АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 644/6778/14-к Головуючий у I інстанції:
Провадження № 11-кп/790/412/15 ОСОБА_1 Категорія: ст.ст.186 ч.2, 187 ч.4, 15 ч.2, Доповідач: ОСОБА_2
115 ч.2 п.6 КК України

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 березня 2015р. Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області в складі:
головуючого, судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

За участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

представників потерпілої ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційними скаргами прокурора прокуратури Орджонікідзевського району м. Харкова ОСОБА_10 , представника потерпілої ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_7 ,, обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 19.12.2014р.,-

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 19 грудня 2014р.

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Харкова, громадянин України, неодружений, непрацюючий, з середньою освітою, зареєстрований та проживаючий АДРЕСА_1 , раніше несудимий,-

визнан не винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст.ст.15 ч.2, 115 ч.2 п.6 КК України та по суду виправданий за відсутністю у його діях складу цього кримінального правопорушення,

засуджений: за ст.186 ч.2 КК України до 4 років позбавлення волі,

- за ст.187 ч.4 КК України до 12 років позбавлення волі з конфіскацією всього його майна.

Відповідно до ст.70 ч.1 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно визначено 13 років позбавлення волі з конфіскацією всього його майна.

Запобіжний захід, до ступу вироку в законну силу, залишено раніше обраний у вигляді тримання під вартою в Харківському слідчому ізолятору №27.

Строк відбування покарання встановлено обчислювати з 20.05.2014р., тобто з дати затримання за підозрою у вчинені злочину, з зарахуванням у строк відбування покарання час утримання під вартою.

Постановлено стягнути з ОСОБА_9 :

- в рахунок цивільного позову на користь ОСОБА_11 553.484грн.

- в дохід держави судові витрати на проведення експертиз 3.774грн. 64коп.

За вироком суду першої інстанції ОСОБА_9 визнаний винним у вчинені злочинів за таких обставин.

«05 березня 2014 року приблизно в 23.00 годин ОСОБА_9 , знаходячись біля будинку № 37 по вул. Фр.Крала в м. Харкові, діючи з умислом на відкрите викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, підійшов до ОСОБА_12 та застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, наніс один удар кулаком по голові ОСОБА_12 , після чого заволодів її сумкою та належним ОСОБА_12 майном, що знаходилось в сумці, а саме:
- мобільним телефоном «NOKIA 1209» вартістю 90 грн. з сім картою оператора «Київстар» з залишком на рахунку 25 грн.;
- гаманцем з грошима в сумі 95 грн.; а всього на загальну суму 210 грн., а також заволодів пластиковою карткою «Приватбанку», пластиковою карткою «Ощадбанку», пенсійним посвідченням і косметикою. Після чого, ОСОБА_9 з місця вчинення злочину втік, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.
18 травня 2014 року приблизно в 15 годин 10 хвилин ОСОБА_9 , перебуваючи у стані наркотичного сп`яніння, прийшов до квартири своєї знайомої ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_2 . ОСОБА_11 запросила ОСОБА_9 до кухні своєї квартири, де останній запропонував придбати у нього пилосос, мобільний телефон або позичити йому гроші. Зазначені пропозиції ОСОБА_11 відхилила та вийшла до спальної кімнати своєї квартири, залишивши ОСОБА_9 на кухні квартири. Після відмови ОСОБА_11 у ОСОБА_9 виник умисел на розбійний напад на потерпілу ОСОБА_11 з метою заволодіння її майном. Реалізуючи цей злочинний умисел, діючи з корисливим мотивом, ОСОБА_9 узяв на кухні кухонний ніж та пройшов до спальної кімнати квартири ОСОБА_11 з метою заволодіння її грошовими коштами та ювелірними прикрасами. Після чого, застосовуючи насильство, небезпечне для життя та здоров`я, ОСОБА_9 кухонним ножем навмисно наніс ОСОБА_11 12 ударів в область верхніх та нижніх кінцівок, вимагаючи при цьому передати йому гроші. Внаслідок застосованого насильства, ОСОБА_11 зняла з себе та передала ОСОБА_9 дві золоті обручки, а ОСОБА_9 зірвав з її шиї два золотих ланцюжка з золотим кулоном. У цей час потерпіла ОСОБА_11 вирвалась від ОСОБА_9 і побігла до дверей квартири, проте ОСОБА_9 наздогнав її та за волосся затягнув назад у спальну кімнату, де наніс їй два удари ножем у спину та один удар в область грудної клітини, продовжуючи при цьому вимагати гроші. Продовжуючи свої протиправні дії і погрожуючи потерпілій ОСОБА_13 , ОСОБА_9 дізнався від неї код від сейфа, який знаходився у квартирі. Відчинивши сейф, ОСОБА_9 заволодів грошима в сумі 17000 грн., які зберігались в сейфі та належали ОСОБА_11 .
ОСОБА_11 , скориставшись тим, що ОСОБА_9 відкрив сейф та почав рахувати гроші, які знаходилися в сейфі, припинивши наносити їй тілесні ушкодження, вибігла з квартири у під`їзд зазначеного вище будинку та покликала на допомогу сусідів, які викликали їй бригаду швидкої медичної допомоги.
Протиправними діями ОСОБА_9 потерпілій ОСОБА_11 були заподіяні наступні тілесні ушкодження:
- одне колото - різане поранення правої половини грудної клітини, розташоване в ділянці правої молочної залози, яке проникає в грудну порожнину та ускладнилось в свої течії розвитком гемопневмотораксу, яке відноситься до тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя;
- два колото - різаних поранення грудної клітини, розташовані по задній поверхні груді, які не проникають в грудну порожнину, 12 колото-різаних ран, які розташовані на руках та ногах, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6 днів, але не більше 3-х тижнів.
Почувши, що ОСОБА_11 вибігла з квартири та кличе на допомогу, ОСОБА_9 залишив місце скоєння злочину, заволодівши наступним належним потерпілій ОСОБА_11 майном:
- золотим ланцюжком 585 проби вагою 3 грама вартістю 1249 грн.50 коп.;
- золотим ланцюжком 585 проби вагою 2 грама вартістю 833 грн.;
- золотим кулоном 585 проби вагою 3 грама вартістю 700 грн.;
- золотою обручкою 585 проби вагою 2 грама вартістю 882 грн.;
- золотою обручкою 585 проби вагою 2 грама вартістю 768 грн.;
а також заволодів грошовими коштами у сумі 17000 грн., а всього заволодів майном та грошима на загальну суму 21432 грн.50 коп., якими у подальшому розпорядився на власний розсуд.»
Крім того суд вказав, що «досудовим розслідуванням ОСОБА_9 обвинувачується у тому, що 18 травня 2014 року приблизно в 15 годин 10 хвилин, перебуваючи у стані наркотичного сп`яніння, прийшов до квартири своєї знайомої ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_2 . ОСОБА_11 запросила ОСОБА_9 до кухні своєї квартири, де останній запропонував придбати у нього пилосос, мобільний телефон або позичити йому гроші. Зазначені пропозиції ОСОБА_11 відхилила та вийшла до спальної кімнати своєї квартири, залишивши ОСОБА_9 на кухні квартири. Після відмови ОСОБА_11 у ОСОБА_9 виник умисел на позбавлення життя потерпілої з метою заволодіння її майном. Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи з корисливим мотивом, ОСОБА_9 узяв на кухні кухонний ніж та пройшов до спальної кімнати квартири ОСОБА_11 з метою заволодіння її грошовими коштами та ювелірними прикрасами. Після чого, застосовуючи насильство, небезпечне для життя та здоров`я, ОСОБА_9 кухонним ножем навмисно наніс ОСОБА_11 12 ударів в область верхніх та нижніх кінцівок, вимагаючи при цьому передати йому гроші. Внаслідок застосованого насильства, ОСОБА_11 зняла з себе та передала ОСОБА_9 дві золоті обручки , а ОСОБА_9 зірвав з її шиї два золотих ланцюжка з золотим кулоном. У цей час потерпіла ОСОБА_11 вирвалась від ОСОБА_9 і побігла до дверей квартири, проте ОСОБА_9 наздогнав її та за волосся затягнув назад у спальну кімнату, де наніс їй два удари ножем у спину та один удар в область грудної клітини, продовжуючи при цьому вимагати гроші. Продовжуючи свої протиправні дії, погрожуючи позбавленням життя, ОСОБА_9 дізнався від ОСОБА_11 код від сейфа, який знаходився у квартирі. Відчинивши сейф, ОСОБА_9 заволодів грошима в сумі 17000 грн., які зберігались в сейфі та належали ОСОБА_11 . ОСОБА_11 , скориставшись тим, що ОСОБА_9 відкрив сейф та почав рахувати гроші, які знаходилися в сейфі, припинивши наносити їй тілесні ушкодження, вибігла з квартири у під`їзд зазначеного вище будинку та покликала на допомогу сусідів, які викликали їй бригаду швидкої медичної допомоги.

Протиправними діями ОСОБА_9 , спрямованими на позбавлення життя, потерпілій ОСОБА_11 були заподіяні наступні тілесні ушкодження:
- одне колото - різане поранення правої половини грудної клітини, розташоване в ділянці правої молочної залози, яке проникає в грудну порожнину та ускладнилось в свої течії розвитком гемо пневмотораксу, яке відноситься до тяжких тілесних ушкоджень;
- дві колото - різаних поранення грудної клітини, розташовані по задній поверхні груді, які не проникають в грудну порожнину, 12 колото-різаних ран, які розташовані на руках та ногах, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6 днів, але не більше 3-х тижнів.
Разом з тим, з причин, які не залежали від волі ОСОБА_9 , його умисел на заподіяння смерті ОСОБА_11 не було доведено до кінця, оскільки остання змогла вибігти з квартири та в подальшому своєчасно отримати медичну допомогу.
Таким чином, досудовим розслідуванням ОСОБА_9 обвинувачується за ч.2 ст.15 і п.6 ч.2 ст.115 КК України в замаху на умисне вбивство ОСОБА_11 , тобто замаху на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині з корисливих мотивів.
За даним обвинуваченням за ч.2 ст.15 і п.6 ч.2 ст.115 КК України на підставі п.З ч.І ст.373 КПК України суд виправдовує ОСОБА_9 , так як не доведено, що в його діянні є склад зазначеного кримінального правопорушення.
До такого висновку суд дійшов виходячи із наступного.
Відповідно до ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.
Суд звертає увагу на те, що відповідно до обвинувального акту, умисел на розбійний напад і позбавлення життя потерпілої, інкримінується слідством ОСОБА_9 як такий, що виник одночасно ще до початку здійснення активних дій. Будь яких доказів того, що саме в цей час у ОСОБА_9 виник умисел на вбивство ОСОБА_11 , стороною обвинувачення не надано.
Суд враховує, що в пред`явленому ОСОБА_9 обвинуваченні, слідством конкретно не зазначено, які ж конкретні дії на думку слідства були направлені на розбій, а які на умисне вбивство.
Також суд враховує, що слідством ОСОБА_9 інкримінується нанесення всіх тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , в т.ч. двох ударів ножем у спину та одного удару в область грудної клітини, саме з метою вимагання грошей у потерпілої.
В обвинувальному акті слідство зазначає, що відкривши сейф, ОСОБА_9 припинив наносити тілесні ушкодження потерпілій і почав рахувати гроші, які знаходилися в сейфі.
Крім того, в обвинувальному акті зазначено, що почувши, що ОСОБА_11 вибігла з квартири та кличе на допомогу, ОСОБА_9 залишив місце скоєння злочину, заволодівши майном потерпілої.
Таким чином, викладені слідством в обвинувальному акті обставини кримінального правопорушення за ч.2 ст.15 і п.6 ч.2 ст.115 КК України спростовують обвинувачення ОСОБА_9 в замаху на умисне вбивство ОСОБА_11 з корисливих мотивів.
Виправдовуючи ОСОБА_9 за ч.2 ст.15 і п.6 ч.2 ст.115 КК України суд враховує і показання потерпілої ОСОБА_11 в суді про те, що якщо б ОСОБА_9 хотів її вбити, то у нього була реальна можливість це зробити в будь-який час, в тому числі тоді, коли він вибігав з квартири і побачив її біля квартири, але побіг далі мимо неї.
На протязі всього досудового слідства і в суді ОСОБА_9 весь час категорично заперечував свій умисел на вбивство ОСОБА_11 , не вказував на дії, які б могли свідчити про направленість його умислу саме на вбивство.
Суд враховує, що надані суду докази беззаперечно свідчать про те, що умисел ОСОБА_9 був направлений на те, щоб після спричинених тілесних пошкоджень потерпіла надала ОСОБА_9 золоті прикраси, гроші, назвала йому код від сейфу. Ці обставини щодо направленості умислу саме на вимагання грошів і майна не заперечуються обвинуваченим. Дані обставини щодо послідовності протиправних дій в часі і місці їх скоєння підтверджуються потерпілою ОСОБА_11 .
Суд бере до уваги те, що як встановлено доказами, два удари ножем у спину та один удар в область грудної клітини ОСОБА_9 наносив з метою вимагання грошів, а не з метою вбивства потерпілої. ОСОБА_9 не бажав смерті ОСОБА_11 , а бажав, що вона надала йому гроші і повідомила код від сейфа. Після того, як ОСОБА_11 повідомила ОСОБА_9 код від сейфа і він відкрив сейф, ОСОБА_9 викинув ніж, хоча мав реальну можливість здійснити дії по вбивству потерпілої, але цього не зробив, бо такого умислу не мав. Ці обставини підтвердила і потерпіла. Після того, як ОСОБА_11 стала вибігати із квартири і кричати про допомогу, залишаючи місце вчинення злочину ОСОБА_9 також не намагався вбити потерпілу, хоча на східцях за межами квартири нікого крім неї не було, а побіг з місця скоєння злочину.
Таким чином, надані суду докази беззаперечно свідчать про відсутність умислу у ОСОБА_9 на умисне вбивство ОСОБА_11 , а тому в його діях відсутня суб`єктивна сторона складу злочину за ч.2 ст.15 і п.6 ч.2 ст. 115 КК України».
В апеляційних скаргах:
- прокурор просить вирок суду першої інстанції скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність і призначити новий судовий розгляд у цьому ж суді в іншому складі суду.

Прокурор вказав, що суд першої інстанції виправдав ОСОБА_9 за ст.15 ч.2, ст.115 ч.2 п.6 КК України. Оскільки, не доведено, що в його діянні є склад зазначеного кримінального правопорушення. Судом зазначено, що в ході судового розгляду стороною обвинувачення не надано доказів того, що ще до початку активних дій у ОСОБА_9 одночасно виник умисел на розбійний напад та позбавлення життя потерпілої. Конкретно не зазначено, які ж конкретні дії були направлені на розбій, а які на умисне вбивство.

Судом вказано, що в обвинувальному акті зазначено, що всі тілесні ушкодження були нанесені потерпілій з метою вимагання грошей, а відкривши сейф, ОСОБА_9 припинив наносити тілесні ушкодження потерпілій та почав рахувати гроші, які знаходилися у сейфі. Почувши, що ОСОБА_11 вибігла з квартири та кличе на допомогу, ОСОБА_9 залишив місце скоєння злочину, заволодівши майном потерпілої. Викладені обставини, на думку суду, спростовують обвинувачення ОСОБА_9 у замаху на умисне вбивство ОСОБА_11 з корисливих мотивів.

Однак, у вироку судом перефразовано обвинувальний акт, в якому насправді зазначено, що тілесні ушкодження наносилися потерпілій з метою її позбавлення життя із корисливих мотивів. Також зазначено, що потерпіла скористалася припиненням нанесення їй ножових поранень на час перерахунку грошей з боку ОСОБА_9 та змогла вибігти з квартири.

Судом дано неправильну оцінку свідченням потерпілої ОСОБА_11 , що після повідомлення нею ОСОБА_9 коду від сейфу, він більше їй тілесні ушкодження не спричиняв, а коли він підходив до тумбочки з сейфом, ножа в його руках уже не було. Також судом зазначено, що потерпіла стверджувала, що якщо б ОСОБА_9 хотів її вбити, то у нього була реальна можливість це зробити. Коли він вибігав з квартири і побачив її біля квартири, він побіг далі мимо неї, після чого вийшли сусіди.

Разом з цим, у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_11 повідомила, що під час нападу ОСОБА_9 наніс їй чисельні ножові поранення в різні частини тіла, під час чого вона чинила останньому опір, заважаючи наносити удари в життєво важливі органи. Під час нанесення ударів ножем ОСОБА_9 неодноразово висловлював свій намір позбавити її життя, з метою врятування якого вона здійснила декілька спроб вибігти з квартири, скориставшись тим, що нападник отримав частину матеріальних цінностей та відволікся від неї, остання з яких їй вдалася. Вибігши у під`їзд будинку, вона почала голосно кликати на допомогу та з метою привернення уваги сусідів розбила скло на сходовій клітині. Лише після вказаних її дій ОСОБА_9 вибіг з квартири та, уже не маючи в руках знаряддя злочину - ножа, пробіг на вихід повз неї.. На той час, коли ОСОБА_9 було отримано гроші, потерпіла уже не знаходилася в квартирі, що й стало однією з причин, з яких умисел ОСОБА_9 на умисне вбивство не було доведено до кінця.

З протоколу огляду місця події вбачається, що ніж знаходиться на ліжку поряд з місцем, де стояв ОСОБА_9 , відкриваючи сейф. Наведене свідчить, що ОСОБА_9 не викинув ніж, не маючи більше наміру наносити тілесні ушкодження потерпілій, а поклав його поряд з собою, оскільки той заважав йому відкрити сейф, а потерпіла, яка на той час мала чисельні ножові поранення, втратила велику кількість крові, що також підтверджується протоколом огляду місця події, в якому відображено, що стіни та підлога у коридорі квартири та спальній кімнаті обільно покриті кров`ю, знаходилася у майже безпорадному стані. Такий стан потерпілої підтвердив у судовому засіданні й сам обвинувачений ОСОБА_9 , який повідомив, що потерпіла вже не йшла, а повзла по коридору.

На думку прокурора, дії ОСОБА_9 після відкриття сейфу також не свідчать про намір припинити протиправні дії, оскільки останній знайшовши в сейфі гроші, не схопив їх та, залишивши потерпілу в квартирі, зник з місця події, а почав їх перераховувати. Лише почувши крики потерпілої у під`їзді будинку та дзвін розбитого скла, усвідомивши, що із сусідніх квартир почнуть виходи сусіди, які знають мешканця цього ж будинку, ОСОБА_9 , він злякавшись, вибіг з квартири та, вже не маючи можливості та часу довести до кінця свій умисел на позбавлення життя ОСОБА_11 , зник з місця скоєння злочину.

Про умисел ОСОБА_9 , а саме на позбавлення життя потерпілої ОСОБА_11 під час скоєння розбійного нападу свідчить й обране ним знаряддя злочину, ніж з довжиною леза 15 см та шириною 3 см, який був оглянутий в судовому засіданні, кількість, та спрямованість нанесених їм ножових ударів (живіт та грудна клітина), інтенсивність та тривалість його дій. Саме наведені ознаки, згідно з п.п. 4, 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.02.2003р. №2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» є визначальними для вирішення питання про наявність умислу на позбавлення життя та відмежування його від умислу на спричинення тілесних ушкоджень.

Прокурор вказав, щодо висновку суду про незазначення в обвинувальному акті, які ж конкретні дії були направлені на розбій, а які на умисне вбивство слід зазначити, що п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 07.02.2003р. «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» та п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України №10від 06.11.2009р. «Про судову практику у справах про злочини проти власності» передбачено, що у разі вчинення умисного вбивства під час розбійного нападу дії винного належить кваліфікувати за сукупністю злочинів за ст.187 ч.4 та ст.115 ч.2 п.6 КК України. Наведене свідчить, що в даній ситуації вказані злочини утворюють так звану «ідеальну сукупність», тобто особа одними діяннями вчиняє одночасно два злочини.

Прокурор також зазначив, що всі докази по провадженню послідовні, зібрані з дотримання вимог КПК України, досліджені в судовому засіданні і свідчать про вину обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому на досудовому слідстві злочинів.

- представник потерпілої ОСОБА_8 просить вирок суду першої інстанції скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи. Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_9 винним у пред`явленому йому обвинуваченні за ст.ст.15 ч.2, 115 ч.2 п.6, 186 ч.2, 187 ч.4 КК України і призначити йому покарання за ст.ст.15 ч.2, 115 ч.2 п.6 КК України у вигляді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього його майна, за ст.186 ч.2 КК України до 4 років позбавлення волі, за ст.187 ч.4 КК України до 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього його майна.

Представник потерпілої зазначив, що невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження полягає в тому, що суд помилково вирішив, і зазначив свою думку в вироку, а саме коли обвинувачений вибігав з квартири і побачив потерпілу біля квартири він пробіг біля неї, і що в нього нібито була можливість вбити потерпілу в цьому громадському місті.

Так, на думку представника потерпілої, дії направлені на вбивство обвинувачений вчинив вже до того як він убігав з місця скоєння злочину, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від волі обвинуваченого, оскільки у подальшому потерпіла вже знаходилася у громадському місці, а обвинуваченому необхідно було терміново скритися з місця злочину.
Далі представник зазначив, що суд першої інстанції безмотивно та необґрунтовано виправдав ОСОБА_9 за ст.ст.15 ч.2, 115 ч.2 п.6 КК України, і допустив невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.
Крім того, на думку представника, що судом першої інстанції допущено невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, при призначенні покарання заст.187 ч.4 КК України.
- захисник ОСОБА_7 просить вирок, в частині призначеного ОСОБА_9 покарання та суми стягненої з нього матеріальної та моральної шкоди, змінити, пом`якшити міру покарання до 8-ми років позбавлення волі за сукупністю призначених покарань, суму стягнутої матеріальної шкоди зменшити до 16.654 грн., з урахуванням стану здоров`я ОСОБА_9 та його матеріального становища

Захисник вказав, що при призначенні міри покарання суд в недостатній мірі врахував обставини, що пом`якшують міру покарання, особисті дані ОСОБА_9 і стан його здоров`я. Оскільки, ОСОБА_9 завірив суд, що повністю усвідомив тяжкість вчиненого ним злочину, на досудовому і на судовому слідстві визнав свою провину у злочинах, в яких суд визнав його винним за ст.186 ч.2, ст.187 ч.4 КК України, щиросердно розкаявся в скоєному, що є обставиною, яка пом`якшує його покарання.

Вона ж, вважає, що для виправлення ОСОБА_9 буде достатнім призначення більш м`якого покарання, враховуючи то що, ОСОБА_9 раніше несудимий, визнаний інвалідом третьої групи безстроково від загального захворювання, у зв`язку з чим йому протипоказана фізична праця та робота на висоті, біля рухомих механізмів, що підтверджується довідкою МСЕК, страждає хронічним захворюванням шкіри, неврологічною патологією, є інвалідом по зору. Через стан здоров`я не проходив службу в армії. На обліку у нарколога і психіатра не перебуває.
ОСОБА_9 також тяжко переживає скоєне, відчуває себе дуже винуватим перед потерпілою, з якою у нього тривалий час були добрі, дружні сусідські стосунки. Він висловлює бажання і має намір відшкодувати нанесену їй шкоду.
Крім того, він частково визнав позовні вимоги ОСОБА_11 і має намір сплатити їй матеріальну і моральну шкоду. Однак, захисник вважає, що суд помилково визначив суму, яка підлягає стягненню з ОСОБА_9 , так як, з початку досудового слідства і після цього давав свідчення і визнавав викрадання їз сейфа ОСОБА_11 грошей у сумі 13.000грн. Сама ОСОБА_11 у своєму первинному позові від 09.07.2014р., вказала, що ОСОБА_9 викрав у неї гроші в сумі 13.000грн. І тільки в суді в уточненій позовній заяві від 26.07.2014р. вказала 17.000грн., але будь яких доказів такої суми не надала. Також безпідставно суд стягнув кошти на лікування потерпілої, незважаючи на те, що доказів на підтвердження таких витрат не було надано.
Крім цього, суд необ`єктивно встановив і стягнув з ОСОБА_9 суму моральну шкоду 526.176грн. Оскільки, така сума є завищеною, нерозумною і нереальною для відшкодування. Тому є підстави для значного зменшення цієї суми і визначення її з урахуванням вимог чинного законодавства, в розумних межах, зважаючи на стан здоров`я ОСОБА_9 ,
Захисник вказав, що згідно ст.409 КПК України невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого є підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

- обвинувачений ОСОБА_9 просить вирок суду першої інстанції змінити, у зв`язку з суворістю призначеного покарання, пом`якшити покарання та із застосуванням ст.70 КК України остаточно призначити покарання у вигляді 8 років позбавлення волі. Суму стягнення в рахунок матеріального збитку зменшити до 16.654грн., а суму стягнення в рахунок моральної шкоди зменшити до розумних меж.

ОСОБА_9 вказав, що сул першої інстанції не в повній мірі врахував усі пом`якшуючі обставини, а саме визнання вини, щире каяття, той факт що він раніше несудимий та є інвалідом третьої групи, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Зазначив, що суд першої інстанції не вмотивовано визнав суму матеріального збитку у вигляді 17.000грн. Також при визначенні моральної шкоди в розмірі 526.176грн. не в повній мірі врахував його стан здоров`я та матеріальне становище.

Заслухавши суддю, доповідача; думку прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_10 ; пояснення представника потерпілої ОСОБА_8 , який просив задовольнити подану апеляційну скаргу; пояснення захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_9 яки просили задовольнити подані апеляційні скарги; колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу прокурора слід задовольнити, апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_8 необхідно задовольнити частково, апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_9 слід залишити без задоволення, вирок районного суду скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції в іншому складі суду, з наступних підстав.

Відповідно до ст.404 ч.1 КПК України, колегія суддів переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Так, районний суд, посилаючись на показання потерпілої ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , протокол огляду місця події від 18.05.2014р., протокол слідчого експерименту від 20.05.2014р. за участю ОСОБА_9 , протокол слідчого експерименту від 30.05.2014р., за участю ОСОБА_9 , протоколи пред`явлення речей для впізнання від 08.07.2014р., висновок судово-медичної експертизи ОСОБА_11 №1193-С/14, висновок судово-медичної експертизи №1448-С/14, висновок судово-медичної експертизи ножа №653-Ц/2014, висновки судово-медичних експертиз змивів з місця події, висновок судово-товарознавчої експертизи, а також речові докази, признав винним ОСОБА_9 в скоєні злочину, передбаченому ст.ст.186 ч.2, 187 ч.4 КК України, при обставинах вказаних в судовому рішенні.

В апеляційних скаргах ці обставини прокурор, представник потерпілої, захисник та сам обвинувачений ці дії ОСОБА_9 і кваліфікації його дії за ст.ст.186 ч.2, 187 ч.4 КК України не оскаржували.

Колегія суддів дослідивши матеріали кримінального провадження вважає, що суд першої інстанції невірно та помилково дійшов до висновку, що докази беззаперечно свідчать про відсутність умислу у ОСОБА_9 на умисне вбивство ОСОБА_11 , а тому в діях його відсутня суб`єктивна сторона складу злочину за ст.ст.15 ч.2, 115 ч.2 п.6 КК України.
Прокурор та представник потерпілої зазначають, що районний суд невмотивовано виправдав ОСОБА_9 у сконі злочину, передбаченого ст.ст.15 ч.2, 115 ч.2 п.6 КК України. Оскільки, суд першої інстанції невірно вказав, що як встановлено доказами, два удари ножем у спину та один удар в область грудної клітини потерпілою ОСОБА_9 наносив з метою вимагання грошів, а не з метою вбивства. ОСОБА_9 не бажав смерті ОСОБА_11 , а бажав, щоб вона надала йому гроші і повідомила код від сейфа.

Колегія суддів вважає, що таке твердження суду першої інстанції не відповідає фактичним обставинам справи. Оскільки, дії ОСОБА_9 після відкриття сейфу не свідчать про намір припинити протиправні дії, так як, останній знайшовши в сейфі гроші, не схопив їх та, залишивши потерпілу в квартирі, зник з місця події, а почав їх перераховувати. Таким чином, як вбачається з показів ОСОБА_11 , вона скориставшись тим, що ОСОБА_9 почав перераховувати гроші вибігла з квартири та позвала сусідив на допомогу. У зв`язку з чим, ОСОБА_9 був позбавлений можливості довести свій умисел до кінця на умисне вбивство ОСОБА_11 з корисливих мотивів і зник з місця скоєні злочину.

Колегія суддів також, вважає, що про умисел ОСОБА_9 , а саме на позбавлення життя ОСОБА_11 під час скоєння розбійного нападу, свідчить і обране ним знаряддя злочину, ніж з довжиною леза 15 см та шириною 3 см., кількість, спрямованість нанесених їм ножових ударів, інтенсивність та тривалість його дій.
Суд першої інстанції, виправдовуючи ОСОБА_9 за ст.ст.15 ч.2, 115 ч.2 п.6 КК України, невірно та помилково врахував покази потерпілої ОСОБА_11 про те, що ОСОБА_9 хотів її вбити, то у нього була реальна можливість це зробити в будь-який час, в тому числі, коли він вибігав з квартири і побачив її біля квартири, але побіг далі мимо неї. ОСОБА_11 у судм показала, що під час нападу ОСОБА_9 наніс їй чисельні ножові поранення в різні час.
ОСОБА_11 в судовому засіданні в суді першої інстанції також показала, що під час нападу ОСОБА_9 наніс їй чисельні ножові поранення в різні частини тіла, а вона чинила останньому опір. Заважала наносити удари в життєво важливі органи. При нанесення ударів ножем ОСОБА_9 неодноразово висловлював свій намір позбавити її життя, з метою врятування якого вона здійснила декілька спроб вибігти з квартири, скориставшись тим, що нападник отримав частину матеріальних цінностей та відволікся від неї. Вибігши у під`їзд будинку, ОСОБА_11 почала голосно кликати на допомогу та з метою привернення уваги сусідів розбила скло на сходовій клітині. Лише після вказаних її дій ОСОБА_9 вибіг з квартири та, уже не маючи в руках знаряддя злочину, ножа, пробіг на вихід повз неї. Разом з цим, на той час, коли ОСОБА_9 було отримано гроші, потерпіла уже не знаходилася в квартирі, що й стало однією з причин, з яких умисел ОСОБА_9 на умисне вбивство не було доведено до кінця.

Згідно ст.15 КК України, замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння, дії або бездіяльності, безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі.
З урахуванням зазначеного колегія суддів дійшла до висновку, що дії ОСОБА_9 свідчать саме про замах на позбавлення життя ОСОБА_11 з корисливого мотиву. Наведені дані, в їх сукупності, також свідчать про неправильність, необ`єктивність, неповноту судового слідства, неправильне застосування кримінального закону, що відноситься, згідно вимог ст.409 КПК України, є суттєвим порушенням кримінально-процесуального закону, та безумовною підставою до скасуванню судового рішення, як незаконного і необґрунтованого з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.
Колегія суддів вважає, що порушення вимог в обвинувальному акті, які визнані судом першої інстанції, як такі, що перешкоджають розгляду кримінального провадження є не істотними та такими, що можуть бути усуненні під час судового розгляду.
Суд першої інстанції в обґрунтування. прийнятого рішення також не привів жодних вмотивованих доводів, щодо невідповідності обвинувального акту нормам кримінального та кримінального процесуального законодавства України.
Колегія суддів вважає, що районний суд визнан ОСОБА_9 не винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст.ст.15 ч.2, 115 ч.2 п.6 КК України та по суду виправданим за відсутністю у його діях складу цього кримінального правопорушення необгрунтованно, незаконно та за надуманих обставин.

Колегія суддів, з урахуванням викладеного, прийшла до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, апеляційна скарга представника потерпілої ОСОБА_8 підлягає частковому задоволенню, апеляційній скарги захисника ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_9 не підлягають задоволенню.

Оскільки, вирок скасовується у зв`язку з однобічністю та неповнотою судового розгляду, при новому розгляді суду слід усунути зазначені порушення, повно та об`єктивно дослідити всі докази по справі, постановити законне та обґрунтоване рішення, а також звернути увагу на доводи, які вказані в апеляційних скаргах.

Разом з тим колегія суддів вважає необхідним продовжити обвинуваченому ОСОБА_9 строк тримання під вартою у зв`язку із скасуванням вироку суду першої інстанції, для забезпечення розгляду кримінального провадження.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 412, 415, 418 ч.2, 419, 423 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора прокуратури Орджонікідзевського району м. Харкова ОСОБА_10 задовольнити.

Апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_8 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 19.12.2014р. за обвинуваченням ОСОБА_9 1987 року народження у скоєні злочинів передбачених ст.ст.15 ч.2, 115 ч.2 п.6, 186 ч.2, 187 ч.4 КК України, - скасувати.

Призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції в іншому складі суду.

Міру запобіжного заходу відносно ОСОБА_9 залишити у вигляді тримання під вартою в Харківському слідчому ізоляторі №27 до 15 травня 2015р.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена сторонами кримінального провадження в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_9 у той же строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Головуючий

Судді: