Справа № 333/3086/15-к
Номер провадження 1-кп/333/342/15
В И Р О К
Іменем України
м. Запоріжжя 8 липня 2015 р.

Комунарський районний суд м. Запоріжжя в складі: головуючий суддя ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження № 0001302, внесене в ЕРДР 23 березня 2015 р., про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, маючого вищу освіту, у шлюбі не перебуваючого, дітей не маючого, працюючого директором ПП «Бастін», мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , судимого:

-26 квітня 1994 р. Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ст. 140 ч. 2, 143 ч.2, 191, 194 ч.1, 42,43 КК України (1961 р.) до 3 років позбавлення волі, звільнений з місця позбавлення волі 28 червня 1995 р. умовно достроково на 11 міс. 28 днів;

-15 січня 2002 р. Комунарським районним судом м. Запоріжжя із змінами, внесеними ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 27 травня 2002 р., за ст. 185 ч.2, 185 ч.3, 186 ч.2, 186 ч.3, 353 КК України (2001 р.), ст. 229-6 ч.1 КК України (1961 р.) до 4 років 6 міс. позбавлення волі, звільнений з місця позбавлення волі 22 січня 2004 р. після закінчення строку покарання;

-9 грудня 2009 р. Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ст. 185 ч.2, 307 ч.2, 309 ч.2, 70 КК України (2001 р.), до 5 років позбавлення волі, звільнений з місця позбавлення волі 29 травня 2013 р. умовно достроково на 1 рік 2 міс. 17 днів, -

у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ст. 351 ч.1, 15 ч.3, 190 ч.2 КК України,

в с т а н о в и в :
22 березня 2015 р. приблизно о 16 год. обвинувачений ОСОБА_5 , знаходячись в квартирі АДРЕСА_2 , з метою заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, діючи з корисливих мотивів, запевнив потерплого ОСОБА_4 , що він є співробітником міліції. Подалі ОСОБА_5 повідомив потерпілому, що той є співучасником крадіжки, яку обвинувачений разом із невстановленими особами зімітував з метою заволодінням чужим майном. З цією метою обвинувачений запропонував потерпілому за винагороду в 5 000 грн. уладнати питання про відмову у притягнені його до кримінальної відповідальності за начебто вчинену крадіжку. Потерпілий ОСОБА_4 , сприйнявши ситуацію за дійсність та будучи переконаним, що він спілкується з працівником міліції, погодився на пропозицію ОСОБА_5 . Однак потерпілий звернувся до правоохоронних органів із заявою про вимагання у нього коштів, в зв`язку з чим злочинні дії обвинуваченого були зупинені, а він свій злочинний намір, направлений на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, до завершення не довів по причині, яка не залежала від її волі.

Своїми умисними діями ОСОБА_5 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені відповідно ст. 353 ч.1 КК України як самовільне присвоєння владних повноважень або звання службової особи, поєднане із вчиненням суспільно небезпечного діяння, та ст. 15 ч. 3, 190 ч.2 КК України, як незакінчений замах на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Обвинувачений ОСОБА_5 свою винуватість у вчинені вказаних злочинів визнав повністю, суду пояснив, що 22 березня 2015 р. він зустрівся із знайомими, які розповіли йому, що знають чоловіка, який скуповує крадене майно, маючи на увазі потерпілого ОСОБА_4 . З метою заволодіння грошима потерпілого, вони домовились розіграти його, імітуючи крадіжку з квартири за участю потерпілого. Його знайомі домовились з потерпілим зустрітись, а потім імітували крадіжку з його участю. Потерпілого вони привезли в квартиру по АДРЕСА_3 , де він його «допитав», запропонувавши за винагороду в 5 000 грн. уладнати питання про відмову у притягнені його до кримінальної відповідальності. ОСОБА_4 погодився на цю пропозицію та пішов за грошима, залишивши у нього документи. Потерпілий повинен був гроші передати знайомим біля районного суду, але там їх затримали робітники міліції.

Потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні повністю підтвердив пояснення обвинуваченого ОСОБА_5 .

Оскільки обвинувачений повністю визнав свою винуватість у вчинені інкримінованого кримінального правопорушення, викладені судом обставини його вчинення ніким не оспорюються, суд у відповідності зі ст. 349 ч.3 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо цих обставин, проти чого не заперечують учасники судового провадження.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують покарання, не знаходячи обставин, що обтяжують покарання.
Суд приймає до уваги, що ОСОБА_5 неодноразово судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, вчинив злочин середньої тяжкості та невеликої тяжкості.

У відповідності зі ст. 66 КК України обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому, є щире каяття.
Аналізуючи викладене, а також приймаючи до уваги думку потерпілого про призначення обвинуваченому покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, суд приходить до переконання про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, що у відповідності зі ст. 75 КК України є підставою для звільнення його від відбування покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком.
На підставі викладеного, керуючись ст. 369-371, 373-374, 395 КПК України, суд

З а с у д и в :
Обвинуваченого ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 351 ч.1, 15 ч.3, 190 ч.2 КК України, та призначити покарання: за ст. 351 ч.1 КК України 1 рік обмеження волі, за ст. 15 ч.3, 190 ч.2 КК України 2 роки 6 міс. позбавлення волі.

У відповідності зі ст. 70 ч.1 КК України остаточне покарання призначити ОСОБА_5 за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки 6 (шість) місяців.

На підставі ст. 75, 76 КК України засудженого ОСОБА_5 звільнити від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік 6 (шість) місяців, поклавши на нього обов`язки не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.
Запобіжний захід відносно засудженого ОСОБА_5 домашній арешт, залишити до набрання вироком законної сили.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суду м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1