Справа № 515/887/15-к
Провадження № 1-кп/515/1233/15

Татарбунарський районний суд Одеської області
В И Р О К

Іменем України

02 липня 2015 р. Татарбунарський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2 , ОСОБА_3

прокурора ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5

представника служби у справах дітей ОСОБА_6 , ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

законного представника обвинуваченого ОСОБА_9 захисника ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Татарбунари Одеської області кримінальне провадження за обвинувальним актом, внесеному в ЄДРР за №0000120 по обвинуваченню

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Лиман Татарбунарського району Одеської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, допризовника, учня Арцизького аграрного ліцею, мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого 03.09.2014 року Татарбунарським районним судом за ст. ст.185 ч.3, 289 ч.2, 70 КК України до 5 років позбавлення волі, в силу ст.ст.75,104 КК України з випробуванням на 1 рік 6 місяців,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України,

В С Т А Н О В И В:

08 березня 2015 року, приблизно о 01 годині, ОСОБА_8 , з метою незаконного заволодіння транспортним засобом, який належить ОСОБА_11 , через незачинені ворота проник до господарського двору будинку АДРЕСА_2 , де з підсобного приміщення повторно викотив у провулок мотоцикл марки «Мінськ», модель 311212, з робочим об`ємом двигуна 123,7 cм3, який, згідно висновку експерта являється транспортним засобом, де завів його і попрямував до АДРЕСА_1 .

Обвинувачений ОСОБА_8 повністю визнав себе винним у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення і детально розповів про обставини заподіяного. Приймаючи до уваги повне визнання обвинуваченим своєї вини в обсязі пред`явленого йому обвинувачення, а також те, що він не піддавав сумніву обставини справи, викладені в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, у суду не виникає сумнівів в добровільності позиції обвинуваченого, у зв`язку з цим, згідно ч.3 ст.349 КПК України суд, за згодою учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин справи, які ніким не оспорюються, та визнав можливим обмежити обсяг досліджуваних доказів допитом обвинуваченого ОСОБА_8 , а також дослідженням доказів, що стосуються особи обвинуваченого. При цьому судом роз`яснено учасникам судового провадження, що вони будуть позбавлені права оспорювати обставини справи в апеляційному порядку.

Потерпілий ОСОБА_11 , допитаний у судовому засіданні, підтвердив факт викрадення обвинуваченим у нього транспортного засобу, а саме мотоциклу «Мінськ», пояснивши, що вказане майно йому повернуто та будь-яких матеріальних претензій до обвинуваченого він не має.

Судом не може бути прийнята до уваги думка захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_10 , висловлена ним під час судових дебатів, відповідно якої він вважає недоведеною вину ОСОБА_8 у скоєнні даного кримінального правопорушення та просить виправдати його, оскільки у судовому засіданні, під час розгляду кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_8 повністю визнав свою вину в скоєному, детально розповів про всі обставини справи, не піддаючи їх сумніву, підтвердив добровільність своєї позиції, його показання повністю співпадають з поясненнями потерпілого ОСОБА_11 . Крім того, при вирішення питання щодо визначення обсягу доказів та їх дослідження в судовому засіданні, всі учасники процесу, в тому числі і захисник обвинуваченого, висловили свою згоду щодо недоцільності повного дослідження доказів у судовому засіданні щодо тих обставин які ніким не оспорювалися, в зв`язку з чим, до обвинувального акту стороною обвинувачення долучалися лише докази, що стосуються особи обвинуваченого та підтвердження належності викраденого майна саме до транспортних засобів. Посилання захисника у своїй промові на незаконність отримання доказів вини обвинуваченого під час досудового слідства також не заслуговують на увагу, так як на той час захисник, будучи зобов`язаний використовувати засоби захисту передбачені КПК України та іншими законами України, з метою забезпечення дотримання прав, свобод і законних інтересів підозрюваного чи обвинуваченого та з`ясування обставин, які спростовують підозру чи обвинувачення, пом`якшують чи виключають кримінальну відповідальність підозрюваного, обвинуваченого, не був позбавлений можливості та наділений законом правами і повноваженнями щодо звернення в інтересах свого підзахисного до слідчого з відповідними клопотаннями чи можливістю оскаржувати дії слідчого у встановленому КПК України порядку.

Тому, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вина неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_8 повністю доведена та його дії слід кваліфікувати за ч.2 ст.289 КК України за ознаками: незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, з проникненням у інше сховище.

При призначенні покарання суд приймає до уваги характер та ступінь тяжкості скоєного обвинуваченим, дані про його особу та всі обставини справи.

ОСОБА_8 щиро розкаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю злочину, позитивно характеризується за місцем навчання, повністю відшкодував шкоду потерпілому, скоїв кримінальне правопорушення, будучи неповнолітнім.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не виявлено.

Враховуючи обставини кримінального провадження, ступінь тяжкості кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, думку потерпілого, який не наполягав на призначенні суворої міри покарання обвинуваченому, а також те, що кримінальне правопорушення скоєне ним у період іспитового строку, суд вважає, що його виправлення та перевиховання можливе лише в умовах ізоляції його від суспільства, підстав для застосування ст.ст.69,75,104 КК України суд не вбачає.

Приймаючи до уваги, що ОСОБА_8 03.09.2014 року засуджений Татарбунарським районним судом Одеської області за ст.ст.185 ч.3, 289 ч.2,70 КК України до покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, в силу ст.75, 104 КК України з випробуванням терміном 1 рік 6 місяців, даний злочин вчинив в період іспитового строку, відповідно до ст.71 КК України суд вважає необхідним до призначеного покарання за даним вироком частково приєднати покарання за попереднім вироком від 03.09.2014 року.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.100,369,370,371,373,374, 376 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.289 КК України та призначити йому покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна.

Згідно ст.71 КК України до призначенного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком суду від 03.09.2014 року у вигляді 1 місяця позбавлення волі і остаточно ОСОБА_8 до відбування призначити 5 років 1 місяць позбавлення волі без конфіскації майна.

Строк покарання ОСОБА_8 обчислювати з 22 квітня 2015 року, зарахувавши йому в строк покарання попереднє ув`язнення, відповідно до ч.5 ст.72 КК України.

Запобіжний захід до набуття чинності вироком суду ОСОБА_8 залишити тримання під вартою.

Речовий доказ мотоцикл «Мінськ», переданий потерпілому під розписку, вважати повернутим.

Відповідно до ч.6 ст.376 КПК України, копію вироку вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок може бути оскаржено впродовж 30 днів з дня його проголошення до апеляційного суду Одеської області через Татарбунарський районний суд Одеської області, а засудженим ОСОБА_8 в цей же строк з дня отримання копії даного вироку.

Суддя Сивоконь