У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

доповідача ОСОБА_9,
суддів ОСОБА_10, ОСОБА_11,
за участю: прокурораОСОБА_12,
захисника ОСОБА_6,
при секретарі ОСОБА_13
розглянула в судовому засіданні 5 лютого 2015 року в м. Києві кримінальне провадження за касаційними скаргами засудженого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 на вирок Апеляційного суду Донецької області від 20 березня 2014 року.

Вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 12 листопада 2013 року

ОСОБА_7,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Омська РФ,

мешканця АДРЕСА_1,

неодноразово судимого, востаннє 23.07.2007 року за

ч. 2 ст. 309 КК України до позбавлення волі строком на

3 роки 1 місяць зі звільненням на підставі ст. 75 КК

України з випробуванням з іспитовим строком 1 рік,

засуджено за ч. 2 ст. 307 КК України (в редакції від 2001 року)до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю, а на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки.

Вироком Апеляційного суду Донецької області від 20 березня 2014 року зазначений вирок скасовано у частині призначеного ОСОБА_7 покарання. Призначено покарання за ч. 2 ст. 307 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено за те, що він, за місцем свого проживання у невстановлений слідством час незаконно виготовив і зберігав у під'їзді будинку за місцем свого проживання з метою збуту психотропну речовину, обіг якої обмежено - метамфетамін.

30 березня 2011 року близько 13 год. ОСОБА_7, будучи особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ст. 229-6 КК України (1960 року), перебуваючи у приміщенні будинку за місцем свого проживання, умисно, незаконно, з корисливих мотивів збув оперативному покупцю ОСОБА_8 психотропну речовину, обіг якої обмежено - метамфетамін вагою 0,051 г у перерахунку на суху речовину, за винагороду у сумі 150 грн.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_7 посилається на порушення права на захист та суворість призначеного покарання. Указує, що йому безпідставно не призначено перекладача з російської мови, оскільки слідство та судовий розгляд проводилися українською мовою, яку він погано розуміє. Вважає призначене покарання занадто суворим. Указує, що протягом іспитового строку за попереднім вироком не вчинив нового злочину, а тому має вважатися особою, не судимою в порядку ст. 89 КК України, і дії його слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 307 КК України. Зазначає, що вищевказані обставини привели до незаконного засудження, а тому просить скасувати вирок, виправдати його та закрити кримінальне провадження.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 посилається на істотне порушення кримінального процесуального закону та невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі ОСОБА_7 через суворість. Стверджує, що ОСОБА_7 народився у Росії та не вивчав українську мову, однак досудовим слідством та судом, не зважаючи на численні прохання засудженого та захисника, не залучено перекладача. Зазначає, що судом не враховано пом'якшуючі вину ОСОБА_7 обставини, зокрема, те, що він не працював, оскільки є інвалідом ІІІ групи, допомагав батьку - інваліду І групи, сестрі - інваліду з дитинства, в порядку ст. 89 КК України не судимий. Просить скасувати вирок та закрити кримінальне провадження.

Заслухавши доповідача, пояснення захисника на підтримання касаційної скарги, думку прокурора, який просив залишити скарги без задоволення, а вирок без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів вважає, що касаційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного у вироку злочину ґрунтується на сукупності зібраних під час досудового розслідування та ретельно досліджених судом доказах, є правильним і у касаційних скаргах не оскаржується.

За встановлених судом фактичних обставин дії ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 307 КК України кваліфіковано правильно.

Доводи у касаційних скаргах про те, що ОСОБА_7 засуджений за попереднім вироком зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, протягом іспитового строку не вчинив нового злочину, у зв'язку з чим має вважатися особою, не судимою в порядку ст. 89 КК України, а тому його дії слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 307 КК України, є безпідставними, оскільки він має не зняті та не погашені у встановленому законом порядку судимості за п'ятьма попередніми вироками, у тому числі за ч. 2 ст. 229-6 КК України 1960 року.

Як видно з вироку суду першої інстанції, при призначенні покарання суд визнав пом'якшуючою обставиною стан здоров'я ОСОБА_7, який є інвалідом ІІІ групи, має захворювання: одонтогененний остеомеліт нижньої щелепи та туберкульоз. Крім того, суд послався на відсутність обтяжуючих покарання обставин, а також на дані про особу ОСОБА_7, який за місцем проживання характеризується посередньо, перебуває на обліку у лікаря-нарколога (а.п. 128).

Апеляційний суд, приймаючи рішення про призначення більш суворого покарання, відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував належним чином усі обставини кримінального правопорушення та дані про особу засудженого. Обтяжуючою покарання обставиною апеляційний суд обґрунтовано визнав рецидив злочину, оскільки ОСОБА_7 неодноразово судимий, у тому числі за вчинення злочинів в сфері незаконного обігу наркотичних засобів, звільнявся від відбування покарання з випробуванням, однак на шлях виправлення не став. Будь які докази про щире каяття ОСОБА_7 або активне сприяння розкриттю злочину відсутні. З урахуванням зазначених обставин судом при вирішенні питання про можливість застосування ст. 75 КК України підставно не взято до уваги той факт, що разом із ОСОБА_7 проживають батько та сестра інваліди.

Отже, покарання ОСОБА_7 призначено відповідно до вимог ст. 65 КК України, є обґрунтованим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

З матеріалів кримінального провадження убачається, що досудове слідство проводилось російською мовою. Під час судового розгляду ОСОБА_7 та його захисник не порушували питання про призначення перекладача.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягнули безумовне скасування судових рішень, не виявлено.

Підстав для скасування чи зміни вироку не вбачається.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Апеляційного суду Донецької області від 20 березня 2014 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, касаційні скарги засудженого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_9 ОСОБА_10 ОСОБА_11