АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
з участю прокурора ОСОБА_5 ,
потерпілих ОСОБА_6 ,
ОСОБА_7 ,
представника потерпілих - адвоката ОСОБА_8 ,
представника цивільного відповідача ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження №0009189 за апеляційними скаргами представника потерпілих адвоката ОСОБА_8 та захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_11 на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 17 грудня 2014 року відносно

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця станції Ланна Карлівського району Полтавської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

в с т а н о в и л а:

Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 17 грудня 2014 року ОСОБА_10 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та йому призначено покарання у виді штрафу в розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що _________________________________________________________________

Справа №11-кп/796/376/2015 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_12
Категорія: ч. 1 ст. 286 КК України Доповідач ОСОБА_1
становить 8500 грн., з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Цим же вироком цивільний позов потерпілих залишено без розгляду та вирішено питання щодо речових доказів.

Як встановив суд у вироку, ОСОБА_10 15.10.2014 року приблизно о 10 год. 25 хв., керуючи технічно справним автомобілем «Фіат Добло Панорама», д.н.з. НОМЕР_1 , рухався по третій смузі двостороннього напрямку руху транспортних засобів проїзної частини проспекту Науки в м. Києві, зі сторони площі «Московської» у напрямку Столичного Шосе в м. Києві, по сухому, чистому, асфальтобетонному покриттю, зі швидкістю приблизно 50-55 км/год.
Під час руху ОСОБА_10 допустив порушення вимог п.п. 1.5, 2.3 (б), 11.4 та 13.1 ПДРУкраїни, проявив неуважність та невірно відреагував на зміну дорожньої обстановки, з урахуванням швидкості керованого автомобіля, не дотримався безпечної дистанції з автомобілем «Форд Транзіт», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_13 , який рухався попереду в третій смузі попутного напрямку.

Після чого, продовжуючи рух через нерегульоване перехрестя з вул. Писаржевського, ОСОБА_10 виїхав на призначений для зустрічного руху бік дороги, де скоїв зіткнення з автомобілем «Дакіа Логан», д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_14 , який рухався в зустрічному напрямку по третій смузі руху транспортних засобів, в салоні якого перебували пасажири ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Після чого автомобіль «Фіат Добло Панорама», д.н.з. НОМЕР_1 , здійснив зіткнення з автомобілем «Форд Транзіт», д.н.з. НОМЕР_2 .
В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , пасажири автомобіля «Дакіа Логан», д.н.з. НОМЕР_3 , отримали тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.

Порушення водієм ОСОБА_10 вимог п.п. 1.5, 2.3 (б), 11.4 та 13.1 ПДРУкраїни знаходяться у прямому причинному зв`язку з виникненням даної ДТП та її наслідками.

В апеляційній скарзі представник потерпілих адвокат ОСОБА_8 , вважаючи вирок суду необґрунтованим та незаконним в частині залишення без розгляду цивільного позову потерпілих, просить скасувати вирок суду в частині залишення без розгляду цивільного позову потерпілих та постановити новий вирок, яким цивільний позов потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд першої інстанції не мав правових підстав для залишення цивільного позову потерпілих без розгляду, чим порушив їх право на відшкодування завданої злочином шкоди під час кримінального провадження.

При цьому зазначає, що висновок суду першої інстанції про ненадання потерпілими достатніх доказів для вирішення позовних вимог і неможливість прийняття рішення з приводу заявленого позову є необґрунтованим та не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки беззаперечні докази того, що потерпілим внаслідок злочинних дій ОСОБА_10 було спричинено матеріальну та моральну шкоду, містяться у матеріалах кримінального провадження.

Крім того, на обґрунтування суми, завданих злочином матеріальних збитків та моральної шкоди, потерпілими до цивільного позову були долучені додаткові докази.

Тому, на думку апелянта, цивільний позов потерпілих мав бути задоволений у повному обсязі, оскільки потерпілі надали докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача ОСОБА_10 , розмір завданої шкоди, та докази того, що ОСОБА_10 є завдавачем шкоди, а страхова компанія особою, яка, відповідно до закону, зобов`язана відшкодувати шкоду.

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_11 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікацію дій обвинуваченого, вважаючи вирок суду в частині призначеного покарання таким, що не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, просить змінити вирок суду в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_10 покарання у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 гривень, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що обвинувачений ОСОБА_10 свою вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні визнав повністю і в період досудового розслідування відшкодував потерпілим 8500 гривень, а на даний час він повністю відшкодував потерпілим завдані збитки, визначені ними в поданому цивільному позові, про що свідчать їх розписки, і потерпілі будь-яких майнових та немайнових претензій до обвинуваченого не мають.

При цьому зазначає, що судом необґрунтовано призначено найвищу межу штрафу, визначену санкцією ч. 1 ст. 286 КК України, та додаткове покарання, яке не є обов`язковим, та його призначення невмотивоване судом у вироку, і наведені підстави для його призначення не відповідають вимогам кримінального закону.

Крім того, судом не враховано і тих обставин, що ОСОБА_10 являється єдиним водієм на підприємстві, на його утримані знаходиться малолітня дитина та дружина, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а необхідність наявності водійських прав обумовлена виконанням ОСОБА_10 , покладених на нього, трудових обов`язків, в тому числі і як керівника підприємства.

Також захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_11 подала заперечення на апеляційну скаргу представника потерпілих, в яких, вказуючи на необхідність доведення потерпілими належними доказами розміру завданої їм матеріальної та моральної шкоди, просить залишити її без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого, потерпілих та їх представника, які підтримали доводи поданих апеляційних скарг, при цьому потерпілі та їх представник підтримали апеляційну скаргу з урахуванням відмови потерпілих від позовних вимог до обвинуваченого, у зв`язку з їх виконанням ним в добровільному порядку, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу представника потерпілих та заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого, а також представника цивільного відповідача, який підтримав апеляційну скаргу захисника та заперечував проти апеляційної скарги представника потерпілих, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника потерпілих не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга захисника обвинуваченого підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_10 в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілим середньої тяжкості тілесні ушкодження, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, та підтверджуються наявними в ньому доказами в їх сукупності, і в апеляційних скаргах ніким не оспорюють ся, тому колегія суддів не переглядає їх, відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України.

За встановлених судом фактичних обставин, кваліфікація дій ОСОБА_10 за ч. 1 ст. 286 КК України є правильною і також в апеляційних скаргах не заперечується.

Що стосується доводів захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_11 про суворість призначеного ОСОБА_10 основного покарання, то вони є безпідставними.
Міра основного покарання, призначена ОСОБА_10 , відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України.

Так, при призначенні ОСОБА_10 основного покарання суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про його особу, обставини, що пом`якшують його покарання, в тому числі і обставини, на які послався в своїй апеляції захисник обвинуваченого.

Зокрема, призначаючи ОСОБА_10 покарання, суд врахував його відношення до вчиненого, визнання ним своєї вини, а також те, що він є пенсіонером, раніше не судимий, має задовільний стан здоров`я, позитивно характеризується, має постійне місце роботи та проживання.

Як пом`якшуючі покарання ОСОБА_10 обставини, суд врахував його щире каяття, наявність на утриманні малолітньої дитини та часткове відшкодування збитків.
Обтяжуючих покарання ОСОБА_10 обставин, судом не було встановлено.
З урахуванням всіх цих даних, колегія суддів вважає рішення суду про призначення ОСОБА_10 основного покарання у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що передбачає покарання за вчинений злочин, обґрунтованим, оскільки таке покарання за своїм видом та розміром є справедливим, відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, і є необхідним для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.
Разом з тим, при засудженні особи за автотранспортний злочин суд має обговорити питання про застосування чи незастосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами при його альтернативному призначенню за даним законом.
Проте, суд першої інстанції своє рішення про призначення ОСОБА_10 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами належним чином не вмотивував і не навів достатніх обставин, за яких дійшов висновку про необхідність призначення йому такого додаткового покарання.

Водночас, при призначенні обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на 3 роки, яке відповідно до санкції ч. 1 ст. 286 КК Українине є обов`язковим, судом першої інстанції не враховано, що ОСОБА_10 вчинив необережний злочин за відсутності обставин, що обтяжують його покарання, що істотно знижує ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину.

Крім того, з наявних матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_10 працює директором ТОВ «Енергія-ХХІ століття» і фактично є водієм цього підприємства та для забезпечення виконання ним своїх трудових обов`язків має необхідність в наявності права керувати транспортним засобом (т. 2 а.с. 63), що підтвердив в суді апеляційної інстанції і ОСОБА_10 , який, за його поясненнями, використовує транспортний засіб у роботі та у піклуванні малолітньою дитиною і дружиною, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також повністю відшкодував потерпілим завдану матеріальну та моральну шкоду і вони до нього претензій не мають.

При цьому в матеріалах провадження відсутні дані про притягнення ОСОБА_10 до адміністративної відповідальності, в т.ч. і за порушення правил дорожнього руху.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що ОСОБА_10 відшкодував заподіяну потерпілим матеріальну та моральну шкоду в повному обсязі, що підтверджується наданими під час апеляційного розгляду розписками потерпілих про отримання від обвинуваченого коштів та заявою потерпілих про відмову від частини позовних вимог щодо стягнення з ОСОБА_10 на їх користь грошових коштів в якості відшкодування моральної та матеріальної шкоди, колегія суддів приходить до висновку про можливість не застосування до ОСОБА_10 додаткової міри покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_10 змінити та виключити з нього рішення про застосування до обвинуваченого додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 3 роки, а відтак апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги представника потерпілих про скасування вироку суду в частині залишення без розгляду цивільного позову потерпілих, то з ними погодитись не можна, з огляду на наступне.

Так, залишаючи без розгляду цивільний позов потерпілих про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, суд першої інстанції правильно зазначив про цивільно-правову відповідальність за спричинення матеріальної та моральної шкоди власником джерела підвищеної небезпеки та страховою компанією і обгрунтовано послався на те, що ступінь цивільної відповідальності обвинуваченого залежить від вирішення питання щодо наявності підстав для відшкодування матеріальної та, виходячи з її розміру, і моральної шкоди страховою компанією, а за відсутності на час розгляду справи судом всіх необхідних доказів для вирішення позовних вимог, місцевий суд був позбавлений можливості прийняти обґрунтоване рішення з приводу заявленого позову з позиції верховенства права, відповідно до якого потерпілі мають право на відшкодування шкоди, завданої злочином, у зв`язку з чим залишив цивільний позов без розгляду для вирішення його в порядку цивільного судочинства з наданням необхідних доказів.

Таке рішення суду не суперечить положенням ст.ст. 368, 374 КПК України, не порушує процесуальних прав потерпілих, оскільки відмовивши в задоволенні позову, у зв`язку з ненаданням всіх необхідних доказів для вирішення позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди, зокрема доказів лікарських призначень щодо придбання ліків, чого не заперечував і представник потерпілих адвокат ОСОБА_8 , який лише в суд апеляційної інстанції надав довідку з переліком медикаментів та витратних матеріалів, які були рекомендовані та придбані за власні кошти ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за період лікування, - суд першої інстанції позбавив би потерпілих права на звернення до суду з цивільним позовом про відшкодування шкоди, завданої злочином, в порядку цивільного судочинства.

Між тим, слід вказати й про те, що на час апеляційного розгляду потерпілі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відмовились від позовних вимог до обвинуваченого та наполягають на задоволенні їх позовних вимог лише до СК ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія», представник якої в суді апеляційної інстанції наголошував на тому, що жодного рішення по заявам потерпілих з приводу відшкодування шкоди страховою компанією ще не прийнято, що зумовлюється лише необхідністю набрання вироком законної сили.

Оскільки страхова компанія не є особою, яка несе матеріальну відповідальність за дії обвинуваченого, а знаходиться з потерпілими лише у відповідних цивільно-правових відносинах, розгляд вищезазначеного цивільного позову можливий тільки в порядку цивільного судочинства, а тому апеляційний суд в даному провадженні не може прийняти надані адвокатом ОСОБА_8 додаткові документи, які не були надані суду першої інстанції.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що цивільний позов у даному кримінальному провадженні вирішений у відповідності з вимогами закону, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги представника потерпілих та скасування вироку суду в частині залишення цивільного позову без розгляду відсутні.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу представника потерпілих адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_11 задовольнити частково.

Вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 17 грудня 2014 року відносно ОСОБА_10 змінити, виключивши з нього рішення про призначення ОСОБА_10 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

В решті вирок суду залишити без змін.
Судді:

_________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3