А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

11.02.2015 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючий), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі судового засідання ОСОБА_4 , за участі прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді матеріали кримінального провадження № 31-кп/777/5/15 за апеляційною скаргою виконувача обов`язків Берегівського міжрайонного прокурора Закарпатської області ОСОБА_8 на ухвалений щодо ОСОБА_6 вирок Берегівського районного суду Закарпатської області від 30.07.2014.
Згідно вказаного вироку місцевого суду ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вербовець Виноградівського району Закарпатської області, мешканця АДРЕСА_1 , неодруженого, непрацюючого, судимого:
- 29.01.2014 за ч.1 ст.185 КК України до 100 годин громадських робіт, крім цього вважається таким, що не має судимостей в силу вимог ст.89 КК України,
визнано винуватим та призначено покарання за ч.2 ст.389 КК України у виді обмеження волі строком на 2 роки. На підставі ст.ст. 75,76 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням протягом дворічного іспитового строку та покладено обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції та періодично з являтися для реєстрації в цій інспекції.
Згідно вказаного вироку від 30.07.2014 ОСОБА_6 визнаний винуватим в тому, що він, будучи засудженим вироком Берегівського районного суду Закарпатської області від 29.01.2014 за ч.1 ст.185 КК України з призначенням покарання у виді громадських робіт строком на 100 годин, всупереч вироку та відповідного наказу начальника управління міського комунального господарства Берегівської міської ради Закарпатської області № 5 від 14.03.2014, з яким під розписку був ознайомлений, не з`являвся та не відпрацював жодної години громадських робіт по благоустрою комунального господарства вказаної місцевої ради протягом визначеного строку їх виконання, а саме з 14.03.2014.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичних обставин та юридичної кваліфікації дій обвинуваченого, просить скасувати ухвалений щодо ОСОБА_6 вирок від 30.07.2014 через невідповідність призначеного обвинуваченому покарання тяжкості злочину та особі засудженого, а також неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність.
Зазначає, що судом першої інстанції безпідставно застосовано правила ст.75 КК України зі звільненням ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, не враховано, що обвинувачений вже ухилявся від відбування покарання у виді громадських робіт; у вироку не наведено жодної обставини, яка б давала підстави для прийняття такого рішення, крім того в його мотивувальній частині не зазначено про саму можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст.75 КК України.
Призначене судом покарання у виді обмеження волі є найбільш суворим з передбачених ч.2 ст.389 КК України, ОСОБА_6 свою вину у вчиненому визнав, щиро розкаявся, а тому прокурор вважає, що обвинуваченому слід призначити покарання у виді арешту.
З цих підстав прокурор просить апеляційний суд дослідити дані, що характеризують особу обвинуваченого, а саме характеристику ОСОБА_6 з місця проживання, довідку ВІТ УМВС України в Закарпатській області, що стосується судимостей обвинуваченого, а також копії постановлених щодо обвинуваченого судових рішень; вирок Берегівського районного суду від 30.07.2014 щодо ОСОБА_6 в частині призначеного останньому покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 призначити покарання за ч.2 ст.389 КК України у виді арешту строком на 3 місяці.
Заслухавши доповідь судді, промову прокурора на підтримання поданої прокурором апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого та його захисника, які просили ухвалений щодо ОСОБА_6 вказаний вирок від 30.07.2014, як законний та обґрунтований залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення, перевіривши матеріали провадження, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого та обговоривши доводи сторін, апеляційний суд визнає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково з таких підстав.
Частинами 1,2 статті 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, однак вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.
Відповідно до вимог ч.1,2 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим; законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Отже, законним є вирок, ухвалений судом за умови правильного застосування в ньому матеріального закону і дотримання в кримінальному провадженні кримінально-процесуального закону під час всіх стадій кримінального провадження.
Судове провадження у першій інстанції відбувається з обов`язковим призначенням і проведенням підготовчого судового засідання у відповідності та в порядку ст.314 КПК України.
Як встановлено апеляційним судом, суд першої інстанції не дотримався вимог ст.314 КПК України, оскільки матеріали кримінального провадження не містять жодного доказу про виклик в порядку ч.2 ст.134, ч.2 ст.314,323 КПК та про його отримання обвинуваченим, який не був присутнім у підготовчому судовому засіданні.
Хоча згідно ухвали суду про призначення підготовчого судового засідання від 09.07.2014 рішення про виклик усіх учасників приймалося (а.к.п. 6).
Відповідно до ч.1,2 ст.314 КПК України після отримання обвинувального акта суд не пізніше п`яти днів з дня його надходження призначає підготовче судове засідання, в яке викликає учасників судового провадження. Підготовче судове засідання відбувається за участю прокурора, обвинуваченого, захисника, потерпілого, його представника та законного представника, цивільного позивача, його представника та законного представника, цивільного відповідача та його представника згідно з правилами, передбаченими цим Кодексом для судового розгляду. Після виконання вимог, передбачених статтями 342-345 цього Кодексу, головуючий з`ясовує в учасників судового провадження їх думку щодо можливості призначення судового розгляду.
Отже, участь на першій стадії судового провадження підготовчому судовому засіданні прокурора, обвинуваченого, захисника та потерпілого є обов`язковою, про день його проведення вони мають бути обов`язково повідомленими, оскільки порушення цих вимог закону може обмежити їх права, а відтак скасування постановлених в подальшому судових рішень.
Відповідно до ч.1, п.5 ч.2 ст.412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такіпорушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. Судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо судове провадження здійснено за відсутності обвинуваченого, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання.
Судовим провадженням відповідно до п.24 ч.1 ст.3 КПК України є кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення.
Допущені судом першої інстанції на стадії підготовчого провадження зазначені вище істотні порушення кримінально-процесуального закону є безумовною підставою для скасування вироку згідно п.3 ч.2 ст.412 КПК України.
Також апеляційним судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 захищався в суді першої інстанції від пред`явленого йому обвинувачення без захисника, не зважаючи на його рівень розвитку, те, що він в повній мірі не розуміє як обставин провадження, так і юридичних термінів. При цьому, суд першої інстанції, виз-начаючи під час судового розгляду обсяг доказів, що підлягають дослідженню, та порядок їх дослідження, відповідно до ч.3 ст.349 КК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, взявши до уваги визнання ОСОБА_6 своєї вини, що є сумнівним з урахуванням доводів обвинуваченого.
Суд не відобразив ні у вироку, ні у журналі судового засідання обставину, чи правильно розуміють учасники (як прокурор, так і обвинувачений) зміст обставин щодо визнання недоцільним досліджувати докази, які ніким з учасників не оспорюються, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також чи роз`яснено їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини у апеляційному порядку.
З роз`яснень, що містяться в абз.4 пп.2 п.8 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання порядку здійснення судового розгляду в судовому провадженні у першій інстанції відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» від 05.10.2012 № 223-1446/0/4-12вбачається, що вказані вище роз`яснення суду та пояснення обвинуваченого, потерпілого, прокурора та інших мають бути відображені в усіх засобах фіксування кримінального провадження.
Отже, факт не заперечення обставин кримінального провадження, з`ясування правильного розуміння їх учасниками, добровільності їх позицій, роз`яснення обмеження права на апеляційне оскарження обов`язково відмічається у журналі судового засідання.
Із запису, що міститься в технічному носії інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції, слідує, що суд взагалі не з`ясовував розуміння учасниками вказаних вище передбачених ч.3 ст.349 КК України обставин.
Крім того, апеляційним судом встановлено, що у вступній частині оскарженого прокурором вироку від 30.07.2014 суд першої інстанції помилково зазначив наявність у ОСОБА_6 судимостей згідно постановлених щодо нього вироків Берегівського районного суду від 24.06.2010 та 13.02.2012, оскільки визначений цими вироками іспитовий строк в один рік в кожному випадку завершувався до вчинення цим обвинуваченим нового злочину (а.к.п. 11-15).
З вказаних вироків від 24.06.2010 та 13.02.2012 та вироку цього ж суду від 29.01.2014 вбачається, що судом жодного разу не застосовано ст.71 КК України (призначення покарання за сукупністю вироків), а відповідно до п.1 ст.89 КК України такими, що не мають судимості, визнаються особи, засуджені відповідно до статті 75 цього Кодексу, якщо протягом іспитового строку вони не вчинять нового злочину і якщо протягом зазначеного строку рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням не буде скасоване з інших підстав, передбачених законом.
Матеріали кримінального провадження не містять постанов суду про звільнення ОСОБА_6 від покарання за вказаними вироками від 24.06.2010 та 13.02.2012 відповідно до ч.1 ст.78 КК України.
В даному випадку, розглядаючи кримінальне провадження та встановивши дану обставину, суд першої інстанції мав керуватися роз`ясненнями, що містяться в п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 № 7 у випадках вчинення особою, звільненою від відбування покарання з випробуванням, нового злочину після закінчення іспитового строку суди повинні долучати до справи копію судового рішення про звільнення засудженого від призначеного покарання.
Також вступна частина вироку всупереч п. 4,6 ч.2 ст.374 КПК України не містить відомостей щодо освіти обвинуваченого ОСОБА_6 та його участь, як сторони кримінального провадження, у розгляді вказаного кримінального провадження (відображено лише сторону обвинувачення прокурора ОСОБА_8 (а.к.п. 21, абз. 1, ряд.2).
Враховуючи допущені місцевим судом наведені вище порушення кримінального процесуального закону, частина з яких у відповідності до ст.412 КПК є істотними, апеляційний суд визнає, що вирок від 30.07.2014 щодо ОСОБА_6 підлягає скасуванню, а кримінальне провадження відповідно до ст.415 КПК України призначенню до нового розгляду зі стадії підготовчого судового засідання (підготовчого провадження) в суді першої інстанції згідно з вимогами ст.416 та розділу IV цього Кодексу в іншому складі суду.
Під час нового розгляду провадження в суді першої інстанції слід врахувати наведені в мотивувальній частині даної ухвали недоліки підготовчого судового засідання та судового розгляду, ретельно перевірити вказані вище доводи апеляційної скарги прокурора, дотримати вимоги щодо кримінального провадження, об`єктивно з`ясувати всі обставини, які підтверджені доказами, що підлягають дослідженню під час судового розгляду та оцінці судом відповідно до статті 94 КПК, прийнятизаконне, обґрунтоване і вмотивоване судове рішення.
Керуючись ст.ст. 404,407,409,412,415,418,419 КПК України, апеляційнийсуд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.
Вирок Берегівського районного суду Закарпатської області від 30.07.2014 щодо обвинуваченого ОСОБА_6 скасувати, призначити новий розглядкримінального провадження в суді першої інстанції в іншому складі суду зі стадії підготовчого судового засідання.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і відповідно до ч.2 ст.424 КПК України оскарженню не підлягає.

Судді: