Ухвала

іменем україни

30 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_4,

суддів ОСОБА_5, ОСОБА_6,

при секретарі ОСОБА_7,

за участю прокурора ОСОБА_8,

захисника ОСОБА_1,

засудженого ОСОБА_2 в режимі відеоконференції

розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження №0000525 відносно ОСОБА_2 за касаційними скаргами прокурора в кримінальному провадженні та засудженого ОСОБА_2 на вирок Апеляційного суду Черкаської області від 09 грудня 2014 року.

Вироком Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 12 грудня 2013 року

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, мешканця АДРЕСА_1, в силу ст. 89 КК такого, що не має судимості,

засуджено за:

ч. 1 ст. 263 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки;

ч. 1 ст. 263-1 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки;

ч. 2 ст. 263-1 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Згідно ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_2 остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст. 75 КК ОСОБА_2 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.

Вироком вирішено питання щодо процесуальних витрат та про речові докази.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, ОСОБА_2 у квітні 2013 року в лісі поблизу с. Старосілля Городищенського району Черкаської області під час проведення розкопок знайшов та привласнив вогнепальну зброю, бойові припаси та вибуховий пристрій, а саме: обріз магазинної гвинтівки зразка 1891/30 року конструкції Мосіна калібру 7,62 мм, пістолет конструкції Токарева (ТТ) калібру 7,62 мм, обріз гвинтівки «Маузер» калібру 8 мм, 79 патронів різного калібру та головну частину осколочної гранати ОГ-9. Далі засуджений переніс до приміщення пилорами, що у с. Сунки Смілянського району Черкаської області обріз гвинтівки конструкції Мосіна, де провів його ремонт та почав зберігати без передбаченого законом дозволу. Іншу вогнепальну зброю, бойові припаси та вибуховий пристрій ОСОБА_2 переніс до власного домоволодіння по АДРЕСА_2, де почав зберігати без передбаченого законом дозволу, і потім, діючи повторно, провів ремонт обрізу гвинтівки «Маузер», налагодивши нормальне функціонування частин та механізмів.

В подальшому 15 серпня 2013 року, близько 19 год. 50 хв. ОСОБА_2 у приміщенні вищевказаної пилорами під час оперативної закупівлі збув ОСОБА_3 обріз гвинтівки Мосіна та 7 патронів.

Крім того, він же на початку вересня 2013 року з головної частини макета осколочної гранати ОГ-9 виготовив саморобний вибуховий пристрій, який 12 вересня 2013 року близько 11 год. 55 хв. у власному домоволодінні під час оперативної закупівлі повторно збув ОСОБА_3

Апеляційним судом Черкаської області зазначений вирок в частині призначення покарання скасовано. Визнано ОСОБА_2 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 263-1, ч. 2 ст. 263-1 КК та призначено покарання за: ч. 1 ст. 263 КК із застосуванням ст. 69 КК - 2 роки позбавлення волі; ч. 1 ст. 263-1 КК із застосуванням ст. 69 КК - 2 роки позбавлення волі; ч. 2 ст. 263-1 КК із застосуванням ст. 69 КК - 3 роки позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_2 остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. В решті вирок місцевого суду залишений без зміни.

У касаційній скарзі прокурор просить вирок апеляційного суду скасувати через невідповідність призначеного покарання тяжкості вчинених ОСОБА_2 кримінальних правопорушень та особі засудженого внаслідок м'якості і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. При цьому зазначає, що суд апеляційної інстанції належним чином не проаналізував доводи прокурора, наведені в апеляційній скарзі, та не врахував тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу ОСОБА_2 і безпідставно застосував положення ст. 69 КК.

У доповненнях до касаційної скарги прокурор зазначає, що суд апеляційної інстанції при ухваленні вироку не вказав редакцію ч. 1 ст. 263-1 КК, за якою визнав ОСОБА_2 винуватим.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_2 просить вирок апеляційного суду змінити, застосувати положення ст. 75 КК та звільнити його від відбування покарання, призначеного вироком апеляційного суду. При цьому зазначає, що апеляційним судом не враховано дані про його особу, які пом'якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який частково підтримав касаційну скаргу прокурора з доповненнями до неї та заперечував проти задоволення касаційної скарги засудженого, засудженого ОСОБА_2 у режимі відеоконференції та захисника, які просили задовольнити касаційну скаргу засудженого, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги прокурора з доповненнями та касаційної скарги засудженого, колегія суддів вважає, що касаційна скарга прокурора з доповненнями та касаційна скарга засудженого не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.65 КК суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом'якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Суд першої інстанції, розглянувши матеріали кримінального провадження, визнав ОСОБА_2 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 263-1, ч. 2 ст. 263-1 КК та призначив йому, застосувавши положення ст. 70 КК, відповідне покарання із подальшим звільненням від відбування цього покарання на підставі ст. 75 КК.

На вказаний вирок місцевого суду прокурор подав апеляційну скаргу, в якій, не оскаржуючи кваліфікацію дій ОСОБА_2, порушував питання про скасування вироку місцевого суду і просив ухвалити свій вирок.

Апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора, визнав доводи прокурора, з наведенням в ухвалі відповідних мотивів, частково обґрунтованими, скасував вирок суду в частині призначення покарання і постановив свій вирок, яким ОСОБА_2 засудив за: ч. 1 ст. 263 КК із застосуванням ст. 69 КК - до 2 років позбавлення волі; ч. 1 ст. 263-1 КК із застосуванням ст. 69 КК - до 2 років позбавлення волі; ч. 2 ст. 263-1 КК із застосуванням ст. 69 КК - до 3 років позбавлення волі, і на підставі ст. 70 КК визначив остаточне покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Згідно з положеннями ст.69 КК за наявності кількох обставин, що пом'якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті Особливої частини КК, або перейти до іншого, більш м'якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті Особливої частини КК.

Як вбачається з вироку, при призначенні засудженому покарання суд апеляційної інстанції врахував: конкретні обставини кримінального провадження; ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень; обставини, що пом'якшують покарання - щире каяття, наявність на утриманні малолітнього сина, стан здоров'я його матері, та відсутність обставин, що обтяжують покарання; дані про особу засудженого, а також обставини, на які посилаються у касаційних скаргах прокурор та засуджений, та дійшов висновку про можливість застосування положень ст. 69 КК і призначив ОСОБА_2 покарання нижче від найнижчих меж, встановлених санкціями ч. 1 ст. 263, ч. ч. 1, 2 ст. 263-1 КК.

Висновки апеляційного суду належним чином мотивовані. Вважати ці висновки необґрунтованими чи сумнівними підстав немає.

Призначене ОСОБА_2 покарання, на думку колегії суддів, є необхідним та достатнім для виправлення засудженого і попередження нових кримінальних правопорушень, а тому підстав для скасування чи зміни вироку апеляційного суду колегія суддів не знаходить.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність судом касаційної інстанції не встановлено.

З огляду на викладене, доводи касаційної скарги прокурора з доповненнями щодо м'якості призначеного апеляційним судом ОСОБА_2 покарання та доводи касаційної скарги засудженого щодо звільнення його від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК є безпідставними.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 376, 434, 436 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційні скарги прокурора та засудженого ОСОБА_2 залишити без задоволення, а вирок Апеляційного суду Черкаської області від 09 грудня 2014 року відносно ОСОБА_2 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6