Справа № 727/1188/15-к
Провадження № 1-в/727/40/15
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 лютого 2015 року. Шевченківський районний суд м. Чернівців в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

з участю прокурора - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернівці клопотання засудженого ОСОБА_4 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, -
В С Т А Н О В И В :
16 лютого 2015 року ОСОБА_5 звернувся до Шевченківського районного суду м. Чернівців з клопотанням про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Посилався на те, що вироком Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 15 серпня 2012 року його засуджено за ст.ст.115 ч.2 п.п.1, 6, 12, 185 ч.2, 187 ч.4, 263 ч.2 КК України до довічного позбавлення волі.

Чинним законодавством України не передбачено жодної можливості звільнення особи, засудженої до довічного позбавлення волі. Єдиним шансом для звільнення є ст.87 ч.2 КК України, яка передбачає, що актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому покарання на позбавлення волі на строк не менше 25 років. При цьому, право на помилування виникає після відбуття не менш як 20 років позбавлення волі. Дана норма є формалізованою і не є обов`язковою для застосування. Враховуючи загальновідому статистику щодо середнього віку, такий шанс на звільнення він розцінює як цинічне знущання, до того ж з 2011 року не було помилувано жодної особи з засуджених до довічного позбавлення волі.

Згідно ст.ст.7, 9 ч.5, ч.6 КПК України у відповідності до загальних засад кримінального провадження базовим принципом є принцип верховенства права. Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахування практики Європейського суду з прав людини. У випадку, коли положення цього Кодексу не регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 цього Кодексу.

Покарання, яке не має обмеження у часі, умовно-дострокового звільнення порушують положення ст.3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (1950 р.), ст.28 Конституції України, яка в силу ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Дане клопотання ґрунтується на конкретному рішенні Європейського суду з прав людини від 09 липня 2013 року «Вінтер та інші проти Сполученого королівства Великобританія», по якому суд дійшов висновку, що рішення засудити позивачів до пожиттєвого тюремного ув`язнення, без можливості його перегляду, не відповідає ст.3 Конвенції, оскільки держава відповідач не передбачила обмеження у часі відбування покарання та можливості умовно-дострокового звільнення осіб.

Єдиною альтернативою довічному позбавленню волі в Україні є покарання у вигляді позбавлення волі терміном на 15 років, яке має граничний строк відбуття та обмеження у часі, як і передбачає умовно-дострокове звільнення, а отже не порушує ст.3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (1950р.), ст.28 Конституції України.

Вимагає від національного суду врахувати дану практику Європейського суду з прав людини, як джерело права при розгляді даного клопотання по суті, що передбачено КПК України та Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» в частині визнання порушень його прав як людини і громадянина згідно ст.3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (1950 р.), ст.28 Конституції України.

Відповідно до ст.82 ч.1 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження чи позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням.

Просить витребувати через Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини Міністерства юстиції України рішення Великої палати Європейського суду з прав людини від 09 липня 2013 року «Вінтер та інші проти Сполученого королівства Великобританія» та залучити перекладача з англійської мови для автентичності перекладу даного рішення; визнати порушення його прав людини та громадянина, передбачених ст.3 Європейської Конвенції з захисту прав людини та основоположних свобод (1950р.), ст.28 Конституції України та піддання його жорстокому, нелюдському чи такому, що принижує гідність покаранню, а саме призначення йому покарання у вигляді довічного позбавлення волі; замінити йому невідбуту частину покарання у вигляді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням у вигляді позбавлення волі строком на 15 років.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_5 клопотання підтримав, просить замінити йому невідбуту частину покарання у вигляді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням у вигляді позбавлення волі строком на 15 років.

Представник Чернівецького слідчого ізолятора ВДПтС України в Чернівецькій області ОСОБА_6 вважає дане клопотання необґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню, оскільки чинним законодавством не передбачено заміна довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечував проти задоволення даного клопотання, оскільки воно не ґрунтується на вимогах чинного законодавства, яке не передбачає заміну довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням, заміна цього покарання може бути у відповідності до вимог ст.ст.85,87 КК України тільки внаслідок акту помилування Президента України.

Заслухавши засудженого ОСОБА_5 , представника Чернівецького слідчого ізолятора, висновок прокурора, суд вважає, що клопотання не підлягає до задоволення.

Відповідно до ст.537 ч.1 п.13) КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 КК України, згідно частини 3 якої призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленого санкцією нового закону. У разі, якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими частиною 1 статті 72 цього Кодексу.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 був засуджений вироком Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 15 серпня 2012 року за ст.ст.115 ч.2 п.п.1, 6, 12, 185 ч.2, 187 ч.4, 263 ч.2 КК України до довічного позбавлення волі, яке відбуває з 14 червня 2010 року.

Згідно ст.4 ч.2 КК України злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

За вчинені ОСОБА_5 в 2010 році злочини, передбачені пунктами 1, 6, 12 частини другої статті 115 КК України, максимальне покарання передбачено у виді довічного позбавлення волі. Призначене ОСОБА_5 вироком Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 15 серпня 2012 року покарання у вигляді довічного позбавлення волі відповідно до положень КК України, які діяли на момент вчинення ним злочинів.

Відповідно до ст.82 ч.1 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження чи позбавлення волі, не відбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» роз`яснено, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі частини першої статті 82 КК України може застосовуватись до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк.

Статтею 51 КК України передбачено за вчинення злочинів як окремі види покарань позбавлення волі на певний строк та довічне позбавлення волі.

Таким чином, зі змісту ст.82 ч.1 КК України вбачається, що цією нормою закону передбачено лише можливість заміни покарання у виді позбавлення волі на певний строк більш м`яким покаранням, при цьому заміна більш м`яким покаранням такого покарання як довічне позбавлення волі не передбачена, а тому суд вважає, що підстав для застосування цієї норми закону і заміни ОСОБА_5 покарання у вигляді довічного позбавлення волі на 15 років позбавлення волі немає, в задоволенні клопотання в цій частині належить відмовити за безпідставністю.

Посилання засудженого ОСОБА_5 на порушення ст.3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яке розтлумачене в рішенні Європейського суду з прав людини від 09 липня 2013 року у справі «Вінтер та інші проти Сполученого Королівства Великобританії» (заяви № 66069/09, 130/10 та 3896/10) у частині необхідності з боку держави передбачення можливості та механізму умовно-дострокового звільнення засудженого до довічного позбавлення волі, суд вважає необґрунтованим, оскільки частиною першою статті 87 КК України передбачено можливість здійснення Президентом України помилування стосовно індивідуально визначеної особи. Згідно частини другої цієї статті актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років.

Таким чином, Кримінальним Кодексом України передбачено можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням шляхом помилування засудженого, що у повній мірі відповідає вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і претензій практиці Європейського суду з прав людини.

Що стосується вимоги ОСОБА_5 про визнання порушення його прав людини та громадянина, передбачених ст.3 Європейської Конвенції з захисту прав людини та основоположних свобод (1950 р.), ст.28 Конституції України та піддання його жорстокому, нелюдському чи такому, що принижує гідність покаранню, а саме призначення йому покарання у вигляді довічного позбавлення волі, то це не входить в компетенцію районного суду при вирішенні питання під час виконання вироку.

На підставі викладеного, ст.82 КК України та керуючись ст.ст.367, 369-372, 537, 539 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В :
В задоволенні клопотання ОСОБА_4 про заміну невідбутої частини покарання у вигляді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням у вигляді 15 років позбавлення волі відмовити.

На ухвалу може бути подано апеляцію до Апеляційного суду Чернівецької області через Шевченківський районний суд м. Чернівців протягом семи діб з дня її оголошення.

СУДДЯ ОСОБА_7