Ухвала

іменем україни

19 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_7

суддів ОСОБА_8, ОСОБА_9

при секретарі ОСОБА_10,

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000267, за обвинуваченням

ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженця с. Мишурін Ріг Верхньодніпровського району Дніпропетровської області,

проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_11

представника цивільного відповідача ОСОБА_2,

за касаційною скаргою представника цивільного відповідача ДП «Придніпровська залізниця» ОСОБА_3 на вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 7 серпня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 жовтня 2014 року щодо ОСОБА_1,

в с т а н о в и л а :

У касаційній скарзі представник цивільного відповідача ДП «Придніпровська залізниця» ставить питання про скасування ухвали апеляційного суду і зміну вироку суду першої інстанції в частині задоволення цивільного позову ОСОБА_4 до ДП «Придніпровська залізниця» та просить відмовити позивачу в задоволенні його цивільного позову. Наголошує на неправильному вирішенні цивільного позову через безпідставне незалучення до участі у справі в якості співвідповідача страхової компанії, в якій застрахований транспортний засіб. Розмір стягнутої моральної та матеріальної шкоди вважає необґрунтовано завищеним, оскільки відновлювальний ремонт автомобіля позивача є економічно необґрунтованим і суд не вирішив питання про повернення пошкодженого автомобіля відповідачу.

Заслухавши доповідь судді; пояснення представника цивільного відповідача на підтримку своїх касаційних доводів; думку прокурора, який підтримав касаційну скаргу в частині скасування судових рішень щодо цивільного позову ОСОБА_4 та призначення нового судового розгляду в порядку цивільного судочинства; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 7 серпня 2014 року ОСОБА_1 засуджено за ч. 1 ст. 286 КК України до штрафу в сумі 2300 грн. без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Стягнуто із ДП «Придніпровська залізниця» на користь потерпілої ОСОБА_5 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди - 430,06 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди - 26000 грн.

Стягнуто із ДП «Придніпровська залізниця» на користь ОСОБА_4 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди - 116525,36 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди - 36000 грн.

Вирішені питання про речові докази у провадженні.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 жовтня 2014 року вирок залишено без зміни.

За вироком суду ОСОБА_1 визнаний винним у тому, що він 8 серпня 2013 року приблизно об 11 год. 30 хв. керуючи службовим автомобілем «УАЗ-31514» державний номерний знак НОМЕР_1, який належить ДП «Придніпровська залізниця», виїхав з території автозаправної станції «WOG» по вул. Дніпропетровській, 83 у м. Дніпродзержинську на проїзну частину вулиці Дніпропетровської, яка має дві смуги для руху в кожному напрямку та почав рухатися у бік виїзду з міста у напрямку м. Дніпропетровська. Маючи намір здійснення розвороту, враховуючи радіус розвороту та ширину проїзної частини, не зміг виконати розворот за один підхід. Рухаючись заднім ходом, він не переконався, що не створить небезпеки іншим учасникам руху і, порушуючи вимоги п. п. 10.1, 10.9 Правил дорожнього руху України, здійснив зіткнення з автомобілем «Mitsubishi Lancer» державний номерний знак НОМЕР_2, який рухався в попутному напрямку під керування водія ОСОБА_6

Внаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди пасажирці автомобіля «Mitsubishi Lancer» ОСОБА_5 заподіяно середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження.

Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанції у межах касаційної скарги.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 286 КК України та призначене покарання у касаційному порядку не оскаржуються.

Що стосується доводів про неправильне вирішення судом цивільного позову ОСОБА_4 до ДП «Придніпровська залізниця», то колегія суддів дійшла наступного висновку.

За змістом ст. 128 КПК України потерпілий у кримінальному провадженні має право заявити цивільний позов, який розглядається у кримінальному провадженні за правилами, встановленими цим кодексом та нормами ЦПК України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача. У разі відсутності згоди на це позивача, суд залучає до участі в справі іншу особу як співвідповідача.

Згідно пункту 16 роз'яснень постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» статтею 21 Закону № 1961-IV від 01 липня 2004 року «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів.

У зв'язку із цим при пред'явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі.

Відповідно до загальних положень про відшкодування шкоди Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та змісту ч. 1 ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Як убачається із матеріалів кримінального провадження та судових рішень, при вирішенні цивільного позову, який виник із відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, представник цивільного відповідача в судовому засіданні заявляв клопотання про залучення до участі у справі в якості співвідповідача ТДВ Страхове товариство «Домінанта», однак суд першої інстанції без належного мотивування відмовив у задоволенні клопотання.

Крім того, постановляючи вирок та стягуючи моральну шкоду в заявленій сумі, суд свого рішення належним чином не вмотивував, не обґрунтував ступінь немайнових витрат, не зазначив у чому полягає завдана позивачеві моральна шкода, якими доказами підтверджується її наявність, з урахуванням яких обставин визначено розмір її відшкодування. При цьому суд не звернув увагу на положення вимог ст. 23 ЦПК України.

Також, суд першої інстанції без належного вмотивування, обґрунтування та розрахунку стягнув 116525,36 грн. матеріальної шкоди на користь ОСОБА_4, лише формально перелічив з чого складається ця сума, але розрахунків не навів.

Слід зазначити, що відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6, постановляючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

З матеріалів провадженні вбачається, що суд фактично стягнув із відповідача вартість реальних збитків втраченого майна, розмір яких дорівнює вартості пошкодженого автомобіля з урахуванням його технічного стану на час ДТП, зазначених положень законодавства не врахував та безпідставно не вирішив питання про передачу транспортного засобу відповідачеві.

На вказані порушення вимог закону суд апеляційної інстанції увагу не звернув, доводи апеляцій представника цивільного відповідача не спростував, не виправив помилки районного суду.

З урахуванням наведеного судові рішення щодо ОСОБА_1 в частині задоволення цивільного позову ОСОБА_4 підлягають скасуванню з призначенням в цій частині нового розгляду в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст. ст. 434, 436, 438 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника цивільного відповідача ДП «Придніпровська залізниця» ОСОБА_3 задовольнити частково.

Вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 7 серпня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 жовтня 2014 року щодо ОСОБА_1 змінити, в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_4 скасувати.

У цій частині призначити новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_7 ОСОБА_8 ОСОБА_9