Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2014 року
м.
Київ

Колегія суддів судової палати у
кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кульбаби
В.М.,

суддів
Крижановського В.Я., Слинька С.С.,

за участю прокурора Саленка
І.В.,

секретаря Гладких Л.М.

розглянула в судовому засіданні
кримінальне провадження, внесене до
Єдиного реєстру досудових
розслідувань за № 0000026 за
обвинуваченням

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та
мешканця АДРЕСА_1, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального
правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286
КК України,

в с т а н о в и л а:

Вироком Іллічівського районного суду
Донецької області від 12 листопада 2013
року ОСОБА_1 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК
України на 3 роки позбавлення волі без
позбавлення права керувати
транспортними засобами.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України
звільнено від відбування покарання з
випробуванням з іспитовим строком 2
роки, з покладенням обов'язків не
виїжджати за межі України на постійне
проживання без дозволу кримінально
виконавчої інспекції, повідомляти про
зміну місця проживання, періодично
з'являтися для реєстрації.

Стягнуто з ОСОБА_2 4 246, 12 грн. витрат у
дохід міської лікарні № 5 м. Маріуполя
за стаціонарне лікування потерпілого,
30 000 грн. на відшкодування моральної
шкоди на користь ОСОБА_3 та 44 104,36 грн.
матеріальної шкоди на користь ПАТ
«Маріупольській металургійний
комбінат імені Ілліча».

Стягнуто з ПАТ «Українська страхова
компанія «Княжа Вієнна Іншурас Груп» 49
500 грн. матеріальної шкоди на користь
ПАТ «Маріупольській металургійний
комбінат імені Ілліча».

Ухвалою Апеляційного суду Донецької
області від 03 квітня 2014 року вирок
районного суду залишено без зміни.

У касаційній скарзі цивільний
відповідач ОСОБА_2 просить вирок та
ухвалу суду змінити, відмовити у
задоволенні позовних вимог про
стягнення з неї коштів на
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, витрат на лікування
потерпілого, оскільки при задоволенні
цивільного позову неправильно
застосовано судом норми матеріального
та процесуального закону. Стверджує,
вона є неналежним цивільним
відповідачем у справі, а завдана
злочином моральна та матеріальна шкода
має бути стягнута із засудженого
ОСОБА_1 Аналогічні питання ставилися
цивільним відповідачем в апеляційній
скарзі, разом із тим, апеляційний суд у
супереч кримінального процесуального
закону на наведене увагу не звернув та
помилку районного суду не виправив.

У своїх запереченнях на касаційну
скаргу цивільного відповідача ОСОБА_2 -
засуджений ОСОБА_1, потерпілий ОСОБА_5
та представник цивільного позивача ПАТ
«ММК Ім. Ілліча» проти доводів скарги
заперечили, вважають їх такими, які
суперечать вимогам закону, а рішення
суду законними та обґрунтованими.

За вироком суду ОСОБА_1 засуджено за те,
що він 21 травня 2012 року, керуючи
автомобілем «DAF XF 95.430» з напівпричепом
рефрижератором «SCHMSTZ SKO 24», який
належить ОСОБА_2, по проспекту Карпова
м. Маріуполя, проявив неуважність,
перевищив допустиму швидкість руху, не
дотримався безпечної відстані,
здійснив зіткнення із навантажувачем
«ТО-18Б» під керуванням ОСОБА_3
Внаслідок ДТП потерпілий ОСОБА_3
отримав відкриту черепно-мозкову
травму, переломи кісток носу, розрив
лівого грудино-ключичного зчленування
- тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні
для життя в момент заподіяння.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
прокурора про те, що касаційна скарга
підлягає задоволенню частково, а
рішення суду зміні, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи
касаційної скарги, колегія суддів
вважає, що скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду щодо доведеності вини
засудженого у злочині за встановлених
фактичних обставин справи,
кваліфікація злочину у касаційній
скарзі не оспорюються.

Доводи касаційної скарги цивільного
відповідача ОСОБА_2 про неправильне
застосування судом матеріального
закону та істотне порушення вимог
кримінального процесуального закону є
необґрунтованими.

Як встановлено в судовому засіданні,
власником автомобіля «DAF XF 95.430»
реєстраційний номер НОМЕР_3 з
напівпричепом рефрижератором

«SCHMSTZ SKO 24», реєстраційний номер НОМЕР_3
на підставі свідоцтва про реєстрацію є
суб'єкт підприємницької діяльності
ОСОБА_2, котра має право
займатися вантажними перевезеннями.

Між фізичною особою приватним
підприємцем ОСОБА_2 та засудженим 16
травня 2012 року укладено трудовий
договір, відповідно до якого ОСОБА_1
виконував роботу водія-експедитора
вантажного автомобіля міжнародних
перевезень.

Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України
джерелом підвищеної небезпеки
належить визнавати будь-яку
діяльність, здійснення якої створює
підвищену небезпеку завдання шкоди
через неможливість контролю за нею
людини, а також діяльність, пов'язану з
використанням, зберіганням або
утриманням транспортних засобів,
механізмів та обладнання,
використанням, зберіганням хімічних,
радіоактивних, вибухо- і
вогненебезпечних та інших речовин,
утриманням диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб.

Частиною 2 ст. 1187 ЦК України
передбачено, що шкода завдана джерелом
підвищеної небезпеки відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Згідно роз'яснень пунктів 5 та 6
постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі
питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки» не вважається
особою, яка здійснює діяльність, що є
джерелом підвищеної небезпеки, і не
несе відповідальності за шкоду перед
потерпілим особа, яка керує
транспортним засобом у зв'язку з
виконанням своїх трудових (службових)
обов'язків на підставі трудового
договору (контракту) із особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, якщо з нею
укладено цивільно-правовий договір.
Така особа, враховуючи характер
відносин, які між ними склалися, може
бути притягнута до відповідальності
роботодавцем лише у регресному порядку
відповідно до статті 1191 ЦК.

На особу, яка перебувала в трудових
відносинах на підставі трудового
договору (контракту) і завдала шкоди
життю чи здоров'ю у зв'язку з
використанням транспортного засобу, що
належить роботодавцю,
відповідальність за завдання шкоди
може бути покладена лише за умови, якщо
буде доведено, що вона заволоділа
транспортним засобом неправомірно
(частини 3 і 4 ст. 1187 ЦК).

З урахуванням наведеного, колегія
суддів вважає, що ОСОБА_2 є належним
цивільним відповідачем, оскільки на
момент події ДТП ОСОБА_1
перебував у трудових відносинах із
ОСОБА_2 та на відповідній правовій
підставі володів транспортним засобом,
власником якого був роботодавець.

За наслідком перевірки кримінального
провадження колегією суддів не
встановлено істотного порушення
процесуального закону при вирішенні
цивільних позовів, а матеріальний
закон судом застосовано правильно.

Суд апеляційної інстанції розглянув
доводи апеляційної скарги
цивільного відповідача ОСОБА_2 та
відмовляючи у її задоволенні своє
рішення належним чином мотивував.

Ухвала Апеляційного суду Донецької
області від 03 квітня 2014 року відповідає
вимогам ст. 419 КПК України.

Доводи касаційної скарги і матеріали
кримінального провадження не містять
вказівок на порушення інших вимог
закону, які були би підставами для
зміни або скасування судових рішень.

Керуючись ст.ст. 433-436 КПК України,
колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Касаційну скаргу цивільного
відповідача ОСОБА_2 залишити без
задоволення, а вирок Іллічівського
районного суду Донецької області від 12
листопада 2013 року та ухвалу
Апеляційного суду Донецької області
від 03 квітня 2014 року щодо ОСОБА_1 - без
зміни.

Ухвала суду касаційної інстанції
відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України
набирає законної сили з моменту
проголошення та оскарженню не
підлягає.

Судді:

Крижановський В.Я. Слинько
С.С. Кульбаба В.М.