Ухвала

18 травня 2015 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:

головуючого ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3., ОСОБА_4

розглянувши в судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1 на вирок Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 30 травня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 вересня 2014 року,

в с т а н о в и в:

07 травня 2015 року засуджений ОСОБА_1 подав касаційну скаргу з клопотанням, в якому просить поновити строк на касаційне оскарження вироку Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 30 травня 2014 року та ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 вересня 2014 року, а також порушує питання про пом'якшення призначеного йому покарання із застосуванням ст. 69 КК.

Перевіривши касаційну скаргу, колегія суддів вважає, що скарга підлягає поверненню заявнику виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 426 КПК касаційна скарга на судові рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засуджений, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Як вбачається з наданих копій судових рішень, вирок щодо ОСОБА_1 переглядався в апеляційному порядку та ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 вересня 2014 року залишено без зміни. Вказану ухвалу апеляційного суду засудженому вручено 11 вересня 2014 року. Тримісячний строк на оскарження ухвали закінчився 12 грудня 2014 року. Однак, касаційну скаргу засуджений подав 07 травня 2015 року, тобто із значним пропуском встановленого законом строку на його оскарження.

У клопотанні засуджений просить поновити строк на касаційне оскарження у зв'язку з тим, що він хворіє (тяжка форма туберкульозу та ВІЛ-СНІД) та відразу після проголошення ухвали апеляційного суду більш як 21 день етапувався до Херсонської виправної колонії (№ 61) для відбування призначеного йому покарання.

Однак, наведені засудженим причини пропуску строку на касаційне оскарження судових рішень не можна визнати поважними, оскільки не надано документів які б підтверджували перебування ОСОБА_1 на лікуванні, а етапування засудженого до виправної колонії не позбавляло його можливості вчасно звернутися з касаційною скаргою.

Крім того, посилання засудженого та те, що він юридично необізнаний та не має захисника, є безпідставними адже, п. 3 ч. 3 ст. 42 КПК передбачено право на отримання безоплатної правової допомоги, яким засуджений міг скористатися.

За таких обставин, суд касаційної інстанції не знаходить підстав для поновлення строку на касаційне оскарження оскаржуваних судових рішень.

З огляду на положення п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК, якщо після спливу строку на касаційне оскарження суд касаційної інстанції за заявою особи, яка має право подавати касаційну скаргу, не знаходить підстав для його поновлення, у задоволенні клопотання слід відмовити.

Враховуючи викладене та керуючись ч. 3 ст. 429 КПК, суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити у задоволенні клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження.

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1 повернути.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

(підпис) (підпис) (підпис)

З оригіналом згідно

Суддя ОСОБА_2