Номер провадження: 11-кп/785/241/15
Номер справи місцевого суду: 500/2006/14-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14.04.2015 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

та його захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора прокуратури Болградського району Одеської області ОСОБА_9 на вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 25.11.2014 року, яким

ОСОБА_7 , який: народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Вулканешти Республіки Молдова, є громадянином України, перебуває у фактичних шлюбних відносинах, працює за наймом у приватних осіб, зареєстрований по АДРЕСА_1 , проживає по АДРЕСА_2 , раніше не судимий

засуджений за ч. 3 ст. 309 КК України до шести років позбавлення волі,

встановив:
Зазначеним вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення за наступних обставин.

Восени 2011 року він, знаходячись на околиці с. Виноградівка Болградського району Одеської області, незаконно придбав, шляхом збирання, дикоростучі кущі конопель, перемістив їх до свого місця проживання ( АДРЕСА_2 ) та, розклавши й підсобному приміщенні, висушив їх природнім способом.

Після цього ОСОБА_7 подрібнив листя конопель, виготовивши особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс загальною вагою 2747,9 гр. у висушеному стані, без мети збуту та розфасував у тринадцять полімерних пакетів вагою у висушеному стані, відповідно: 387,6 гр.; 395,9 гр.; 418 гр.;453,2 гр.; 173,5 гр.; 22,2 гр.; 154 гр.; 102,3 гр.; 228,8 гр.; 158,4 гр.; 116,8 гр.; 61,3 гр.; 75,9 гр., які були вилучені під час санкціонованого огляду домоволодіння АДРЕСА_2 07.12.2011 року.

В апеляційній скарзі прокурор прокуратури Болградського району Одеської області ОСОБА_9 зазначив, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку з неправильною кваліфікацією судом першої інстанції дій обвинуваченого.

На думку прокурора, кількість та фасування наркотичного засобу, свідчить про умисел на збут особливо небезпечного наркотичного засобу у особливо великому розмірі, а суд безпідставно вийшов за межі обвинувального акту.

За таких обставин прокурор просить вирок суду першої інстанції скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України та призначити йому покарання у вигляді десяти років позбавлення волі.

Вислухавши доповідача, прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 309 КК України, в об`ємі, встановленому судом першої інстанції, встановлена доказами, перевіреними судом, а саме:

- показаннями обвинуваченого ОСОБА_7 , який повністю визнав себе винним у незаконному придбанні, виготовленні та зберіганні особливо небезпечного наркотичного засобу в особливо великому розмірі, без мети збуту;

- показаннями свідка ОСОБА_10 про те, що ОСОБА_7 проживав у будинку його матері. Він не знав, що ОСОБА_7 зберігає у будинку наркотичний засіб і не причетний до цього. Його також затримували у цій справі та засуджували, але, після скасування вироку, справу щодо нього, з невідомих йому причин, виділили у окреме провадження;

- показаннями свідка ОСОБА_11 , який пояснив суду, що отримав оперативну інформацію про зберігання у домоволодінні ОСОБА_12 наркотичних речовин. Після отримання дозволу суду, був проведений огляд та обшук, в процесі якого були виявлені близько п`ятнадцяти пакунків з речовиною зеленого кольору, яка, після експертного дослідження, виявилась наркотичним засобом марихуаною. В процесі огляду він дізнався, що у цьому будинку проживає ОСОБА_7 , який у той час перебував у полі, тому його привезли на місце огляду. ОСОБА_7 пояснив, що збирав конопель за вказівкою ОСОБА_10 ;

- показаннями свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які пояснили суду, що під час обшуку у будинку, де проживав ОСОБА_7 , вони були присутніми у якості понятих і бачили, як були знайдені у сараї пакунки з речовиною темно-зеленого кольору;

- показаннями свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які пояснили, що були присутніми у якості понятих під час відтворення обстановки за участі ОСОБА_7 , який щось показував працівникам міліції. Коли дістали мішок, показали, що у ньому були залишки речовини рослинного походження;

- показаннями свідка ОСОБА_16 , яка пояснила, що після того, як вона з чоловіком продали частину господарства та поїхали в Одесу, у будинку залишився ОСОБА_7 ?.12.2011 року вона приїхала додому, а приблизно о 16-17 год. прийшли працівники міліції. Вони показали дозвіл на проведення обшуку, під час якого, у сараї знайшли білий мішок з пакетиками подрібненої речовини;

- висновком судової експертизи, відповідно до якого, речовина рослинного походження, яка була вилучена з будинку АДРЕСА_2 , є особливо небезпечним наркотичним засобом канабісом (марихуаною), загальною вагою 2747,9 гр. у висушеному стані /т. 1, а.с. 139-145/.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно кваліфікував дії обвинуваченого за ч. 3 ст. 309 КК України, як незаконне придбання, виготовлення і зберігання особливо небезпечного наркотичного засобу у особливо великих розмірах.

Довід прокурора, з посиланням на абзац другий пункту четвертого постанови Пленуму ВСУ від 26.04.2002 року №4 Про судову практику у справах про злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, про те, що кількість та фасування наркотичного засобу, свідчить про умисел на збут особливо небезпечного наркотичного засобу у особливо великому розмірі, тому дії обвинуваченого необхідно було кваліфікувати за ч. 3 ст. 307 КК України, суд апеляційної інстанції вважає, у даному випадку, безпідставним.

Колегія суддів виходить з того, що суд першої інстанції у вироку (т. 2, а.с. 47-48) навів ретельний правовий аналіз обставин справи, які вплинули на перекваліфікацію дій обвинуваченого.

Так, орган досудового слідства, після повернення справи на додаткове розслідування, відмовився від своєї попередньої версії події і виділив матеріали стосовно ОСОБА_10 в окреме провадження.

Суд першої інстанції встановив і в судовому засіданні суду апеляційної інстанції прокурор підтвердив, що органом досудового слідства не встановлено фактів збуту обвинуваченим ОСОБА_7 наркотичних засобів.

Виходячи з цього, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що роз`яснення, які містяться у постанові Пленуму ВСУ від 26.04.2002 року №4 Про судову практику у справах про злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, щодо способу упакування та фасування, великого та особливо великого розміру наркотичного засобу, не є беззаперечною підставою, у даній конкретній справі, для встановлення умислу на збут.

Так, орган досудового слідства сам відмовився від версії обвинувачення, яка передбачала наявність змови між ОСОБА_10 та ОСОБА_7 на збут наркотичних засобів.

Версія обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що у нього не було умислу на збут наркотичного засобу, а він його придбав, виготовив і зберігав для власного вживання, органом досудового слідства об`єктивно не спростована.

Суд першої інстанції правильно зазначив у вироку, що висновок амбулаторної наркологічної експертизи про відсутність ознак наркоманії у ОСОБА_7 , сам по собі, не може свідчити про неправдивість його показань у цій частині.

На думку колегії суддів, цей висновок суду першої інстанції підтверджується нетривалим проміжком часу між виготовленням ОСОБА_7 наркотичного засобу і його вилученням, а нетривалий час вживання, шляхом куріння, канабісу, пояснює відсутність у обвинуваченого ознак наркоманії.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи прокурора про наявність у обвинуваченого умислу на збут особливо небезпечного наркотичного засобу, мають сумнівний характер, а відповідно до вимог ч. 4 ст. 17 КПК України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Таким чином, вирок суду першої інстанції є законним і справедливим, тому колегія суддів вважає, що підстави для його скасування і ухвалення нового вироку за ч. 3 ст. 307 КК України, як про це просить прокурор, відсутні.

У судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений подав заяву про застосування до нього ст. 2 Закону України Про амністію у 2014 році, мотивуючи її тим, що під час досудового розслідування та судового розгляду він знаходився під вартою більш ніж два роки, тобто відбув більше однієї чверті призначеного судом першої інстанції покарання.

Колегія суддів вважає, що заява обвинуваченого підлягає задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до ст. 2 Закону України Про амністію у 2014 році, звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, підлягають особи, крім тих, які підлягають звільненню від відбування покарання на підставі ст. 1 цього Закону, засуджені за умисні злочини, за які законом передбачено покарання на строк не більше десяти років, якщо на день набрання чинності цим Законом вони відбули не менше однієї чверті призначеного строку основного покарання.

Як видно з матеріалів кримінального провадження та вироку суду, ОСОБА_7 раніше судимий не був, а під час досудового розслідування та судового розгляду справи, знаходився під вартою протягом двох років, одного місяця та двадцяти шести днів (з 07.12.2011 року по 03.02.2014 року), що означає, що на день набрання чинності Законом України Про амністію у 2014 році (19.04.2014 року), він відбув більше ніж одну чверть призначеного судом першої інстанції покарання.

За таких обставин, обвинувачений підпадає під дію ст. 2 Закону України Про амністію у 2014 році і підлягає звільненню від покарання.

Керуючись ст. 405, 407, 408, 419 КПК України, Апеляційний суд Одеської області, -

ухвалив:
Апеляційну скаргу прокурора прокуратури Болградського району Одеської області ОСОБА_9 , - залишити без задоволення, а вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 25.11.2014 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Заяву обвинуваченого ОСОБА_7 про застосування амністії задовольнити.

На підставі ст. 2 Закону України Про амністію у 2014 році, звільнити ОСОБА_7 від покарання у виді позбавлення волі, призначеного вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 25.11.2014 року.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді Апеляційного суду Одеської області: ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4