У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України

у складі:

головуючого

Міщенка С.М.,

суддів

Глоса Л.Ф. і Кармазіна Ю.М.,

за участю прокурора

Казнадзея В.В.

розглянула в
судовому засіданні в м. Києві 17 квітня 2007 року кримінальну справу за
касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1,
касаційним поданням прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої
інстанції, на вирок Апеляційного суду Херсонської області від 2 жовтня 2006
року щодо ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3.

Цим вироком

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,
громадянина України,

уродженця м.
Мелітополя Запорізької області, жителя м. м. Генічеськ Херсонської області,
раніше судимого 14.02.2005 року за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки
позбавлення волі. 23.11.2005 року звільнений умовно-достроково на 1 рік 5
місяців 22 дні,

засуджено:

- за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 15 і ч. 3 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення волі;

- за ч. 4 ст. 187 КК України на 9 років позбавлення волі.

За п. п. 9, 12 ч. 2 ст. 115, ст. 15 і ч. 2 ст. 194 КК України ОСОБА_1
виправдано.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів ОСОБА_1 призначено
покарання у виді позбавлення волі
строком на 9 років.

На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання за цим вироком
частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком і
остаточне покарання ОСОБА_1 визначено у виді
позбавлення волі строком на 10 років.

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, уродженця та жителя м. Генічеськ
Херсонської області, раніше неодноразово судимого, останній раз 08.08.2005 року
за ч. 3 ст. 185 , ч. 4 ст. 70 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі з
випробуванням з іспитовим строком на 3 роки,

засуджено:

- за
ст. 304 КК України на 2 роки позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 15
і ч. 3 ст. 186 КК України на 5 років позбавлення волі;

-
за ч. 4 ст. 187 КК України на 9 років позбавлення волі з конфіскацією
всього майна, яке є його власністю;

-
за п. 9 ч. 2 ст. 115 КК України на 12 років позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 15
і ч. 2 ст. 194 КК України на 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів ОСОБА_2 призначено
покарання у виді позбавлення волі
строком на 12 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання за цим вироком
частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком і
остаточне покарання ОСОБА_2 визначено у
виді позбавлення волі строком на 12
років 6 місяців з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

ОСОБА_3,

ІНФОРМАЦІЯ_3,

громадянина України, уродженця Литви, жителя м. Генічеськ Херсонської
області,

раніше не судимого,

засуджено:

- за
ч. 2 ст. 15 і ч. 3 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення
волі;

- за ч.4 ст. 187 КК України на 8
років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів остаточне покарання
ОСОБА_3 визначено у виді позбавлення волі строком на 8 років з конфіскацією
всього майна, яке є його власністю.

Суд визнав, що в ніч на 30 січня 2006 року ОСОБА_1 з метою заволодіння чужим майном, зламавши замок
дверей, проник в приміщення кафе-бару “Решилє”, розташованого по вулиці Миру у
м. Генічеськ Херсонської області, звідки таємно викрав належні ОСОБА_4 майно та гроші, завдавши останньому
матеріальну шкоду в розмірі 1 840 грн.

Крім того, 31 січня 2006 року ОСОБА_2 втягнув неповнолітнього ОСОБА_1 у злочинну
діяльність, запропонувавши йому та ОСОБА_3 відкрито, з проникненням у житло
заволодіти чужим майном. Таку пропозицію
останні підтримали. З цією метою вони
всі разом, будучи у стані алкогольного сп'яніння, близько 3 години, прийшли до
житла ОСОБА_5 - будинку АДРЕСА_1, вибили в ньому вікна, намагаючись проникнути
у житло для заволодіння магнітофоном й грішми, але свій злочинний умисел не
довели до кінця з причин, що не залежали
від їх волі, оскільки зазнали активного опору з боку ОСОБА_6, який в цей час перебував у
будинку.

У той же день близько 4 години засуджені, продовжуючи свої злочинні дії,
спрямовані на заволодіння чужим майном, пішли до будинку АДРЕСА_2, де одиноко проживала літня жінка. Розбивши вікно, вони
проникли в це житло й вчинили на ОСОБА_7 напад, поєднаний із застосуванням
насильства, небезпечного для її життя та здоров'я. А саме, ОСОБА_2 й ОСОБА_1
нанесли їй удари лопатою по голові та іншим частинам тіла, спричинивши тяжкі
тілесні ушкодження. В такий спосіб засуджені заволоділи 1200 грн. та іншим майном потерпілої, вартістю 2 736 грн.

Залишаючи місце вчинення цього злочину, з метою його приховання шляхом
умисного вбивства ОСОБА_7, яка лежала непритомною на підлозі, ОСОБА_2 підпалив
розкидані біля потерпілої речі, сподіваючись, що вогнем також буде повністю
знищено будинок зі слідами злочину. Внаслідок цих дій ОСОБА_2 настала смерть
потерпілої від отруєння окисом вуглецю.
Проте його умисел на повне знищення шляхом підпалу будинку й майна потерпілої,
вартість яких становить 7 224 грн., не було доведено до кінця з причин, що
не залежали від його волі.

Вироком суду ОСОБА_1 виправдано за обвинуваченням за п.п. 9,12 ч.2 ст.115,
ст.15 і ч.2 ст.194 КК України у вчиненні за попередньою змовою з ОСОБА_2 замаху
на умисне знищення майна шляхом підпалу та умисного вбивства ОСОБА_7 з метою
приховати вчинений на неї розбійний напад за недоведеністю його участі в
скоєнні цих злочинів.

У касаційному поданні прокурор, який брав участь у розгляді справи судом
першої інстанції, вважаючи, що висновки суду про недоведеність участі ОСОБА_1 в
скоєнні за попередньою змовою з ОСОБА_2 умисного вбивства ОСОБА_7 та підпалу її
будинку не відповідають фактичним обставинам справи, а призначене засудженим
покарання є м'яким, просить вирок щодо засуджених скасувати, а справу направити на новий
судовий розгляд. В обґрунтування касаційного подання прокурор посилається на
неналежну оцінку судом показань засудженого ОСОБА_3, в яких містяться дані про
причетність ОСОБА_1 до вчинення цих злочинів.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_1 не погоджується з вироком суду,
стверджуючи, що він ніяких злочинів не вчиняв. В ніч на 31 січня 2006 року він
був у ОСОБА_8. Посилається на те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 обмовили його у
вчиненні злочинів, за які його засуджено.

Засуджені ОСОБА_2 й ОСОБА_3 вирок не оскаржили.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України, пояснення прокурора
Казнадзея В.В., який частково підтримав касаційне подання та просив скасувати
вирок тільки з підстав необґрунтованості виправдання ОСОБА_1, перевіривши
матеріали справи та обговоривши наведені у поданні та касаційній скарзі
засудженого доводи, колегія суддів вважає, що вони не підлягають задоволенню з
таких підстав.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 у вчиненні
ними злочинів, за які їх засуджено, відповідає фактичним обставинам справи,
обґрунтовані сукупністю доказів, розглянутих у судовому засіданні, наведених у
вироку і належно оцінених судом.

Зокрема, на підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні ним крадіжки з приміщення кафе-бару “Решилє” суд послався на показання, дані ним під час досудового слідства в присутності
захисника, в яких він визнав, що викрав
з цього приміщення апаратуру та продав її ОСОБА_9.

Ці показання суд обґрунтовано поклав в основу свого рішення, оскільки вони
узгоджуються з іншими дослідженими у судовому засіданні доказами та
відповідають фактичним обставинам справи.

Так, ОСОБА_9 підтвердив, що він погодився купити принесену йому засудженим
апаратуру, яку через декілька днів у нього було вилучено працівниками міліції.

З показань потерпілої Заіченко вбачається, що вилучені у ОСОБА_9 телевізор
та музикальний центр вона впізнала як такі, що були викрадені з належного їй
кафе-бару.

Дані, що містяться у протоколі огляду місця скоєння злочину, відповідають
зазначеним показанням ОСОБА_1 про механізм та спосіб вчинення ним цієї
крадіжки.

Як убачається з матеріалів справи,
протоколу судового засідання, винність ОСОБА_1 у вчиненні за попередньою змовою
з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 замаху на відкрите заволодіння майном потерпілої ОСОБА_5
та розбійного нападу на потерпілу ОСОБА_7, поєднаному з проникненням у її житло
й заподіянням їй тяжких тілесних ушкоджень, а також ОСОБА_2 в умисному вбивстві ОСОБА_7 з метою приховати
вчинений злочин та підпалі будинку потерпілої за обставин, викладених у вироку
суду, - доведена. Приведені з цього приводу висновки суду належним чином
умотивовані і колегією суддів під сумнів не ставляться.

Згідно з показаннями ОСОБА_2 й ОСОБА_3, вони разом з ОСОБА_1 в ніч з 30 на
31 січня 2006 року вживали спиртне. ОСОБА_2 запропонував піти до будинку
літньої жінки, щоб відкрито заволодіти її грішми. З такою пропозицією всі засуджені погодилися. З
цією метою вони близько 3-ї години разом
прийшли до будинку ОСОБА_5 Палицями розбили вікна, намагаючись проникнути в
будинок. Однак там виявився чоловік, який перешкодив їм це зробити. Вони
вимагали віддати їм гроші та магнітофон, що стояв на вікні, проте чоловік цього
не зробив, і вони змушені були втекти.
Потім з тим же наміром, вони прийшли до місця проживання іншої жінки - ОСОБА_7 Спершу ОСОБА_3 відключив подачу до
будинку електричного струму, після чого ОСОБА_2 розбив вікно, через яке вони
втрьох проникли до її житла. Коли до них вийшла ОСОБА_7, її лопатою по голові
тричі вдарив ОСОБА_2, а ОСОБА_1 став вимагати гроші. Отримавши відмову,
останній вдарив потерпілу ногою в груди. Внаслідок чого вона віддала йому
гроші, але ОСОБА_1, вважаючи, що це не всі гроші, вдарив ОСОБА_7 лопатою по
голові і решту грошей знайшов у ліжку. ОСОБА_3 також шукав гроші в будинку.
Крім грошей вони також заволоділи й іншим, зазначеним у вироку майном
потерпілої, яке потім віднесли до житла ОСОБА_2 Коли вони залишали цей будинок,
ОСОБА_2, впевнившись, що ОСОБА_7 ще живою лежить на підлозі, вчинив
підпал розкиданих біля неї речей з метою
приховати вчинений засудженими злочин.

Наведені показання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про час і місце події, обставини
вчинення засудженими злочинів, спосіб убивства ОСОБА_7, місце зберігання її
майна, яким вони заволоділи об'єктивно підтверджуються даними, що містяться:

- в показаннях потерпілої ОСОБА_5, свідка ОСОБА_10 про обставини вчинення
саме трьома особами замаху на відкрите заволодіння їх майном;

- в протоколах огляду місця події, в
ході яких виявлено вказані засудженими пошкодження будинків потерпілих, труп ОСОБА_7 з ознаками насильницької смерті та
слідами підпалу;

- у висновку
пожежно-технічної експертизи про причини пожежі та осередок підпалу;

- у висновку судово-медичної
експертизи про механізм утворення тілесних ушкоджень у потерпілої та причину її
смерті;

- у висновку дактилоскопічної
експертизи про належність ОСОБА_3 відбитку пальця руки, виявленого в будинку
ОСОБА_7;

-
- в протоколі виявлення та вилучення за місцем проживання ОСОБА_2 речей
ОСОБА_7; та іншими доказами, які належно перевірені судом і змістовно наведені
у вироку.

З урахуванням наведеного та приймаючи до уваги те, що ОСОБА_2 в своїх
показаннях, розкриваючи роль кожного з засуджених у вчинених ними злочинах,
послідовно визнавав скоєння ним особисто
більш тяжкого аніж ОСОБА_1 злочину, вважати, що ОСОБА_2 й ОСОБА_3
обмовили ОСОБА_1, на що останній наголошує в своїй касаційній скарзі, суд
підстав не мав.

Доводи ОСОБА_1 про те, що в час
вчинення цих злочинів він ночував у свідка ОСОБА_8., спростовано її
показаннями, які перевірені судом.

Тому зазначені показання засуджених ОСОБА_2 та ОСОБА_3 суд обґрунтовано
визнав такими, що відповідають дійсності, і поклав в основу вироку.

З огляду на викладене, колегія суддів не погоджується з доводами касаційної
скарги ОСОБА_1, що він не вчиняв злочинів, за які його засуджено.

Що стосується доводів касаційного подання про те, що суд безпідставно
виправдав ОСОБА_1 за обвинуваченням у
вчиненні за попередньою змовою з ОСОБА_2
умисного вбивства потерпілої ОСОБА_7 з
метою приховати інший злочин та замаху
на умисне знищення шляхом підпалу її
майна, то їх не можна визнати
обґрунтованими з таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що докази обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні цих злочинів були
побудовані тільки на вибіркових
показаннях ОСОБА_3 про те, що ОСОБА_1 подавав ОСОБА_2 папір для підпалу й
особисто підпалював речі сірниками.

Проте, аналіз цих показань ОСОБА_3 свідчить, що вони є суперечливими і не
підтверджуються матеріалами справи.

Так, під час допитів 1.02.2006р.
(т. 2 а.с. 79), 2.02.2006р.
(т.2 а.с. 85), 10.02.2006 р. (т.2 а.с. 93), 6.03.2006р. (т.2 а.с. 97), в ході відтворення обстановки і обставин
події 7.02.2006р. (т.1 а.с. 314), при
проведенні судово-психіатричної
експертизи (т.2 а.с.137), в судовому засіданні (т.3 а.с. 89,90) ОСОБА_3 давав
показання про те, що підпал вчинив ОСОБА_2 самостійно.

Такі ж показання послідовно давав і ОСОБА_2 впродовж всього досудового
слідства та судового розгляду справи.

Відповідно до ч.3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах,
одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо
доведеності вини особи тлумачаться на її
користь.

Суд, дослідивши усі зібрані у справі
докази, належним чином навів у вироку мотиви, з яких він
відкидає докази обвинувачення, та навів підстави виправдання ОСОБА_1 за п.п.
9,12 ч.2 ст. 115, ст.15 і ч.2 ст.194 КК
України за недоведеністю його
участі у скоєнні цих
злочинів. З цим рішенням колегія суддів
погоджується.

Отже, кваліфікація злочинних дій ОСОБА_2 за ст. 304, ч.2 ст.15 і ч.3 ст.186,
ч.4 ст.187, п.9 ч.2 ст.115, ч.2 ст. 15 і ч.2 ст.194 КК України, ОСОБА_1
за ч.3 ст.185, ч.2 ст.15 і ч.3 ст.186, ч.4 ст.187
КК України, ОСОБА_3 за ч.2 ст.15
і ч.3 ст.186, ч.4 ст.187 КК України є
правильною.

Призначаючи ОСОБА_2, ОСОБА_1 й
ОСОБА_3 покарання в межах санкцій
статей КК України, за якими їх засуджено, суд в повній мірі врахував характер і
ступінь тяжкості вчинених ними злочинів, дані про особу кожного з них, всі ті обставини, що обтяжують і пом'якшують покарання, конкретизувавши та
змістовно навівши ці дані у вироку, що відповідає вимогам ст.65 КК України. З огляду на викладене, призначене засудженим покарання
є необхідним і достатнім для їх
виправлення і попередження нових злочинів, а тому підстави для скасування
вироку внаслідок його м'якості, про що ставиться питання в касаційному поданні прокурора, - відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 394-396 КПК України, колегія
суддів

ухвалила:

касаційне подання прокурора
та касаційну скаргу
засудженого ОСОБА_1 залишити
без задоволення, а
вирок Апеляційного суду Херсонської області
від 2 жовтня 2006
року щодо ОСОБА_1,
ОСОБА_2 й ОСОБА_3 - без зміни.

Судді:

Міщенко С.М. Кармазін
Ю.М. Глос Л.Ф.