Код суду 233 Справа № 233/9333/13-к
Вирок
Іменем України
02 червня 2015 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
ОСОБА_10 ,
обвинуваченого ОСОБА_11 ,
захисника ОСОБА_12 ,
потерпілого ОСОБА_13 ,
законних представників
потерпілого ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,
представника потерпілого ОСОБА_15 ,
дитячих психологів ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ,
ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Костянтинівка Донецької області, українця, громадянина України, освіта середня-технічна, не працює, інваліда 3-ї групи, раніше не судимого, розлученого, має на утриманні малолітню дитину, зареєстрований і мешкає по АДРЕСА_1 , -
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 121 ч. 1 Кримінального кодексу України,
28 жовтня 2013 року, приблизно о 19.30 годин, обвинувачений ОСОБА_18 перебуваючи біля будинку АДРЕСА_2 , в ході сварки, діючи умисно, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, підійшов до ОСОБА_13 і, з затиснутою п/е трубкою в правій руці, завдав ОСОБА_13 один удар в область лівої скроні, чим спричинив останньому забиту рану лобно-скроневої області ліворуч, осколковий втиснутий перелом лобової кістки зліва з зміщенням уламків з наявністю епідурального крововиливу, відкриту черепно-мозкову травму, забій головного мозку 1 ступеня, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент заподіяння.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_18 свою провину у скоєному визнав, щиро розкаявся, та пояснив, що 28 жовтня 2013 року, він знаходився в себе вдома у квартирі АДРЕСА_3 . Після 19 години він ліг спати, оскільки у той час працював водієм міського автобусу і йому було потрібно вставати десь о 4 годині ранку щоб вчасно виїхати у перший рейс. Спиртні напої він не вживав взагалі також з цих причин. Він почав засипати, коли почув під балконом квартири, яка розташована на першому поверсі, якийсь шум. Він крикнув через розкрите вікно щоб припинили шуміти, але після цього хтось вдарив чимсь по вікну. Йому навіть здалося, що вікно розбилося. Він підхопився і побіг до під`їзду на вулицю. У під`їзді міняли металеві труби опалення на пластикові і він підхопив обрізок пластикової трубки довжиною десь 10-15 см, щоб щось тримати у кулаку. Біля під`їзду нікого не було, але він побачив, як із-за рогу будинку вийшли якісь хлопці 4-5 осіб. Він пішов до них щоб з`ясувати що відбувається. Коли він підійшов до них, йому здалося, що його намагаються обступити, тому одразу наніс одному з них удар кулаком правої руки із затиснутою в ньому трубкою в голову. Після цього хлопці одразу розбіглися. Під час завдання удару він також отримав садно пальця. Він викинув до смітника трубку і пішов додому. Про те, що він завдав тяжкі тілесні ушкодження неповнолітньому хлопцю він дізнався наступного дня, коли його забрала міліція з роботи. Під час інциденту на дворі було вже темно і він не бачив, що завдає удар неповнолітньому, оскільки той був навіть трохи вищій за нього і досить міцної статури. Після доставки до міліції він давав правдиві показання, показав на місці де і як все сталося, а також місце, куди він викинув кусок трубки. Він не хотів завдавати такої сильної шкоди потерпілому і підтримує клопотання свого захисника про кваліфікування його дій за ст.. 128 КК України як необережне тяжке тілесне ушкодження та просить застосувати у зв`язку із такою кваліфікацією до нього амністію, тому що є інвалідом 3-ї групи, а також має на утриманні малолітню дитину сина ОСОБА_19 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Також він підтримує клопотання захисника про визнання доказів недопустимими, а саме протоколів пред`явлення його для впізнання свідкам ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , та також протоколи допиту перелічених свідків. Цивільний позов прокурора він визнає повністю, пред`явлені йому матір`ю потерпілого матеріальні вимоги він відшкодував у повному обсязі ще у 2013 році, що підтверджується розписками на загальну суму 2560 грн.
Неповнолітній потерпілий ОСОБА_13 допитаний у судовому засіданні, пояснив, що 28 жовтня 2013 року, приблизно о 19 годині, він із своїми товаришами ОСОБА_23 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 і ОСОБА_22 грали у мікрорайоні біля будинку АДРЕСА_2 . Під час гри усі ховалися, а один з них намагався їх знайти. Можливо вони шуміли та кричали під час гри. Потім вони зібралися на розі будинку АДРЕСА_2 сентября. У цей час до них підійшов обвинувачений ОСОБА_18 . Він його одразу не побачив, тому що стояв спиною до нього. ОСОБА_18 спитав, щось на кшталт «хто тут такий смілий». Він відповів «я» і почав повертатись до ОСОБА_18 , а той одразу вдарив його кулаком у голову зліва в область скроні. Він відчув біль та одразу побіг. Всі інші також розбіглися. Через декілька хвилин вони з друзями зустрілися біля його будинку і вони побачили, що у нього голова та одяг у крові. Після цього він повернувся додому і мати викликала швидку та його відвезли до лікарні.
Неповнолітній свідок ОСОБА_23 у судовому засідання пояснив, що 28 жовтня 2013 року, приблизно о 19 годині, він із своїми товаришами ОСОБА_13 , ОСОБА_20 , ОСОБА_22 і ОСОБА_21 грали у мікрорайоні біля будинку АДРЕСА_2 . Під час гри усі ховалися, а один з них намагався їх знайти. Можливо вони шуміли та кричали під час гри, але ніхто по вікнам не стукав. Потім вони зібралися на розі будинку АДРЕСА_2 сентября. У цей час до них підійшов обвинувачений ОСОБА_18 . Той спитав, щось на кшталт «хто тут такий сміливий». ОСОБА_13 відповів - «я», а ОСОБА_24 одразу вдарив його кулаком у голову. Всі одразу розбіглися. Через декілька хвилин вони з друзями зустрілися біля будинку ОСОБА_25 і вони побачили, що у нього голова та одяг у крові. Обвинуваченого ОСОБА_18 він раніш не знав особисто, але часто бачив у тому ж районі, де вони мешкають.
Неповнолітні свідки ОСОБА_22 і ОСОБА_21 у судовому засіданні дали показання, які повністю співпадають із показаннями потерпілого ОСОБА_13 та свідка ОСОБА_23 . Крім того, вони пояснили, що після їх допиту в міліції їм було пред`явлено обвинуваченого ОСОБА_26 для впізнання. Вони раніше його неодноразово бачили у тому ж мікрорайоні, де мешкають і самі, тому впевнено його впізнали.
Крім визнання своєї провини та вищенаведених показів потерпілого та свідків, вина обвинуваченого ОСОБА_18 у інкримінованому діянні підтверджується іншими доказами, дослідженими у судовому засіданні:
- протоколом огляду місця події від 29.10.2013 року та фото-таблицями до нього, якими зафіксовано місце події, яке знаходиться біля будинку АДРЕСА_2 , описано місце злочину, та вилучені змиви виявлених плям бурого кольору (а.с. 38-44);
- протоколом огляду місця події від 29.10.2013 року та фото-таблицями до нього, згідно якого вилучено та оглянути одяг потерпілого ОСОБА_13 синя кофта та сині джинси із плямами бурого кольору (а.с. 24-37);
- протоколом огляду місця події за участю обвинуваченого ОСОБА_18 від 29.10.2013 року, під час якого вилучено кусок пластикової труби діаметром 15 мм та довжиною 15 см (а.с. 45);
- протоколами пред`явлення особи для впізнання від 29 жовтня 2013 року під час яких свідки ОСОБА_22 , ОСОБА_20 та ОСОБА_21 впевнено вказали на ОСОБА_18 як на особу, яка 28 жовтня 2013 року завдала тілесні ушкодження ОСОБА_13 (а.с. 46-51);
- протоколом проведення слідчого експерименту від 05 листопада 2013 року та фото-таблицею до нього, під час якого обвинувачений ОСОБА_18 розповів на місці та показав яким саме чином він завдав удар потерпілому ОСОБА_13 (а.с. 62-65);
- висновком судово-медичної експертизи №312 від 05.11.2013 року, згідно якого у обвинуваченого ОСОБА_18 наявне садно 1-го пальця правої кисті, яке утворилося можливо у вказаний у постанові строк 28.10.2013 року ,і відноситься до легких тілесних ушкоджень (а.с. 66);
- висновком судово-медичної експертизи № 62 від 06.11.2013 року, згідно якої потерпілому ОСОБА_13 завдані наступні тілесні ушкодження:
- забиту рану лобно-скроневої області ліворуч, осколковий втиснутий перелом лобової кістки зліва з зміщенням уламків з наявністю епідурального крововиливу, відкриту черепно-мозкову травму, забій головного мозку 1 ступеня, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент заподіяння. Не виключається, що зазначені тілесні ушкодження утворились від удару кулаком із затиснутим у ньому куском пластикової труби, як зазначив обвинувачений ОСОБА_18 під час слідчого експерименту (а.с.67-68);
- актом амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 952 від 19 листопада 2013 року, згідно висновків якої ОСОБА_18 виявляє ознаки органічного емоційно-лабільного (астенічного) розладу особистості внаслідок перенесеної у 2002 році закритої черепно-мозкової травми. В момент скоєння інкримінованого діяння міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. В момент скоєння правопорушення не знаходився у тимчасово-хворобливому стані, який позбавляв його можливості усвідомлювати свої дії та керувати ними. В теперішній час може усвідомлювати свої дії та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує, т.щ. не є душевнохворим (а.с. 69-72);
- постановою про приєднання до справи речових доказів та квитанції, згідно яких одяг потерпілого ОСОБА_13 та знаряддя злочину пластикова трубка залучені до справи у якості речових доказів (а.с. 94-95).
Даючи оцінку результатам судового розгляду кримінального провадження, суд визнає, що вина обвинуваченого в інкримінованому йому правопорушенні доведена повністю, дії обвинуваченого ОСОБА_18 суд кваліфікує як навмисне заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке є небезпечним для життя в момент заподіяння саме за ст. 121 КК України.
Клопотання обвинуваченого ОСОБА_18 та його захисника щодо перекваліфікації дій обвинуваченого на ст.. 128 КК України не ґрунтується на законі і тому не може бути задоволено. Так, прямий умисел к кримінальному праві поділяється на визначений, невизначений і альтернативний. Невизначеним є умисел, при якому суспільно небезпечний результат обвинувачений передбачав лише у загальних рисах, а не у індивідуально визначеному вигляді. Так, під час нанесення удару потерпілому ОСОБА_13 обвинувачений усвідомлював, що завдає останньому тілесне ушкодження, хоча не віддає собі звіту, яке саме: тяжке, середньої тяжкості або легке. Тому у цьому випадку ОСОБА_18 повинен нести відповідальність за те тілесне ушкодження, яке він фактично завдав.
19 квітня 2014 року вступив в силу Закон України №1185-VII від 08.04.2014 року «Про амністію у 2014 році».
Пунктом «в» статті 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» передбачено звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, засуджених за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, та за злочини, вчинені з необережності, які не є особливо тяжкими відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, осіб, не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.
Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_18 має малолітнього сина ОСОБА_27 ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 59).
Але, злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_18 у відповідності до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину. Тому, підстави для застосування амністії відносно обвинуваченого ОСОБА_18 відсутні.
Заявлене в судовому засіданні захисником ОСОБА_12 та обвинуваченим ОСОБА_18 клопотання про визнання недопустимими доказів по кримінальному провадженню: протоколів пред`явлення його для впізнання свідкам ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , у зв`язку із тим, що вказані особи не були завчасно допитані про те, за якими саме ознаками вони можуть впізнати обвинуваченого, під час впізнання ОСОБА_24 був одягнений в інший одяг, ніж під час скоєння злочину, а також протоколи допиту перелічених свідків з тих же причин, не може бути задоволено з огляду на наступне.
Згідно ст.. 84 КПК України - доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Згідно ст..85 КПК України - належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Статтею 86 КПК України передбачено, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Згідно ч.3 ст.. 93 КПК України - сторона захисту, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, здійснює збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів.
Протоколи допиту свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 у якості письмових доказів до матеріалів кримінального провадження не долучались і тому дати їм правову оцінку та визнати недопустимими суд позбавлений можливості.
Свідки ОСОБА_21 , ОСОБА_22 були присутні у залі судового засідання і підтвердили особисту участь у впізнанні обвинуваченого, пояснили, що раніше його вже бачили і тому одразу впізнали. При цьому у протоколах пред`явлення особи для впізнання, які залучені до матеріалів кримінального провадження, до початку цієї слідчої дії свідкам було поставлене питання про те, за якими ознаками вони можуть впізнати особу, яка завдала ОСОБА_13 тілесні ушкодження, на яке вони відповіли, що за рисами обличчя. Аналіз цих протоколів не дає суду також підстав вважати їх недопустимими у відповідності до ст. 87 КПК України.
Сторона захисту і обвинувачений під час досудового слідства знайомились зі всіма доказами по кримінальному провадженню, вони їм були відкриті в порядку ст.. 290 КПК України, заперечень, зауважень від них не надходило. Сторона захисту не ініціювала додатковий допит свідків, перехресний допит. Свідки в судовому засіданні давали свої пояснення не під тиском, вільно. Тому суд вважає, що пояснення свідків відповідають вимогам ст. 95,86 КПК України і у суду не має підстав визнати їх недопустимими.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_18 суд у відповідності зі ст.65 КК України бере до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, конкретні обставини кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, не працює, інвалід 3-їгрупи, за місцем проживання та попередньої роботи, характеризується позитивно, не перебуває на обліку у лікаря нарколога, психіатра та фтизіатра (а.с. 52-60, 111-112).
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого відповідно до вимог ст. 66 КК України, суд визнає його щире каяття, сприяння розслідуванню злочину, відшкодування потерпілому завданої матеріальної шкоди.
З урахуванням викладеного суд вважає, що для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів обвинуваченому ОСОБА_18 слід обрати покарання у вигляді позбавлення волі та звільнити його від відбування покарання з випробуванням та покладанням обов`язків, у відповідності до ст. ст. 75, 76 КК України.
Цивільний позов прокурора про відшкодування шкоди у вигляді витрат на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_13 у сумі 833,24 грн. слід задовольнити повністю та стягнути з обвинуваченого ОСОБА_18 на користь держави вказану суму в рахунок погашення матеріального збитку, враховуючи те, що позов повністю визнаний обвинуваченим, його розмір ніким не оспорюються.
Цивільний позов представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_13 слід залишити без розгляду, оскільки він не відповідає вимогам ст.ст. 119-120 ЦПК України.
Речові докази: два змиви речовини бурого кольору, вилучені під час огляду місця події 29.10.2013 року; синю пайту, світло сині джинси одяг потерпілого ОСОБА_13 , вилучений під час огляду місця події за місцем проживання потерпілого 29.10.2013 року; пластикову трубку, вилучену під час огляду місця події 29.10.2013 року за участі обвинуваченого ОСОБА_18 , які знаходяться в камері зберігання речових доказів Костянтинівського МВ ГУМВС України в Донецькій області, - слід знищити, як такі, що не мають великої матеріальної цінності (а.с. 94-95).
Судових витрат у справі немає.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 370, 374, 376 КПК України, суд, -
ОСОБА_18 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.121 КК України та призначити йому покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
У відповідності до вимог ст. ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_18 від призначеного покарання, якщо він на протязі трьох років випробувального терміну не скоїть нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Стягнути з ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який народився в м. Костянтинівка Донецької області, РНОКПП НОМЕР_1 на користь держави в рахунок погашення матеріального збитку у вигляді витрат на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_13 833 (вісімсот тридцять три) гривні 24 копійки.
Цивільний позов представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_13 ОСОБА_13 , - залишити без розгляду.
Речові докази: два змиви речовини бурого кольору, вилучені під час огляду місця події 29.10.2013 року; синю пайту, світло сині джинси одяг потерпілого ОСОБА_13 , вилучений під час огляду місця події за місцем проживання потерпілого 29.10.2013 року; пластикову трубку, вилучену під час огляду місця події 29.10.2013 року за участі обвинуваченого ОСОБА_18 , які знаходяться в камері зберігання речових доказів Костянтинівського МВ ГУМВС України в Донецькій області, - знищити.
Копія вироку після його проголошення негайно вручається обвинуваченому та прокурору.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.
Суддя