АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2014 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі

головуючого судді - ОСОБА_1
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0006482, відносно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ірпінь Київської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, працюючого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимий:

обвинуваченого за ч. 2 ст. 186 КК України;
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Ірпінь Київської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий:

обвинуваченого за ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 309 КК України;

за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 і захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 14 жовтня 2014 року,

за участю сторін: прокурора - ОСОБА_9
потерпілої ОСОБА_10
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8
обвинувачених - ОСОБА_5 , ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено йому покарання у виді 4-х років позбавлення волі; ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 309 КК України та призначено йому покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 4-х років позбавлення волі, за ч. 1 ст. 309 КК України 1-н рік позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України, призначено остаточне покарання у виді 4-х років позбавлення волі.
Також, задоволено цивільний позов потерпілої та постановлено стягнути солідарно з обвинувачених на користь ОСОБА_10 6000 моральної шкоди.
По справі вирішено питання щодо речових доказів.

Відповідно до вироку, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 попередньо домовившись про відкрите викрадення чужого майна за допомогою мотоцикла «Honda», діючи згідно розподілених ролей, 28 липня 2014 року, приблизно о 16 год. 00 хв., використовуючи вище вказаний мотоцикл, проїжджаючи біля будинку № 71 по вул. Ірпінській в м. Києві, помітивши на тротуарній доріжці ОСОБА_10 , яка в руках тримала сумку, зупинились неподалік останньої. Діючи відповідно до розподілених ролей, ОСОБА_5 перебував за кермом мотоциклу, а ОСОБА_6 підбіг ззаду потерпілої та вирвав з її рук сумку. Після чого з місця вчинення кримінального правопорушення обвинувачені зникли. Своїми діями обвинувачені завдали ОСОБА_10 матеріальної шкоди на загальну суму 2 000 грн.
Крім цього, ОСОБА_6 у невстановлений досудовим розслідуванням час та за невстановлених обставин, знаходячись на території лісової ділянки біля м. Ірпінь, помітив рослини коноплі. Усвідомлюючи те, що дані рослини відносяться до наркотичних засобів, ОСОБА_6 вирішив їх зірвати з метою подальшого особистого вживання, без мети збуту.

Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на безоплатне придбання наркотичної речовини, обвинувачений їх зірвав та зберігав за місцем свого проживання без мети збуту.

Вказану наркотичну речовину було вилучено 28 серпня 2014 року в ході проведення санкціонованого обшуку. Згідно висновку хімічної експертизи № 2127 х від 16 вересня 2014 року вилучена у ОСОБА_6 речовина є особливо небезпечним наркотичним засобом кані бісом, маса якого становить 27,8 г.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 не оспорюючи фактичні обставини справи та юридичної кваліфікації дій, просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання та звільнити його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3-ри роки. Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що враховуючи ті обставини, що тяжкі наслідки від вчинених ОСОБА_5 дій відсутні, те, що до адміністративної і кримінальної відповідальності обвинувачений в минулому не притягувався, на обліку і лікаря нарколога та психіатра не перебуває, позитивно характеризується, має постійне місце роботи та проживання, на його утриманні перебувають батьки похилого віку, мати є інвалідом 3-ї групи, а також те, що свою вину у вчиненому ОСОБА_5 визнав повністю і щиро розкаявся, що судом було визнано як обставину, яка пом`якшує покарання, а також відсутність обтяжуючих обставин, є підстави вважати, що його виправлення та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_6 також вважає незаконним і необґрунтованим вирок суду першої інстанції в частині призначеного його підзахисному покарання. Так, на думку апелянта місцевим судом не було належним чином враховано тих обставин, що ОСОБА_6 свою вину у вчинених кримінальних правопорушеннях визнав повністю та щиро розкаявся, має середню освіту, у лікаря нарколога на обліку не перебуває, позитивно характеризується, має постійне місце проживання, раніше не судимий, офіційно не працює, має на утриманні тяжко хвору матір, сам обвинувачений також має незадовільний стан здоров`я, відсутність претензій до останнього з боку потерпілої, а також його молодий вік. Дані обставини, на думку захисника, дають підстави вважати, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, а тому просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання, звільнивши ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням застосувавши положення ст. ст. 75, 76 КК України.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисників ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , які підтримали подані апеляційній скарги і просили їх задовольнити, обвинувачених ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , які підтримали позицію своїх захисників, потерпілу ОСОБА_10 , яка також виступила в підтримку поданих апеляційних скарг, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг і просив вирок суду залишити в силі, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинувачених, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши доводи поданих апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_5 і ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушеннях, за обставин, викладених у вироку, а також кваліфікація їх дій, в поданих апеляційних скаргах не оспорюються, а тому судом апеляційної інстанції не перевіряються.
Що стосується доводів апелянтів з приводу того, що суд першої інстанції при вирішені питання про вид і розмір призначеного обвнуваченим покарання не в повній мірі дотримався вимог ст. 65 КК України та не дослідив належним чином дані про особу засудженого, то вони є безпідставними.

Так ст. 65 КК України передбачено, що суд призначаючи покарання повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчиненню нових злочинів.
Вимоги даної норми закону місцевим судом було дотримано та враховано всі обставини передбачені ст. 65 КК України, в тому числі і ті , на які в своїх апеляційних скаргах посилаються захисники.

За змістом вироку вбачається, що суд першої інстанції при призначенні покарання:

ОСОБА_5 врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких, у вчиненому щиро розкаявся, що місцевим судом було визнано, як обставину яка пом`якшує покарання, та відсутність обтяжуючих обставин, дані про особу обвинуваченого, який неодружений, до обрання йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою працював, має постійне місце реєстрації, за яким характеризується посередньо, на обліку у лікаря нарколога і психіатра не перебуває, має матір, яка є інвалідом 3-ї групи, в силу ст. 89 КК України раніше не судимий;

ОСОБА_6 врахував, що вчиненні ним кримінальні правопорушення відносяться до категорії середньої тяжкості та тяжких, у вчиненому щиро розкаявся, що місцевим судом було визнано, як обставину яка пом`якшує покарання, та відсутність обставин, які обтяжують покарання, дані про особу обвинуваченого, який неодружений, не працював, має постійне місце реєстрації, за яким характеризується посередньо, на обліку у лікаря нарколога і психіатра не перебуває, має матір, яка хворіє і не працює, до кримінальної відповідальності притягується вперше;

Таким чином, колегія суддів не вбачає порушень з боку суду першої інстанції вимог ст. 65 КК України, щодо загальних засад призначення покарання.

Посилання захисників на наявність підстав для застосування щодо їх підзахисних положень ст. 75 КК України та звільнення їх від відбування призначеного покарання з випробуванням, колегія суддів вважає безпідставними.

Відповідно до ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення засудженого від відбування покарання, з випробуванням.
Враховуючи, що ОСОБА_5 вважається раніше не судимим в силу ст. 89 КК України, характеризується посередньо, вчинене ним кримінальне правопорушення, відноситься до категорії тяжких, та те, що в провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 186 КК України і в Оболонському районному суді м. Києва - за ч. 1 ст. 186 КК України, а ОСОБА_6 вчинив два кримінальні правопорушення, які відповідно до вимог ст. 12 КК України відносяться до категорії середньої тяжкості та тяжких, не працює, тобто не займається суспільно корисною працею, має посередньою характеристику, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що виправлення та перевиховання обвинувачених не можливе без ізоляції від суспільства, в зв`язку з чим не вбачає підстав для застосування щодо них положень статті 75 КК України.

Що стосується посилань захисника ОСОБА_6 з приводу того, що його підзахисний має незадовільний стан здоров`я, то в підтвердження своїх доводів ним не було надано будь-яких доказів, в зв`язку з чим, колегія суддів не приймає їх до уваги.

Таким, чином, враховуючи все вище наведене та думку потерпілої, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційних скарг захисників про незаконність і необґрунтованість вироку суду першої інстанції в частині призначеного покарання, є безпідставними, а відтак залишає їх без задоволення.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 412, 415 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 14 жовтня 2014 року, яким ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 309 КК України, залишити без зміни, а апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 і захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа - №11-КП/796/1436/2014 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_11

Категорія ч. 2 ст. 186 КК України Доповідач - ОСОБА_1