Справа № 1/2506/127/12
Провадження по справі 1/2506/1852/12
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.05.2012 року Деснянський районний суд м. Чернігова в складі :

головуючого - судді - Самусь Л.В.

при секретарі - Сидорець Ю.В.

з участю прокурорів - Грицан А.А., Коваленко Л.М.

потерпілої - ОСОБА_1

та захисника - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Чернігові кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, не працюючого, одруженого, раніше не судимого, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_4

у скоєнні злочину, передбаченого ст. 289 ч. 1 КК України,

в с т а н о в и в :

Органами досудового слідства ОСОБА_3 предявлено обвинувачення в тому, що він 12.04.2011 р. близько 23.45 год., з метою незаконного заволодіння транспортним засобом автомобілем марки "SUBARU" моделі "FORESTER" чорного кольору, 2008 р. випуску номерний знак НОМЕР_1, VIN код JF1SH5LW49G008660, вартістю 216968 грн. 60 коп., який належить потерпілій ОСОБА_1, прибув на вул. Невського в м. Чернігові та неподалік від будинку №54, за допомогою другого комплекту ключів від вищевказаного автомобіля, який знаходився у нього, відчинив двері салону, запустив двигун та, всупереч волі законного власника ОСОБА_1, почав рух автомобіля, незаконно заволодівши тим.

Дії підсудного органами досудового слідства кваліфіковані по ст. 289 ч. 1 КК України.

При розгляді справи в судовому засіданні захисником заявлене клопотання про направлення справи на додаткове розслідування із мотивів неповноти досудового слідства, порушень норм кримінально-процесуального права та порушення права обвинуваченого на захист.

Клопотання захисника було підтримане підсудним, прокурор та потерпіла також не заперечували стосовно направлення справи на додаткове розслідування, погодившись із вказаними захисником доводами.

Суд, вислухавши свідчення підсудного, потерпілої, свідків, думки учасників судового розгляду та, дослідивши всі надані докази по справі, доходить висновку, що органом досудового слідства при розслідуванні справи допущена суттєва неповнота, однобічність та неправильність такого слідства, які не можливо усунути в ході судового розгляду, оскільки це потребує не лише виконання процесуальних рішень, які віднесені до компетенції органів досудового слідства, а й винесення відповідних процесуальних актів органу досудового слідства та прокурора, судом же досліджені всі обставини по справі, у тому обсязі доказів, які було надано суду, в тому числі і учасниками судового розгляду безпосередньо в такому, при чому перевірити і уточнити фактичні дані, одержані в ході судового слідства, суд не знаходить за можливе і шляхом судового доручення, враховуючи вищевикладене.

Так, підсудний, будучи допитаним в судовому засіданні, пояснив, що він у повному обсязі не визнає вину за предявленим йому обвинуваченням у скоєнні злочину, передбаченого ст. 289 ч.1 КК України. Попередні свідчення від його імені, які маються в матеріалах справи, в яких зазначено, що він вину визнав повністю, не відповідають дійсності, оскільки таких пояснень він ніколи не надавав, і підписи в протоколах виконані не ним. Він, з 04.01.2012 р. по 29.02.2012 р. взагалі був відсутній на території України, що підтверджується відмітками у закордонному паспорті. Тому, жодним чином не міг бути присутнім при проведенні слідчих дій, які нібито проводились за його участю, йому нічого не було відомо про результати розслідування кримінальної справи, що йому предявлено обвинувачення і справа передана до суду. Лише, отримавши повідомлення про розгляд справи у суді, та після чого, 01.03.2012 р., ознайомившись з матеріалами справи, побачив, що документи підписані не ним і довідався про порушення свого права на захист.

Також пояснив, що у 2008 р. він придбав у кредит, для власного користування, автомобіль марки Субару. В 2010 році через фінансові проблеми з банками, на все його майно було накладено арешт, і тому, щоб не втратити автомобіль він вирішив тимчасово переоформити кредит та автомобіль на іншу особу потерпілу, з якою він домовився, що кредит та автомобіль переоформлюються тимчасово на 1 місяць, протягом якого вона може тим користуватися, а потім автомобіль буде переоформлений на когось із членів його родини. ОСОБА_1 про це знала, погодилась на такі умови і він вилетів за кордон. Перебуваючи за кордоном, від свого знайомого дізнався, що потерпіла на його автомобілі потрапила в ДТП. В травні 2010 року, повернувшись на Україну, зустрівся з потерпілою, яка віддала йому його комплект ключів та повідомила, що автомобіль знаходиться на СТО в м. Києві, та що на ремонт автомобіля необхідно 92000 грн. Надалі, від співробітника банкудізнався, що потерпіла отримала страховку по результатам ДТП в сумі 92000 грн. Після цього, за його згодою вказана сума грошей була передана на погашення кредитної заборгованості по автомобілю. Коли про це дізналася ОСОБА_1, то сказала, що переоформить автомобіль на його батька лише в тому випадку, якщо він надасть їй гроші в сумі 92000 грн., мотивуючи це тим, що саме завдяки їй, була внесена така сума в рахунок погашення кредитної заборгованості по автомобілю, яку по суті повинен був сплачувати ОСОБА_3. Він відмовився віддавати їй дану суму грошей, оскільки не вважав, що їй винен гроші. ОСОБА_1 відмовилась переоформити автомобіль, обґрунтовуючи це тим, що вона являється власником автомобіля і так як його ремонт здійснила за власні кошти, то залишить його собі. Після цього у них виник конфлікт з приводу права власності на автомобіль і між ними виникла домовленість, що вона надає йому 8500 доларів США та залишає автомобіль собі, але вона віддала йому лише частину - 4800 доларів США. Більше грошей вона не віддавала та на його прохання повернути решту, не реагувала, спілкуватись з цього приводу відмовлялась.

12.04.2011 р. з 18.00 год. до 24.00 год. він з дружиною знаходився на дні народження своєї тітки ОСОБА_4, після чого одразу разом пішли додому, він нікуди не відлучався. Наступного дня потерпіла зателефонувала йому та вимагала повернути автомобіль, але з цього приводу йому нічого не було відомо, оскільки 12.04.2011 р. в денний час свій комплект ключів від автомобіля він віддав своїм знайомим ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які сказали, що знають про те, що потерпіла не повернула йому всі гроші і можуть з нею поговорити та все вирішити. Що відбувалось у подальшому, йому нічого не було відомо. Потім його викликали у міліцію з приводу викрадення автомобіля і він надавав пояснення. В середині грудня 2011 р. ОСОБА_5 та ОСОБА_6 наказали йому дати свідчення, вказати, що автомобіль забрав він і йому за це нічого не буде, оскільки автомобіль є спірним майном. Вважає, що автомобіль належить йому, а потерпіла винна йому гроші. До дачі ним свідчень в міліції та проведення очних ставок ОСОБА_5 та ОСОБА_6 погрожували йому різними методами, якщо він не визнає себе винним, він злякався за себе та свою сімю і тому спочатку надав інші пояснення, погодився з тим, чого не вчиняв, оскільки злякався погроз своїх знайомих, які здійснювали на нього тиск і обмовив себе, крім того, вони обіцяли все вирішити у міліції, запевняли, що проблем стосовно притягнення до відповідальності у нього не буде.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_1 підтримала свої попередні свідчення та пояснила, що ОСОБА_3 звернувся до неї у січні 2010 року та запропонував тимчасово переоформити на неї його автомобіль та кредит, оскільки у нього були проблеми з банком, на все його майно було накладено арешт і через це він хотів швидко переоформити на неї свій автомобіль. Він запевнив, що турбуватися з приводу цього їй нічого, оскільки він зобовязується продовжувати сплачувати кредит по автомобілю, та він і його батько будуть виступати поручителями, а переоформлення машини має чисто формальний характер. Вона спочатку вагалась, а потім погодилась на дану пропозицію. В свою чергу, ОСОБА_3 за дані дії обіцяв, що вона може користуватися його автомобілем, поки він буде перебувати за кордоном. На початку квітня 2010 року вони звернулись до ЕРСТЕ-банку та МРЕО, де було здійснено переоформлення кредитного договору та автомобіля на її імя. Але, одразу після переоформлення він забрав автомобіль, сказавши, що автомобілем буде користуватися він. Формально власником автомобіля була вона, але фактично прав на користування автомобілем не мала. Він дозволив користуватися автомобілем лише коли виїхав за кордон. Оплату по кредиту здійснювала вона, не зважаючи, що ОСОБА_3 обіцяв сам це робити. В травні 2010 р. ОСОБА_7 та ОСОБА_5 за дозволом ОСОБА_3 вже незаконно забирали у неї її автомобіль, здійснюючи таким чином на неї тиск, щоб вона погодилась на переоформлення автомобіля знову на ОСОБА_3, але тоді той був повернутий.

На початку травня 2010 року вона в м. Києві потрапила в ДТП, вона за власні кошти відремонтувала автомобіль та почала ним користуватися. Дізнавшись про те, що автомобіль перебуває у справному стані, ОСОБА_3 повідомив, що вона може залишити автомобіль собі, але повинна йому сплатити 8 500 доларів США, після чого він назавжди її залишить у спокої. Вона вважала, що це завелика сума для остаточного викупу автомобіля і він погодився на 6 000 доларів США. Частину вона сплатила, а на момент угону автомобіля їй ще залишалося сплатити йому 10 000 грн., на що він погоджувався. Також ОСОБА_3 розумів, що саме 14.04.2011 року страхова компанія сплачує їй страховку, вона остаточно закриває кредит і може повністю розпоряджатися даним автомобілем. Але, 12.04.2011 року її автомобіль було угнано. Вона з самого початку підозрювала в цьому саме ОСОБА_3, адже вважає, що він не міг змиритися з тією думкою, що вона продасть автомобіль і отримає за нього великі гроші. Вона одразу почала йому телефонувати і вимагати повернути автомобіль, але той заперечував свою причетність до цього. Вона не бачила хто саме скоїв цей злочин, але впевнена, що ОСОБА_3 був ініціатором незаконного заволодіння автомобілем та передав ключі від автомобіля, а виконавцем цього злочину був саме ОСОБА_5 та інші особи, але в ході слідства ці обставини перевірені не були, як і не проводилась перевірка стосовно підробки документів на автомобіль, що було встановлено висновком експерта, питання про порушення кримінальної справи з цього приводу не вирішувалось.

Допитані в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_4 підтвердили свідчення підсудного в частині того, що він не міг вчинити вказаний злочин, оскільки 12.04.2011 р. з 18.00 год. до 24.00 год. перебував на дні народження своєї тітки і нікуди не відлучався, після чого разом з дружиною пішов додому, де і знаходився весь час.

Свідки ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 неодноразово викликались в судові засідання, але не зявились, судом вживались заходи щодо їх явки, 26.03.2012 р. та 11.04.2012 р. виносились постанови про здійснення їх примусового приводу, які виконані не були. Більш того, суду були надані рапорти працівників міліції, в яких зазначена суперечлива інформація.

Так, відповідно до рапорту оперуповноваженого ВКР ЧМВ УМВС України в Чернігівській області ОСОБА_13 від 11.04.2012 р. щодо свідка ОСОБА_7 вказано, що той в судове засіданні 11.04.2012 р. зявитись не зможе, оскільки на даний час перебуває на відпочинку і планує повернутися 17.04.2012 р. Тоді як у рапорті дільничного інспектора міліції ДВМ ЧМВ УМВС України в Чернігівській області ОСОБА_14 від 11.04.2012 р. стосовно здійснення приводу цього ж свідка за адресою пр. Перемоги, 155/2 вказано, що двері квартири ніхто не відчинив, старший будинку в усній формі повідомив, що в квартирі №201 мешкає ОСОБА_15

Стосовно свідка ОСОБА_12 оперуповноваженим ВКР ЧМВ УМВС України в Чернігівській області ОСОБА_16 суду надана його заява від 11.04.2012 р. про неможливість явки в судове засіданні, в звязку з сімейними обставинами хворобою батька. В той же час у рапорті дільничного інспектора міліції ДВМ ЧМВ УМВС України в Чернігівській області ОСОБА_14 від 11.04.2012 р. зазначається, що при виході за вказаною адресою двері квартири ніхто не відчинив, сусіди в усній формі пояснили, що свого сусіда не знають.

Стосовно свідка ОСОБА_5 оперуповноваженим ВКР ЧМВ УМВС України в Чернігівській області ОСОБА_16 суду надана заява його дружини від 10.04.2012 р., що той мешкає разом з нею за адресою м. Чернігів, вул. Савчука, 7а/20, на даний час перебуває у родичів у м. Москва і повернеться у кінці наступного тижня. А у рапорті дільничного інспектора міліції ДВМ ЧМВ УМВС України в Чернігівській області ОСОБА_14 від 11.04.2012 р. зазначається, що при виході за вказаною адресою двері ніхто не відчинив.

Крім того, на виконання постанови суду від 11.04.2012 р. про застосування примусового приводу в судове засідання 27.04.2012 р. свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_5 дільничним інспектором міліції ДВМ ЧМВ УМВС України в Чернігівській області ОСОБА_14 наданий рапорт про те, що при виході за вказаними адресами двері квартир ніхто не відчинив, за повідомленням адресно-довідкового відділу ОСОБА_7 прописаний у с. Брусилів Чернігівського району, а ОСОБА_5 з 22.01.2009 р. проживає в м. Києві. Тобто, не було встановлено фактичне місце знаходження свідків.

В судовому засіданні захисник підсудного, заявивши клопотання про повернення справи на додаткове розслідування, вказав, що під час проведення досудового слідства допущені грубі порушення вимог КПК України, без усунення яких неможливий подальший судовий розгляд. Насамперед, це фальсифікація документів, котрі містяться в матеріалах справи, оскільки, підсудний, ознайомившись в суді 01.03.2012 р. з матеріалами справи, виявив, що деякі підписи та текст, виконані від його імені, йому не належать, а зроблені іншою особою. А саме у таких документах постанова про обрання запобіжного заходу від 10.01.2012 р. (т.1 а.с.212), підписка про невиїзд від 10.01.2012 р. (т.1 а.с.213), протоколи ознайомлення з постановами про призначення експертиз від 20.01.2012 р. (т.1 а.с.221, 230, 241, т.2 а.с.2), протоколи ознайомлення з матеріалами експертиз від 20.01.2012 р. (т.1 а.с.228, 239, 248, т.2 а.с.9), протокол ознайомлення з постановою про призначення додаткової дактилоскопічної експертизи від 23.01.2012 р. (т.2 а.с.11), протокол ознайомлення з матеріалами додаткової дактилоскопічної експертизи від 24.01.2012 р. (т.2 а.с.18), протокол розяснення права на захист від 20.01.2012 р. (т.2 а.с.34), протокол відмови від захисника від 20.01.2012 р. (т.2 а.с.35), протокол із зазначенням мотивів відмови від захисника від 20.01.2012 р. (т.2 а.с.36), постанова про притягнення в якості обвинуваченого від 20.01.2012 р. (т.2 а.с.38), протокол допиту обвинуваченого від 20.01.2012 р. (т.2 а.с.42-43), постанова про обрання запобіжного заходу від 20.01.2012 р. (т.2 а.с.44), підписка про невиїзд від 20.01.2012 р. (т.2 а.с.45), протокол оголошення про закінчення досудового слідства від 25.01.2012 р. (т.2 а.с.50), протокол ознайомлення з матеріалами кримінальної справи від 25.01.2012 р. (т.2 а.с.51).

Останній раз підсудний зявлявся до слідчого 16.12.2011 р. і після цього його не викликали, тим більше, що в період з 04.01.2012 р. по 29.02.2012 р. він перебував за межами України вилетів до Обєднаних Арабських Еміратів, що підтверджується відмітками у закордонному паспорті та відповіддю Державної прикордонної служби України, і жодним чином не міг бути присутнім при проведенні вищевказаних слідчих дій, що потребує перевірки.

Також вказав, що беручи до уваги надані підсудним та потерпілою пояснення, між ними вбачаються відносини, що мають цивільно-правовий характер та повинні вирішуватись в порядку цивільного судочинства, оскільки автомобіль марки Субару, який вказаний, як предмет злочину є спірним майном, власник якого не встановлений, що потребує відповідного зясування.

Не проведена перевірка та не винесене судження стосовно виявленої підробки документів на автомобіль, а саме, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на імя ОСОБА_1, враховуючи, що 01.09.2011 р. у потерпілої було проведено виїмку свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу №САА 492464 на автомобіль НОМЕР_2 на її імя, після чого, при проведенні огляду місця події 01.09.2011 р. під час огляду автомобіля марки Субарубуло виявлено та вилучено ідентичне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу №САА 492464 на автомобіль НОМЕР_2 на її ж імя, і відповідно до висновку експерта від 09.09.2011 р. свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу з типографськими даними САА №517309 не відповідає встановленим зразкам аналогічних документів, які знаходяться в офіційному обігу України, в першочерговий зміст свідоцтва можливо було нанесено інший основний друкований текст, яким заповнено досліджуваний документ, серію та номер з подальшим наклеєнням другої захисної плівки (т.1 а.с.224-227).

Також, під час провадження досудового слідства не прийнято рішення відносно ОСОБА_5, ОСОБА_6 щодо їх причетності до вказаного злочину та здійснення тиску на підсудного, внаслідок чого той себе обмовив, а ОСОБА_6 взагалі слідчим не допитувався, хоча підсудний та потерпіла вказують на них, як на осіб, що могли заволодіти транспортним засобом.

Потребує встановлення всіх обставин здійснення купівлі-продажу предмету злочину зазначеного автомобіля, що має суттєве значення для оцінки даної події з метою відмежування дій, що мають ознаки кримінальних від цивільно-правових дій.

Необхідно встановити особу ОСОБА_6 та допитати його, провести очні ставки між ним та ОСОБА_3, між ним та ОСОБА_5, між ним та ОСОБА_12 Додатково допитати ОСОБА_9 з приводу того, як саме відбувалась купівля-продаж автомобіля, провести очну ставку між ОСОБА_9 та ОСОБА_12, між ОСОБА_12, ОСОБА_11 та ОСОБА_10, між ОСОБА_5 та ОСОБА_12, між ОСОБА_3 та ОСОБА_12 щодо обставин придбання автомобіля та допитати осіб, які купували цей автомобіль.

Перелічений комплекс грубих порушень вимог Кримінально-процесуального кодексу України з боку особи, яка провадила досудове слідство є таким, що унеможливлює судовий розгляд, до усунення вищезазначених порушень закону, оскільки така неправильність досудового слідства не може бути усунута в ході судового слідства, враховуючи що це, потребує виконання процесуальних рішень, які віднесені до виключної компетенції органу досудового слідства. Виконання цього є обовязковим, відповідно до вимог ст.ст. 28,64 п.4 КПК України.

Враховуючи, що органом досудового слідства не зясовані причини суттєвих протиріч у доказах по справі, а також не усунені саме ці протиріччя, що є винятковою компетенцією лише органів досудового слідства, оскільки це викликає необхідність у проведенні слідчих дій та інших процесуальних рішень, спрямованих на збирання нових доказів, з обовязковим винесенням відповідних постанов, а це неможливо виконати суду з дотриманням специфіки процесуальної форми судового розгляду, досудове розслідування належить визнати неповним і однобічним, в звязку з чим кримінальна справа підлягає направленню на додаткове розслідування, в ході якого належить виконати все вище перераховане, провести інші слідчі дії, в разі виникнення потреби в таких, і, в залежності від встановлених результатів, вирішити питання по суті справи.

У зв'язку з цим клопотання захисту про повернення справу прокурору на додаткове розслідування із вищевказаних підстав, обґрунтоване на законі, доведене вищезазначеним і підлягає задоволенню.

Приймаючи до уваги вищевикладене, справа підлягає поверненню на додаткове розслідування, в ході якого необхідно усунути всі вищезазначені порушення закону, а також провести у повному обсязі всі необхідні слідчі дії. Запобіжний захід належить залишити без змін.

Керуючись ст. 22, 64, 281 КПК України, -

п о с т а н о в и в :

Кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_3 в скоєнні злочину, передбаченого ст. 289 ч.1 КК України, повернути прокурору м. Чернігова для організації проведення додаткового розслідування.

Запобіжним заходом щодо ОСОБА_3 залишити підписку про невиїзд.

На постанову протягом семи діб з дня її винесення сторони можуть подати апеляції до апеляційного суду Чернігівської області.

Суддя Л.В. Самусь