А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І

У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

31.07.2014 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючий), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі судового засідання ОСОБА_4 , за участі прокурора ОСОБА_5 , представника апелянта ОСОБА_6 , представника ОСОБА_7 , який звернувся із заявою про вчинене кримінальне правопорушення ОСОБА_8 розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду матеріали провадження № 11-сс/777/217/14 за апеляційною скаргою ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.07.2014, якою задоволено клопотання старшого прокурора відділу прокуратури м. Ужгорода ОСОБА_5 про накладення арешту на майно.
25.10.2013 слідчим Ужгородського МВ УМВС Україні в Закарпатській області за заявою ОСОБА_7 від 24.10.2013 внесено наступні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
15.07.2014 прокурор ОСОБА_5 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду із клопотанням про накладення арешту на майно зазначену вище земельну ділянку.
Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 17.07.2014 вказане клопотання прокурора задоволено, оскільки останнім наведено законні і достатні підстави необхідності такого арешту.
Також слідчим суддею зауважено, що реєстрація права власності на вказану земельну ділянку була проведена після звернення прокурора до суду з клопотанням про накладення на неї арешту.
В апеляційній скарзі ОСОБА_9 йдеться про те, що ухвала слідчого судді є незаконною і підлягає скасуванню з наступних підстав.
Так, ОСОБА_9 , як власник земельної ділянки, на яку накладено арешт, не є учасником кримінального провадження, а арешт може бути накладено на майно підозрюваного, обвинуваченого, осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Щодо осіб, які не є підозрюваними або особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, не може бути прийнято ухвалу про арешт майна.
Враховуючи наведене, навіть якщо у слідчого судді є достатні підстави вважати, що певною особою було вчинено кримінальне правопорушення, він не має повноважень накладати арешт на майно особи, яка не є підозрюваним.
Метою застосування арешту майна є забезпечення можливості конфіскації майна або цивільного позову. Сторона кримінального провадження, яка подає клопотання про арешт майна зобов`язана навести підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна (правову кваліфікацію правопорушення, яке передбачає покарання у виді конфіскації майна, докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди). У свою чергу, слідчий суддя, задовольняючи клопотання про накладення арешту на майно, зобов`язаний навести ці підстави у рішенні, що ним не було зроблено.
Наведені в ухвалі критерії, що арештована ділянка є предметом злочину є сумнівними.
Отже, слідчий суддя не перевірив та не встановив наявність підстав для арешту майна.
Заслухавши доповідача, пояснення представника апелянта на підтримання апеляційної скарги, думку прокурора та представника заявника ОСОБА_7 про обґрунтованість рішення та залишення ухвали слідчого судді без змін, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи сторін, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно ч.2 ст.170 КПК України слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу.
Відповідно до п.3 ч.2 ст.167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони є предметом кримінального правопорушення.
Колегія суддів вважає, що в зазначеній вище письмовій заяві акціонера ПАТ «ГТК «Інтурист-Закарпаття» ОСОБА_7 (повідомленні про злочин) містяться передбачені ст.214 КПК достатні відомості для їх внесення в ЄРДР.

Частиною 4 статті 170 КПК України передбачено, що заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
З цих підстав наведені в клопотанні прокурора доводи, в тому числі й щодо ризиків, передбачених ч.4 ст.170 КПК заслуговували на увагу, а отже постановлена слідчим суддею ухвала про його задоволення є обґрунтована і підлягає залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 404, 407 ч.3, 418,419,422 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: