Дата документу Справа № 336/7500/14-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №336/7500/14-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/778/469/15 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ч.1 ст.286 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 лютого 2015 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000497 від 15 жовтня 2014 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у с.Карла-Лібкнехта Куйбишевського району Запорізької області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

представника потерпілої-адвоката ОСОБА_8 ,

захисника-адвоката ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

встановила:
3 лютого 2015 року до апеляційного суду надійшло кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 з апеляційною скаргою останнього на вирок Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 18 грудня 2014 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.1 ст.286 КК України до штрафу у розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами на 1 рік. Запобіжний захід щодо ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили, залишено без змін у вигляді особистого зобов`язання. Вирішена доля речових доказів..

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , не оспорюючи обставин кримінального провадження, доведеність вини та юридичну кваліфікацію своїх дій, просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання, та виключити вказівку про додаткову міру покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що суд в повному обсязі не взяв до уваги обставини, які вплинули на судове рішення. Призначаючи покарання суд не врахував наступні дані про його особу, а саме те, що він працює та його робота пов`язана з керуванням транспортним засобам, а позбавлення права керування транспортними засобами позбавить його сім`ю засобів існування. Судом першої інстанції були встановлені обставини, що пом`якшують покарання, повне відшкодування завданої шкоди потерпілій, які давали змогу суду не призначати додаткове покарання. Потерпіла просила суд не призначати суворе покарання.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, яке він вчинив за наступних обставин.

14 жовтня 2014 року, приблизно о 13-50 годині, ОСОБА_6 , керуючи вантажним автомобілем MAN T 37, р/н НОМЕР_1 , здійснював рух по автодорозі Харків-Сімферополь, з боку вул.Молочной у напрямку вул.Івана Богуна в м.Запоріжжя, в цей же час, ОСОБА_10 , в якості пішохода, знаходячись в районі буд.№7 по пров.Соляному в м.Запоріжжя, перетинала проїжджу частину автодороги Харків-Сімферополь, рухаючись справа на ліво по ходу руху автомобіля.

ОСОБА_6 в порушення вимог п.п.12.3, 12.4, 12.9 б) Правил дорожнього руху України, рухаючись зі швидкістю 76,4 77,0 км/год, що перевищує дозволену швидкість 60 км/год, маючи об`єктивну можливість виявити на проїжджій частині пішохода, не прийняв своєчасних заходів для зменшення швидкості, аж до зупинки транспортного засобу, в результаті перевищення швидкості не зміг зупинити керований автомобіль до лінії руху пішохода, та допустив наїзд на ОСОБА_10 . В, що призвело до спричинення потерпілій легких тілесних ушкоджень, а також тяжких тілесних ушкоджень, не небезпечних для життя потерпілої, але які потягли за собою тривалий розлад здоров`я більше 21 дня.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити; прокурора, який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого; представника потерпілої-адвоката ОСОБА_8 , який також не заперечував проти апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення зазначеного у вироку, засновані на доказах досліджених у судовому засіданні, і є обґрунтованими.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні повністю визнав себе винним, дав показання по суті пред`явленого йому обвинувачення, в зв`язку з чим, на підставі ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів відносно фактичних обставин, оскільки вони учасниками судового провадження не оспорювалися.

Суд дав правильну оцінку дослідженим доказам, належним чином мотивував у вироку свої висновки та вірно кваліфікував дії ОСОБА_6 за ч.1 ст.286 КК України.

Доведеність вини й кваліфікація дій обвинуваченого ніким з учасників провадження не оспорюється.

Призначаючи покарання ОСОБА_6 суд першої інстанції послався на вимоги ст.65 КК України та Постанову Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 Про практику призначення судами кримінального покарання, згідно яких суд, при призначенні покарання, повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, між тим ці вимоги не виконав.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_6 раніше не судимий (а.с.33), вину у скоєному кримінальному правопорушенні визнав в повному обсязі, щиросердо розкаявся, сприяв слідству та суду у розкритті кримінального правопорушення, має постійне місце проживання (а.с.71), роботи, де характеризується позитивно (а.с.28), завдану потерпілій шкоду відшкодував в повному обсязі (а.с.26).

Колектив ФОП ОСОБА_11 , звернувся до суду із клопотанням у якому просить пом`якшити призначене ОСОБА_6 покарання, оскільки останній на підприємстві виконує роботу в якості водія вантажного автомобіля, та є єдиним годувальником своєї сім`ї. Його дружина знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до 3 років.

Враховуючи вищевикладені обставини, колегія суддів приходить до висновку про можливість призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за ч.1 ст.286 КК України у вигляді штрафу, без застосування додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, так як санкція статті передбачає альтернативне покарання.

На думку колегії суддів, виправлення і перевиховання ОСОБА_6 може бути досягнуто без застосування до нього додаткового покарання, а застосування додаткового покарання залишить його сім`ю без засобів існування.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 408, 418, 419 КПК України, колегія суддів

ухвалила:
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 18 грудня 2014 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.1 ст.286 КК України, в частині призначеного покарання, змінити.

Виключити з резолютивної частини вироку призначене ОСОБА_6 додаткове покарання - у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на 1 рік, та вважати ОСОБА_6 засудженим за ч.1 ст.286 КК України до покарання у вигляді штрафу у розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн.

В решті вищевказаний вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4