Справа № 495/8125/13-к
УХВАЛА
про повернення обвинувального акту для усунення недоліків

04.06.2015 року м. Білгород - Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі : головуючої судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю старшого прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , представника цивільного позивача ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Білгород-Дністровський обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000265 за обвинуваченням ОСОБА_5 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.190ч.2 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Зазначене кримінальне провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_5 надійшло до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області після скасування ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 06.05.2015 року вироку Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09.09.2014 року та повернення матеріалів кримінального провадження до суду першої інстанції з призначенням нового судового розгляду зі стадії підготовчого судового засідання в іншому складі суду.

Під час підготовчого судового засідання адвокатом ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 , заявлено клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, вказуючи, що в порушення вимог п/п 9.5.1., п.9.5 Інструкції з діловодства в органах прокуратури України, підпис прокурора, який затвердив обвинувальний акт, не засвідчений печаткою, по-друге обвинувальний акт не містить відомостей про потерпілого, про що вказав апеляційний суд Одеської області при скасуванні вироку Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області, крім того, як вбачається з обвинувального акту Пенсійному фонду України було завдано значної шкоди, з реєстру матеріалів досудового розслідування вбачається, що під час досудового розслідування, відповідно до вимог ст. 52 КПК України, потерпілий не залучався до провадження, по-третє, в порушення п.4 ч.2ст.291 КПК України в обвинувальному акті не вказано повністю імені та по батькові слідчого і прокурора, що його затвердив, а лише їх ініціали, застосування яких передбачено законом, по-четверте, в порушення ч.3 ст.291КПК України, обвинувальний акт не підписаний прокурором, який його затвердив, по-п`яте, відповідно до вимог п.5ч.2ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Однак наведеним вимогам кримінального процесуального закону обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 не відповідає, оскільки в правовій кваліфікації кримінального правопорушення, яке інкриміноване ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 190 КК України, крім іншого, зазначено кваліфікуючу ознаку шахрайства - що завдало значної шкоди потерпілому, однак при цьому при викладенні фактичних обставин кримінального правопорушення вказана кваліфікуюча ознака відсутня, так як взагалі не вказано, хто є потерпілим, що, свідчить про наявність невідповідностей у формулюванні обвинувачення щодо ОСОБА_5 , які можуть бути усунути прокурором лише після повернення йому обвинувального акту, відповідно до п.3ч.3ст.314 КПК України.

Прокурор ОСОБА_3 та представник цивільного позивача просили у клопотанні захисника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 відмовити.

Обвинувачений ОСОБА_5 у повному обсязі підтримав клопотання захисника про повернення обвинувального акту прокурору.

Вислухавши думку учасників підготовчого судового засідання щодо клопотання захисника про повернення обвинувального акта, перевіривши обвинувальний акт з додатками на відповідність вимогам КПК України, суд дійшов висновку про наявність підстав для повернення обвинувального акту прокурору та задоволення клопотання захисника, виходячи з наступного.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Статтею 291 КПК України визначені вимоги щодо форми та змісту обвинувального акту. До обвинувального акта додаються реєстр матеріалів досудового розслідування; цивільний позов, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування; розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування; розписка або інший документ, що підтверджує отримання цивільним відповідачем копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування не до підозрюваного.

Згідно ст. 109 КПК України реєстр матеріалів досудового розслідування складається слідчим або прокурором і надсилається до суду разом з обвинувальним актом. Реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити: 1) номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення; 2) реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування; 3) вид заходу забезпечення кримінального провадження, дату і строк його застосування.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка, в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.

Судом встановлено, що обвинувальний акт та додатки до нього не відповідають вимогам статей 109 та 291 КПК України та містять положення, які не відповідають одне одному.

Зокрема, згідно з п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті КК України та формулювання обвинувачення. При цьому, за змістом цієї норми, формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладається після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та правової кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті Закону України про кримінальну відповідальність.

Так, ст.190 КК України передбачена відповідальність за шахрайство. Під шахрайством згідно диспозиції цієї статті розуміється - заволодіння чужим майном або придбання права на майно, шляхом обману чи зловживання довірою.

Об`єктивна сторона є обов`язковим елементом складу злочину і вона визначає: у чому полягає злочин; яким чином його вчинено (спосіб скоєння); у яких умовах місця, часу, обстановки він протікає; за допомогою яких засобів і знарядь вчинюється.

Судом встановлено, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 не містять доведених фактичних даних про спосіб скоєння ОСОБА_5 кримінального правопорушення, як шахрайство, а саме в чому полягав обман, як спосіб його шахрайських дій, в порушення п.4 ч.2ст.291 КПК України в обвинувальному акті не вказано повністю імені та по батькові слідчого і прокурора, що його затвердив, а лише їх ініціали, застосування яких передбачено законом, в обвинувальному акті потерпілою особою від злочину вказано Пенсійний фонд України. Однак, в порушення вимог ст. 55, 56 КПК України, слідчим процесуальне рішення про визнання Пенсійного фонду України потерпілою особою у даному кримінальному провадженні не приймалося, що підтверджується з доданим до обвинувального акту реєстром прийнятих в ході досудового розслідування процесуальних рішень, орган досудового розслідування кваліфікуючи дії ОСОБА_5 за ст. 190 ч.2 КК України не вказав всіх ознак злочину та не сформулював у повному обсязі обвинувачення.

Так, кваліфікація дій ОСОБА_5 звелась до наступного - « ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ст. 190 ч.2 КК України як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), що завдало значної шкоди потерпілому».

При цьому, не зазначено, це заволодіння майном чи придбання прав на нього, не вказано також яким шляхом заволодів ОСОБА_5 майном - шляхом обману чи зловживання довірою.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вказане обвинувачення є неконкретним і є таким що порушує право на захист обвинуваченого ОСОБА_5 і відповідно до ст. 42 КПК України є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Згідно ухвали апеляційного суду Одеської області від 06.05.2015 року вказано, що обвинувальний акт не містить доведених фактичних даних про спосіб скоєння ОСОБА_5 кримінального правопорушення, а саме в чому полягав обман, як спосіб його шахрайських дій.

З урахуванням того, що в обвинувальному акті, після викладення фактичних обставин справи, відсутнє детальне формулювання обвинувачення в розумінні п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, а відповідно до його тексту ОСОБА_5 лише підозрюється у вчиненні вказаного кримінального правопорушення без належного формулювання об`єктивної сторони злочину, що перешкоджають судовому розгляду обвинувального акту щодо ОСОБА_5 .

Таким чином, неконкретизоване обвинувачення грубо порушує право ОСОБА_5 на захист, що є істотним порушенням кримінального процесуального закону.

Статтею 7 КПК України визначено, що зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: верховенство права; законність; рівність перед законом і судом; презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини; забезпечення права на захист; доступ до правосуддя, обов`язковість судових рішень та диспозитивність.

Статтею 17 КПК України передбачено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Із обвинувального акту вбачається, що прокурор зазначаючи правову кваліфікацію інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_5 кримінального правопорушення, заздалегідь, без вироку суду стверджує, що він скоїв та вчинив злочин, що є неможливим, оскільки в даній стадії процесу можливо вказувати тільки на те, що обвинувачений обвинувачується у вчиненні певного кримінального правопорушення.

Більш того, така вказівка в обвинувальному акті є порушенням принципу презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини як засади кримінального провадження, передбаченої ст. 17 КПК України, яка випливає зі ст.ст. 62, 129 п. 3 Конституції України, п. 2 ст. 11 Загальної декларації прав людини Генеральної Асамблеї ООН від 10.12.1948 року, п. 2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадські та політичні права Генеральної Асамблеї ООН від 18.12.1966 року, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року, за змістом яких кожна особа вважається невинуватою у вчиненні злочину (кримінального правопорушення) і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку шляхом прилюдного судового розгляду і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Крім того, в обвинувальному акті потерпілою особою від злочину вказано Пенсійний фонд України. Однак, в порушення вимог ст. 55, 56 КПК України, слідчим процесуальне рішення про визнання Пенсійного фонду України потерпілою особою у даному кримінальному провадженні не приймалося, що підтверджується з доданим до обвинувального акту реєстром прийнятих в ході досудового розслідування процесуальних рішень. Також встановлено, що Пенсійний фонд України не звертався до правоохоронних органів з заявою про вчинення даного злочину, дане кримінальне провадження було внесено до ЄРДР на підставі самостійного виявлення прокурором кримінального правопорушення за результатами перевірки у порядку нагляду, а саме рапорту прокурора Білгород-Дністровської міжрайонної прокуратури Одеської області ОСОБА_8 про те, що ним виявлено, що в діях ОСОБА_5 вбачаються ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.358 та ч.2 ст.190 КК України, тобто згоди на визнання потерпілою особою у даному кримінальному провадженні не надавалось.

Також в обвинувальному акті зазначено, що розмір завданої шкоди протиправними діями обвинуваченого складає 63228,33 грн., при цьому відомості про потерпілого, якому було завдано майнової шкоди, відсутні і в обвинувальному акті і в реєстрі матеріалів досудового розслідування. З реєстру матеріалів досудового розслідування вбачається, що під час досудового розслідування, відповідно до вимог ст. 52 КПК України, потерпілий не залучався до провадження.

З урахування засади змагальності кримінального провадження, суд позбавлений можливості призначити судовий розгляд за цим обвинувальним актом, складеним з грубими порушеннями вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України щодо викладу фактичних обставин кримінальних правопорушень, їх правової кваліфікації та формулювання обвинувачення, оскільки з самого початку судового розгляду не буде зрозуміло від якого обвинувачення обвинувачений ОСОБА_5 має захищатися, крім зазначених вище недоліків, також відсутнє чітко сформульоване обвинувачення, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення злочину та його наслідків, форми вини і мотивів злочину тощо, а також доказів, якими прокурор та слідчий обґрунтовують свої висновки, обставин, що визначають ступінь тяжкості вчиненого злочину, пом`якшують або обтяжують покарання.

Тому, з урахуванням того, що в силу ст. 22 КПК України, підтримання державного обвинувачення в суді здійснюється лише прокурором, і без зазначення правової кваліфікації кримінальних правопорушень в обвинувальному акті суд буде позбавлений можливості виконати вимоги ст. 337 КПК України щодо меж судового розгляду.

Таким чином, у зв`язку з тим, що обвинувальний акт з додатками відносно обвинуваченого ОСОБА_5 не відповідає вимогам КПК України, зокрема п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, суд приходить до висновку, що він в силу п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України підлягає поверненню прокурору.

Крім того, суд вважає, що невизнання слідчим Пенсійного фонду України потерпілою особою під час досудового розслідування порушує право участі такої у кримінальному провадженні на стадії досудового розслідування з реалізацією прав, визначених ст. 56 КПК України та призводить до невідповідності даного кримінального провадження принципам рівності перед законом та доступу до правосуддя, що унеможливлює призначення кримінального провадження до судового розгляду та є підставою для задоволення клопотання захисника та повернення обвинувального акту прокурору.

У відповідності до ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться не в межах повідомлення особі про підозру, а в межах висунутого їй обвинувачення відповідно до обвинувального акту, який є важливим процесуальним документом і основою для захисту обвинуваченого в суді.

З урахуванням того, що в обвинувальному акті, після викладення фактичних обставин справи, відсутнє детальне формулювання обвинувачення в розумінні п.13 ч.1 ст.3 КПК України, а відповідно до його тексту ОСОБА_5 лише підозрюється у вчиненні вказаного кримінального правопорушення без належного формулювання об`єктивної сторони злочину, суд приходить до висновку про наявність обставини, що перешкоджають судовому розгляду обвинувального акту щодо ОСОБА_5 .

Таким чином, неконкретизоване обвинувачення грубо порушує право ОСОБА_5 на захист, що є істотним порушенням кримінального процесуального закону.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що встановлені в ході апеляційного перегляду порушення вимог закону, фактично виключають розгляд обвинувального акту без усунення недоліків, наведених в ухвалі Апеляційного суду Одеської області, тому суд дійшов висновку, що клопотання захисника ОСОБА_4 обґрунтовано та підлягає задоволенню, а обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 190 ч.2 КК України, необхідно повернути прокурору, як такий що не відповідає вимогам КПК України.

Керуючись ст.ст.7, 17, 52-56, 109-111, 291, 314-316, 372, КПК України , суд,-

УХВАЛИВ:

Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні № 0000265 за обвинуваченням ОСОБА_5 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.190ч.2 КК України, повернути прокурору Білгород-Дністровської міжрайонної прокуратури Одеської області для усунення недоліків.

Зобов`язати прокурора Білгород-Дністровської міжрайонної прокуратури Одеської області усунути виявлені недоліки протягом 30 днів з дня проголошення ухвали.

На ухвалу протягом 7 днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Одеської області через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області.

Суддя :