Справа №: 148/6577/13-к
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2013 року

Тульчинський
районний суд

Вінницької області

В складі головуючого судді
Ковганича С.В.

при секретарі
Мрочко Т.О.

з участю прокурора
Трачука О.В.

потерпілої
ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду міста Тульчина
матеріали кримінального провадження
про обвинувачення

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, українця, гр.
України, уродженця та жителя АДРЕСА_1,
освіта середня-спеціальна, розлучений,
не працює, судимий 29.10.2012 року по ст. 389
ч.2, 75 КК України до двох років обмеження
волі з встановленням іспитового строку
на один рік, у вчиненні кримінального
правопорушення передбаченого ст. 164 ч. 1
КК України

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до рішення Тульчинського РС
№ 2-634/10 від 7.06.2010 року ОСОБА_2
зобов'язаний сплачувати аліменти на
користь гр. ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4,
жительки АДРЕСА_2, на утримання сина
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, аліменти в розмірі
? частини всіх видів заробітку, але не
менше 30% прожиткового мінімуму на
дитину відповідного віку, починаючи з
29.04.2010 р. і до його повноліття.

З листопада 2010 року гр. ОСОБА_2 аліменти
не сплачував, ухиляється від їх сплати,
хоча неодноразово попереджався
державним виконавцем відділу ДВС
Тульчинського РУЮ, про те, що його буде
притягнуто до кримінальної
відповідальності по ст. 164 КК України за
злісне ухилення від сплати аліментів.

ОСОБА_2 в центрі зайнятості
Тульчинського району на обліку не
перебуває, на даний час проживає за
рахунок тимчасових заробітків, але
гроші на утримання сина не виплачує
внаслідок чого у нього виникла
заборгованість в період з 01.11.2010 року по
01.09.2013 року в сумі 12711,76 грн.

Обвинувачений ОСОБА_2 свою вину в
скоєні інкримінованого йому злочину
передбаченого ст. 164 ч.1 КК України
визнав повністю і суду показав, що
після винесення рішення про стягнення
аліментів на утримання свого
неповнолітнього сина, він кошти не
сплачував, так як йому не надавали
дозволу на побачення з дитиною. У
вказаний період, з листопада 2010 року,
він мав заробітки, так як працював за
кордоном. В місяць, він заробляв 8-10
тисяч гривень, але не зважаючи на це
аліменти не сплачував. Про те, що за
рішенням суду в нього виникла
заборгованість по аліментах він знав,
про що надавав письмову розписку до
відділу ДВС. В скоєному кається,
запевнив суд, що аліменти буде
сплачувати.

Допитана в судовому засіданні
потерпіла ОСОБА_1 підтвердила
обставини зазначенні в обвинувальному
акті, вказавши, що за період з листопада
2010 року аліменти від ОСОБА_2 вона не
отримувала.

Приймаючи до уваги позицію учасників
судового розгляду, суд, у відповідності
до вимог ст. 349 КПК України, визначив
обсяг дослідження доказів допитом
обвинуваченого та оголошенням
характеризуючих його особу матеріалів
справи.

Дослідивши зібрані докази, суд вважає,
що вина обвинуваченого ОСОБА_2 в
умисному ухиленні від сплати
встановлених рішенням суду коштів на
утримання дітей (аліментів), доведена в
судовому засіданні в повному обсязі і
його дії слід кваліфікувати за ст. 164 ч. 1
КК України.

Вирішуючи питання про призначення
покарання обвинуваченому, суд враховує
суспільну небезпеку скоєного злочину,
особу підсудного, який
характеризується позитивно.

До обставин, що пом'якшують
відповідальність підсудного, суд
відносить щире каяття в скоєному
злочині.

Обтяжуючих обставин судом не
встановлено.

Враховуючи наведене, суд прийшов до
висновку, що з метою попередження нових
злочинів і подальшого виправлення
засудженого, необхідним і достатнім
покаранням для останнього буде
призначення покарання у виді обмеження
волі, яке він повинен відбувати, в межах
санкції визначеної ст. 164 ч.1 КК України.

Приймаючи до уваги ті обставини, що
обвинувачений вчинив злочин в період
іспитового строку, остаточне покарання
йому необхідно призначити на підставі
ст. 71 КК України, за сукупністю вироків,
частково приєднавши невідбуту частину
покарання за попереднім вироком.

Вирішуючи питання запобіжного заходу,
враховуючи позицію обвинувачення, зі
сторони якого таке клопотання не
вносилось, суд вважає, що до вступу
вироку в законну силу підстав для
обрання запобіжного заходу не
встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 368-371, 373-376 КПК України, суд -

З А С У Д И В:

ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні
кримінального правопорушення
передбаченого ст. 164 ч. 1 КК України і
призначити йому покарання у виді
обмеження волі строком на один рік.

З врахуванням вироку Тульчинського
районного суду від 29.10.2012 року,
остаточне покарання ОСОБА_2 призначити
на підставі ст. 71 ч.1 КК України, за
сукупністю вироків, шляхом часткового
приєднання невідбутої частини
покарання за попереднім вироком у виді
обмеження волі строком на два роки і
один місяць.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_2 до
вступу вироку в законну силу не
обирати.

На вирок суду може бути подана
апеляційна скарга до апеляційного суду
Вінницької області через Тульчинський
районний суд протягом тридцяти діб з
дня його проголошення.

Суддя: