Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_7,
суддів ОСОБА_8, ОСОБА_9
при секретаріза участю прокурора ОСОБА_10,ОСОБА_11.
розглянула у судовому засіданні в м. Києві 19 березня 2015 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000547 від 01 січня 2014 року, за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на вирок Старобільського районного суду Луганської області від 14 липня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Луганської області від 16 жовтня 2014 року щодо

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянки України, такої, що судимості не мала.

Вироком Старобільського районного суду Луганської області від 14 липня 2014 року, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 16 жовтня 2014 року, ОСОБА_6 засуджено за

ч. 2 ст. 307 КК України із застосуванням ст. 69 цього Кодексу до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна.

На підставі ст. 79 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю

3 роки.

Вироком районного суду ОСОБА_6 визнано винуватою у тому, що вона в середині травня 2014 року в денний час на автобусній зупинці на вулиці 1-го Травня у м. Старобільську знайшла паперовий згорток з речовиною рослинного походження - коноплею, який залишила там для подальшого зберігання та збуту.

01 червня 2014 року о 12.00 год. ОСОБА_6 в приміщенні Старобільського слідчого ізолятора, розташованого по вул. Кірова у м. Старобільську Луганської області, в кімнаті прийому посилок-передач здійснила передачу продуктів харчування та двох пачок цигарок «Біле сонце», до яких попередньо висипала особливо небезпечну речовину рослинного походження - коноплю, вагою в перерахунку на суху речовину 2,3 г.

Прокурор у касаційній скарзі просить скасувати оскаржувані судові рішення у зв'язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженої і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, яка не підтримала касаційну скаргу та вважала оскаржувані судові рішення законними та обґрунтованими, а скаргу такою, що не підлягає задоволенню, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені у скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційну скаргу слід задовольнити на таких підставах.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного у вироку кримінального правопорушення та правильність кваліфікації її дій за ч. 2 ст. 307 КК України у касаційній скарзі не оспорюються.

Доводи прокурора про невідповідність призначеного ОСОБА_6 покарання внаслідок м'якості є безпідставними.

При призначенні ОСОБА_6 покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані, що характеризують особу ОСОБА_6, яка є особою молодого віку, вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання, працює за наймом, а також обставини, які були визнані такими, що пом'якшують покарання, та винятковими в даних конкретних умовах: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, наявність на утриманні трьох малолітніх дітей.

На підставі цих даних районний суд призначив ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі, однак дійшов обґрунтованого висновку про можливість її виправлення без реального його відбування із застосуванням ст. 79 КК України.

Аналогічні доводи щодо м'якості призначеного засудженій покарання із застосуванням положень статей 69, 79 КК України були наведені в апеляційній скарзі прокурора та перевірялися судом апеляційної інстанції, який визнав їх безпідставними. Свій висновок апеляційний суд переконливо мотивував в ухвалі, і вважати його необґрунтованим чи сумнівним підстав немає.

Що стосується доводів прокурора про безпідставність застосування до засудженої положень ст. 69 КК України та необґрунтоване визнання ряду обставин такими, що пом'якшують покарання ОСОБА_6, то вони є неспроможними, оскільки положення ч. 2 ст. 69 цього Кодексу надають суду повноваження на власний розсуд визначати обставини, що пом'якшують покарання винної особи.

Оскільки засуджена є особою молодого віку та має на утриманні трьох малолітніх дітей, беручи до уваги, що метою покарання є не тільки кара, а й виправлення засудженої, колегія суддів дійшла висновку, що звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 79 КК України є мотивованим і таким, що відповідає вимогам ст. 65 цього ж Кодексу, адже перебування засудженої під наглядом кримінально-виконавчої інспекції найефективніше сприятиме її виправленню та перевихованню.

Підстав вважати призначене ОСОБА_6 покарання несправедливим унаслідок м'якості, як на цьому наполягає прокурор, колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би перешкодили чи могли перешкодити суду повно й усебічно розглянути провадження і постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення, не встановлено.

Керуючись статтями 434, 436, 438 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

вирок Старобільського районного суду Луганської області

від 14 липня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Луганської області від 16 жовтня 2014 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження у суді першої інстанції, - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_7ОСОБА_8ОСОБА_9