє виправлення, про що, зокрема, може свідчити дотримання засудженим правил внутрішнього розпорядку, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутність порушень дисципліни, зайняття трудовою діяльністю, добросовісне відношення до трудових обов`язків, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 1,2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002р. "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання має сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчинення нових злочинів.
Так, місцевим судом було встановлено, що засуджений ОСОБА_8 відбув визначений законом термін (2/3 строку покарання), після якого може ставитись питання про його умовно-дострокове звільнення на підставі ст. 107 КК України.
За час відбування покарання у Держівській виправній колонії №110 характеризувався позитивно, як такий, що стає на шлях виправлення, за добросовісне ставлення до роботи та навчання одержав десять заохочень, закінчив Київецьку ЗОШ І-ІІІ ступенів Миколаївської районної ради Львівської області, де отримав повну загальну середню освіту, а також Держівський навчальний центр №110, де здобув професії швачка та слюсар з ремонту автомобілів, пройшов зовнішнє незалежне оцінювання з ряду предметів. Брав участь у програмах диференційованого виховного впливу „Духовне відродження, „Творчість. Закінчив курс ЗБШ „Сильна Християнська Основа, пройшов навчання на семінарі-тренінгу з питань ВІЛСНІДу.
В Ізяславській виправній колонії №31 відбуває покарання з 19 грудня 2011 року, де характеризується задовільно, має два заохочення, працевлаштований на виробництві установи в швейній дільниці різноробочим, до праці ставиться задовільно, норми виробітку не виконує, проте, намагається виконувати доручені завдання. У програмах диференційованого виховного впливу участі не бере, однак, займається самовдосконаленням, пише вірші, закінчив Ізяславський навчальний центр №31, де здобув професію верстатник деревообробних верстатів, приймає участь у висновках художньо-творчих робіт.
Разом з тим, відбуваючи покарання у Держівській виправній колонії №110, засуджений ОСОБА_8 допустив два порушення вимог режиму утримання, за що двічі притягувався до дисциплінарної відповідальності.
Під час відбування покарання у Ізяславській виправній колонії №31 він знову допустив порушення вимог режиму утримання, за що був притягнутий до дисциплінарної відповідальності.
З матеріалів справи вбачається, що 04 березня 2014 року комісією ІВК №31 з питань розгляду матеріалів щодо застосування до засуджених умовно-дострокового звільнення від відбування покарання відмовлено в направленні матеріалів до суду щодо застосування до ОСОБА_8 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, як такому, що не довів свого виправлення.
Дослідивши вказані обставини та матеріали справи колегія суддів приходить до висновку, що за вказаний період відбування покарання поведінка засудженого не була сумлінною, він допускав порушення правил внутрішнього розпорядку у виправних колоніях, тому суд першої інстанції врахувавши особу засудженого ОСОБА_8 , його поведінку за весь час відбування покарання прийшов до правильного висновку про недоцільність і передчасність його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, оскільки матеріали до клопотання, в своїй сукупності, не свідчать про досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України - виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів, а погашення стягнень, застосування за час відбування покарання до ОСОБА_8 заохочень, сумлінне ставлення до праці та навчання, за яке він отримав гарні оцінки та здобув професійну освіту, участь у програмах диференційованого виховного впливу можуть свідчити лише про те, що він стає на шлях виправлення, а не довів свого виправлення, як того вимагає закон.
. З огляду на викладене, доводи апелянтів про те, що засуджений ОСОБА_8 сумлінно ставиться до праці і навчання, довів своє виправлення, виконує норми виробітку, не має стягнень, оскільки за місцем відбування покарання відсутній виконавчий лист, бере участь в програмах диференційованого виховного впливу на засуджених, позитивно характеризується, що доводить його виправлення та необхідність умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Ухвалу Ізяславського районного суду Хмельницької області від 09 грудня 2014 року про відмову в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_9 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_8 залишити без зміни, а апеляційні скарги засудженого та захисника без задоволення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому її копії.

Судді:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4