АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2014 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду містаКиєва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 25 квітня 2014 року про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_7 щодо скасування арешту майна,

ВСТАНОВИЛА:

10 листопада 2010 року слідчим СВ Солом`янського РУ ГУ МВС України в місті Києві ОСОБА_8 порушена кримінальна справа №09-20707 за фактом заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), що завдало значної шкоди потерпілому, тобто за фактом вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.
09 листопада 2011 року в рамках зазначеної кримінальної справи постановою слідчого СВ Солом`янського РУ ГУ МВС України в місті Києві ОСОБА_9 заборонено проведення будь-яких дій щодо квартири АДРЕСА_1 .

08 квітня 2014 року Солом`янським районним управлінням ГУ МВС України в місті Києві інформація про вчинення зазначеного злочину внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002938.

17 квітня 2014 року представник ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з клопотанням про ____________________

Справа № 11сс/796/782/2014 Категорія ст. 172 КПК України

Слідчий суддя суду 1-ї інстанції ОСОБА_10 Доповідач в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1

скасування арешту квартири АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що ОСОБА_7 не має ніякого відношення до зазначеного кримінального провадження, до участі в якому вона не залучена органом досудового розслідування, та не може нести відповідальність за можливу шкоду, яка заподіяна злочинними діями невстановленої особи.

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 25 квітня 2014 року відмовлено в задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_6 про скасування арешту майна.

Не погодившись з ухвалою слідчого судді, представник ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 25 квітня 2014 року про відмову у скасуванні арешту нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 , пославшись на те, що зазначена ухвала, на думку апелянта, є незаконною. При цьому адвокат ОСОБА_6 зазначив про те, що слідчий суддя не врахувала той факт, що ОСОБА_7 не відноситься до кола осіб, на майно яких може бути накладено арешт. Крім того,на думку апелянта, слідчий суддя не взяла до уваги ту обставину, що ОСОБА_11 , який був потерпілим у кримінальному провадженні, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а спадкоємців останнього не встановлено. Все це, як зазначає в апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 , свідчить про відсутність обґрунтування застосування арешту майна квартири АДРЕСА_1 , яка на підставі договору купівлі-продажу від 17 листопада 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_12 , належить на праві власності ОСОБА_7 .
Заслухавши доповідь судді, доводи представника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, а ухвалу слідчого судді скасувати, думку прокурора, який вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою, а апеляцію такою, що не підлягає задоволенню, вивчивши матеріали судової справи та кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відмовляючи у задоволенні клопотання представника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 , слідчий суддя виходила з того, що викладені в клопотанні обставини не є підставою для скасування арешту майна в розумінні ст. 174 КПК України.

Проте з таким висновком слідчого судді погодитися не можна, оскільки це суперечить вимогам ст. 174 КПК України.
Згідно зі ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Із зазначених вимог закону можна зробити висновок про те, що власник майна, який не був присутній при розгляді питання про накладення арешту на майно, має право заявити клопотання про скасування арешту майна, якщо в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Однак слідчий суддя не врахувала зазначених вимог закону, а тому зробила помилковий висновок про відсутність підстав для зняття арешту з майна.
Із матеріалів справи вбачається, що постановою слідчого від 09 листопада 2011 року заборонено проведення будь-яких дій щодо квартири АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_7 .

Зазначена заборона здійснена у кримінальному провадженні, яке порушено по факту вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України відносно невстановленої особи, що само по собі виключає можливість накладення арешту на квартиру, власником якої є стороння особа, процесуальний статус якої у кримінальному провадженні є невизначений.

Сама ОСОБА_7 як власник майна не була повідомлена слідчим про накладення арешту на квартиру, до участі у кримінальному провадженні не залучена та не була допитана слідчим про обставини придбання зазначеної квартири.

Посилання в ухвалі слідчого судді на те, що підставою для заборони вчинення будь-яких дій відносно квартири АДРЕСА_1 є та обставина, що зазначене майно має значення речового доказу у кримінальному провадження №0002938, а досудове слідство у кримінальному провадженні не закінчено, не може бути підставою для відмови у задоволенні клопотання про скасування арешту майна.

Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності у підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб, а також які перебувають у власності юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, спеціальної конфіскації або цивільного позову.

З цього можна зробити висновок, що зазначеною нормою закону прямо передбачено, що з метою забезпечення виконання вироку в частині цивільного позову та можливої конфіскації майна, арешт може бути накладено лише на майно підозрюваного, обвинуваченого чи осіб, які за законом несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого, оскільки лише відносно цих осіб в подальшому може бути застосована конфіскація майна та покладено обов`язок відшкодування шкоди.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 як власник майна не є підозрюваним, обвинуваченим чи особою, яка за законом несе цивільну відповідальність.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 29 жовтня 2012 року, яке набрало законної сили, визнано за ОСОБА_7 право власності на квартиру АДРЕСА_1 , що слідчим суддею не взято до уваги.

Будь-які об`єктивні дані, які б спростовували чи ставили під сумнів законність набуття ОСОБА_7 права власності на зазначене майно в матеріалах кримінального провадження відсутні.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що органом досудового розслідування не зібрано та не долучено до справи доказів про те, що зазначений об`єкт нерухомості має ознаки набутого в результаті вчинення злочину, не встановлено їх і при апеляційному розгляді. Немає в матеріалах справи і даних, які б підтверджували посилання слідчого судді на ту обставину, що слідчими СВ Солом`янського РУ ГУ МВС України в данному кримінальному провадженні проводяться відповідні слідчі дії. А тому колегія суддів не вбачає підстав для застосування щодо квартири АДРЕСА_1 , яка перебуває у власності ОСОБА_7 , обмежувальних заходів.
З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалу слідчого судді слід скасувати, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 задовольнити.

Керуючись ст.ст. 170, 174, 407 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 25 квітня 2014 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_6 про скасування арешту майна квартири АДРЕСА_1 , скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою скасувати заборону проведення будь-яких дій щодо квартири АДРЕСА_1 , що встановлена постановою слідчого СВ Солом`янського РУ ГУ МВС України ОСОБА_9 від 09 листопада 2011 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3