Справа № 159/6526/14-к
Провадження № 1-кп/159/121/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Ковель 15 квітня 2015 року

Ковельський міськрайонний суд Волинської області під головуванням

судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2

в складі: прокурора ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000818 від 10 вересня 2014 року щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Грабове Старовижівського району та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта незакінчена середня, одруженого, працюючого, раніше чотири рази судимого, останній раз 19.03.2010 року Ковельським міськрайонним судом Волинської області за ч. 3 ст. 185 КК України до трьох років позбавлення волі, звільненого по відбуттю покарання, судимості не зняті і не погашені,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.ст. 15 ч. 3, 289 ч. 2 КК України, -

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_5 , будучи раніше неодноразово судимим за корисливі злочини, на шлях виправлення не став та повторно вчинив новий злочин.

Так, він повторно 09.09.2014 року, близько 21.10 години, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння навпроти будинку № 48 по вул. Незалежності в м. Ковелі, з метою незаконного заволодіння транспортним засобом, шляхом злому замка на дверях, проник до салону автомобіля марки ВАЗ-2101, д.р.н.з. НОМЕР_1 , вартістю 12 926 гривень, пошкодивши замок запалення та шляхом з`єднання проводів намагався запустити двигун, однак не зміг довести свої навмисні дії до кінця, оскільки був виявлений і затриманий власником автомобіля ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні визнав повністю. Надав суду показання про те, що він повністю згідний з викладеними у обвинувальному акті фактами, все сталося саме так, як там зазначено. Він дійсно в той день випив приблизно півлітра горілки та йшов додому і по дорозі помітив автомобіль Жигулі, тому вирішив проникнути всередину та спробувати його завести. Що хотів в подальшому зробити з автомобілем, він зараз пояснити не може, оскільки коли він, з допомогою вирваних проводів із замка запалення, намагався запустити двигун, то його затримав власник автомобіля та викликав міліцію. Він щиро кається у скоєному, заподіяну шкоду він відшкодував. Просить вибачення у потерпілого та просить суворо його не карати, та не позбавляти його волі, оскільки має на утриманні свою малолітню дитину та двоє дітей дружини від іншого шлюбу.

Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_4 показав, що він залишав свій автомобіль навпроти будинку, де він винаймав квартиру. В той вечір він проходив повз свого автомобіля та помітив там сторонню особу, який намагався запустити двигун з допомогою проводів, вирваних із замка запалення. Він затримав цього чоловіка, яким виявився ОСОБА_5 , та викликав працівників міліції. На даний час йому повністю відшкодована заподіяна шкода, обвинувачений неодноразово вибачався, тому він його повністю пробачив і просить не позбавляти його волі.

Суд оцінює, що показання обвинуваченого та потерпілого у проваджені повністю узгоджуються між собою і ніким не оспорюються.

Суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_5 у повному обсязі визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин, викладених у обвинувальному акті. Прокурор та інші особи не оспорюють фактичних обставин провадження. Тому, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України. Учасники провадження не заперечують проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України і судом встановлено, що учасники, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції.

Враховуючи викладене, допитавши обвинуваченого і потерпілого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення доведена повністю.

Підходячи до кваліфікації дій ОСОБА_5 , суд вважає, що його дії слід кваліфікувати за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 289 КК України, а саме, своїми умисними діями ОСОБА_5 , вчиненими повторно, спрямованими на вчинення кримінального правопорушення (злочину), однак не доведеними до кінця з причин, що не залежали від його волі, скоїв замах на незаконне заволодіння транспортним засобом, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 289 КК України.

При призначенні покарання ОСОБА_5 , суд у відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким злочином, враховує щире розкаяння обвинуваченого у вчиненому та активне сприяння розкриттю злочину, особу ОСОБА_5 , який раніше неодноразово судимий, що на думку суду характеризує його з негативної сторони, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, працездатний, працює столяром-верстатником ТзОВ УКРДОРС, одруженого, має на утриманні свою неповнолітню дитину та двох дітей дружини він першого шлюбу. Одночасно суд враховує, що з часу звільнення з місць позбавлення волі минув значний проміжок часу, за цей час ОСОБА_5 працевлаштувався, змінив свою поведінку, кримінальних та інших правопорушень не вчиняв.

Обставинами, які, у відповідності до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання ОСОБА_5 , суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування заподіяної шкоди.

Обставинами, які обтяжують покарання, у відповідності до положень ст. 67 КК України, суд визнає вчинення злочину особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння, рецидив злочинів.

З урахуванням особи підсудного, вищенаведених обставин, які відповідно пом`якшують та обтяжують покарання, суд вважає, що обвинуваченому слід призначити покарання необхідне й достатнє для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

При призначенні терміну покарання за даний злочин, також, судом враховується обставини його скоєння, спосіб та місце вчинення злочину, особи обвинуваченого та потерпілого, їх взаємовідносини. Суд приходить до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_5 можливе в умовах без ізоляції його від суспільства.

Суд не знаходить підстав для застосування щодо обвинуваченого ст. 69 КК України, в той же час, суд вважає за можливе призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі із застосуванням положень ст. 75 КК України.

Суд вважає, що покарання ОСОБА_5 у вигляді позбавлення волі на певний строк в межах санкцій статті із максимальним випробувальним терміном, є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів.

Цивільний позов не заявлено.

На майно обвинуваченого ОСОБА_5 арешт не накладався.

Міра запобіжного заходу відсутня.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати на залучення експертів відсутні.

Керуючись ст. 373, 374, 475 КПК України, ОСОБА_6 , -

У Х В А Л И В :
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 15 ст. 289 ч. 2 КК України, призначивши покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років без конфіскації майна.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 , звільнити від відбування покарання, якщо він протягом іспитового терміну строком три роки, не вчинить нового злочину і виконає згідно ст. 76 КК України покладені на його обов`язки: повідомляти органи кримінально виконавчої інспекції про зміну місця проживання чи роботи, періодично з`являтись для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.

Речові докази по справі: 1) викрутку з індикатором фази знищити, 2) автомобіль марки ВАЗ-2101, д.р.н.з. НОМЕР_1 , залишити у користуванні потерпілого ОСОБА_4 .

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 394 КПК України до Апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Головуючий: ОСОБА_1