У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Паневіна В.О.,

суддів з
участю прокурора

Федченка О.С.
та Гриціва М.І., Сухарєва О.М.,

розглянувши в судовому засіданні в місті Києві 24 липня 2007 року
кримінальну справу за касаційним поданням першого заступника прокурора
Харківської області на вирок Київського районного суду міста Харкова від 22
вересня 2006 року щодо ОСОБА_1,

в с т а н о в и л а:

цим вироком

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1
народження, уродженця та жителя міста Харкова, раніше неодноразово судимого,
останнього разу 20 липня 2006 року за ч. 2 ст. 185 КК України із застосуванням
ст. 71 КК України до позбавлення волі на строк 5 (п'ять) років,

засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України на 4 (чотири) роки позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів
шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим визначено остаточне
покарання 5 (п'ять) років позбавлення волі.

За вироком суду ОСОБА_1. визнано винним та засуджено за
те, що він 23 січня 2005 року близько 14 години 30 хвилин за попередньою змовою
в групі з ОСОБА_2. та невстановленою слідством особою, діючи за заздалегідь
розробленим планом, зустріли на перехресті вулиць Маршала Бажанова та Потебні у
місті Харкові раніше незнайомого ОСОБА_3. й вирішили заволодіти його майном. З
цією метою ОСОБА_2. представився працівником міліції та під надуманим приводом
виявлення зброї та наркотичних засобів обшукав останнього. Виявивши у нього
мобільний телефон, він сказав віддати йому ніби для звірки з обліком викрадених
речей. ОСОБА_3. погодився, проте висловив сумніви щодо належності ОСОБА_2. до
працівників правоохоронних органів.

Після викриття потерпілим їх обману ОСОБА_2., ОСОБА_1. та
невстановлена особа, бажаючи заволодіти майном ОСОБА_3., застосували до нього
насильство, що не було небезпечним для життя і здоров`я, й відкрито викрали
належний йому мобільний телефоном «Самсунг Ц-100» вартістю 742 гривні.

В апеляційному порядку справа не розглядалась.

У касаційному поданні прокурора порушується питання про
скасування вироку в зв'язку з неправильним застосуванням кримінального закону з
направленням справи на новий судовий розгляд. Вважає, що призначаючи покарання
за сукупністю злочинів, за які ОСОБА_1. засуджено різними вироками, один з яких
у часі був постановлений після злочину проти власності ОСОБА_3., суд всупереч
вимогам ч. 4 ст. 70 та ст. 71 КК України неправильно застосував принцип
поглинання покарань, а також не визначив остаточне покарання більшим від покарань,
призначених за новим та попереднім вироками.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України,
міркування прокурора Сухарєва О.М. про необхідність задоволення касаційного
подання в частині виключення з вироку як зайвого рішення про зарахування в
строк відбутого покарання часу тримання засудженого під вартою під час
досудового слідства, оскільки цей строк зарахований попереднім вироком,
обговоривши доводи касаційного подання та перевіривши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що в задоволенні касаційного подання слід відмовити.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 70 КК України суд,
встановивши винуватість засудженого в злочині, вчиненому до постановлення
вироку за інші злочини, скоєні ним у після першого в часі злочину, призначає
покарання за сукупністю злочинів шляхом використання передбачених ч. 1 цієї ж
статті принципів визначення остаточного покарання поглинення менш суворого
покарання більш суворим або повного чи часткового складання призначених
покарань.

Як видно з матеріалів справи, злочин проти власності
ОСОБА_3. ОСОБА_1. вчинив 21 січня 2005 року, тобто до постановлення вироку
Орджонікідзевським районним судом міста Харкова від 20 липня 2006 року, яким
його було засуджено за сукупністю вироків до позбавлення волі на строк п'ять
років. Новий вирок було постановлено 22 вересня 2006 року. По відношенню до
нього вирок суду від 20 липня 2006 року за часом вважається попереднім.

Визначаючи ОСОБА_1. остаточне покарання за сукупністю
злочинів, суд застосував принцип поглинання менш суворого покарання, яким в
даному випадку було покарання за новим вироком, більш суворим, визначеним йому
попереднім вироком.

Використаний спосіб призначення покарання за сукупністю
злочинів відповідає вимогам кримінального закону, а тому твердження прокурора
про необхідність застосування принципу складання покарань та визначення його в
більшому розмірі є необґрунтованими.

Керуючись ст.ст. 394-396 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

відмовити в задоволенні касаційної скарги першого
заступника прокурора Харківської області.

Судді:

Паневін В.О. Федченко
О.С. Гриців М.І.