Справа №619/3949/13-к
провадження №1-кп/619/249/13
УХВАЛА
04 вересня 2013 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області
у складіголовуючого - суддіОСОБА_1
за участю:секретаря судового засіданняОСОБА_2
прокурораОСОБА_3
захисникаОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000168 по обвинуваченню:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дергачі Харківської області, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ;
у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.307, ч.2 ст.307, ч.3 ст.364 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
05 серпня 2013 року до Дергачівського районного суду Харківської області надійшов обвинувальний акт у відношенні ОСОБА_5 за фактом скоєння злочинів, передбачених ч.1 ст.307, ч.2 ст.307, ч.3 ст.364 КК України, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000168 від 13.06.2013 року.
У судовому засіданні захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_4 заявив клопотання, яке підтримав ОСОБА_7 , про зміну запобіжного заходу щодо його підзахисного з тримання під вартою на особисте зобов`язання, посилаючись на відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, оскільки на утриманні ОСОБА_5 перебуває дружина з малолітнім сином ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , його батько ОСОБА_8 переніс дві тяжкі операції та знаходиться в дуже тяжкому стані у відділі інтенсивної терапії Харківської клінічної лікарні швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І.Мещанінова, його дід ОСОБА_9 , паралізований з діагнозом гостре порушення мозкового обігу та потребує постійного стороннього догляду. До того ж ОСОБА_7 раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно.

У судовому засіданні прокурор заперечував проти задоволення клопотання, посилаючись на його необґрунтованість, та вказав, що обвинувачений знайомий зі свідком ОСОБА_10 та може впливати на нього.

Суд дійшов до висновку про задоволення клопотання з наступних мотивів.

Відповідно до ч.1,2 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового

розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Запобіжні заходи у кримінальному провадженні застосовуються тільки з метою та за наявності підстав, визначених ст. 177 КПК України. Рішення про застосування одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу (визначеним у КПК конкретним підставам і меті), що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується лише у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК (ч.1 ст.183 КПК). Вичерпний перелік підстав застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначено у ч.2 ст.183 КПК України та розширеному тлумаченню не підлягає.

Як вбачається з обвинувального акту та наданих суду матеріалів, ОСОБА_7 в порядку ст.208 КПК України 19 червня 2013 року був затриманий уповноваженою службовою особою та до нього відповідно до ухвали слідчого судді від 21 червня 2013 року був застосований запобіжний у вигляді тримання під вартою до 17 серпня 2013 року. Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 13 серпня 2013 року запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 був продовжений до 04 жовтня 2013 року.

Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі Харченко проти України від 10 лютого 2011 року).

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ, викладена у п. 60 рішення від 06 листопада 2008 року у справі Єлоєв проти України) після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому суду у разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко встановити наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК.

Прокурором не надано суду чітких визначень як законодавчих підстав для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так і обґрунтування достовірності обраних підстав у контексті конкретних фактичних обставин вчинення злочинів, врахування особи ОСОБА_5 та інших обставин (ризиків, наведених у ч. 1 ст. 177 КПК). Посилання прокурора на можливість впливу обвинуваченого на свідка ОСОБА_10 ґрунтується на його припущенні та не підтверджується жодним доказом.

Суд вважає, що обмеження розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ у справі Белевитський проти Росії, пункти 111 112 рішення від 01 березня 2007 року; п. 85 рішення ЄСПЛ у справі Харченко проти України від 10 лютого 2011 року).

Оцінивши в сукупності всі обставини, на які посилалися сторони кримінального провадження, у тому числі відповідно до ст. 178 КПК України, а саме вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень; тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 у разі визнання його винуватим у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких він обвинувачується; його вік; наявність у нього родини й утриманців; стан здоров`я членів його сім`ї; вік дитини; характеристику обвинуваченого; відсутність майнової шкоди; дані, що свідчать про відсутність перебування обвинуваченого на обліку у лікаря нарколога та психіатра; відсутність судимостей, суд дійшов до висновку про задоволення клопотання захисника.

Суд вважає, що сторона захисту довела наявність всіх обставин, передбачених ч.1 ст. 194 КПК України, для застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, оскільки зазначені у клопотанні обставини свідчать про достатність застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, для запобігання ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, а надані докази обґрунтовують ці обставини.

Відповідно до ч.1 ст.202 КПК України, у разі застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання підозрюваний, обвинувачений, який був затриманий, звільняється з-під варти негайно.

Відповідно до ч.2 ст.196 КПК України, в ухвалі про застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, зазначаються конкретні обов`язки, передбачені частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу, що покладаються на підозрюваного, обвинуваченого, та у випадках, встановлених цим Кодексом, строк, на який їх покладено.

Керуючись ст.ст. 178, 179, 194, 196, 201, 202, 331, 350, 372, 392 КПК України, суд -

УХВАВИВ:
Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_4 задовольнити повністю.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.307, ч.2 ст.307, ч.3 ст.364 КК України, змінити запобіжний захід з тримання під вартою у Харківському слідчому ізоляторі Державної пенітенціарної служби України на особисте зобов`язання, звільнивши його з-під варти в залі суду негайно.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такі обов`язки:

- прибувати до прокурора чи суду за першою вимогою;

- повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування зі свідком ОСОБА_10 .

Копію ухвали про застосування запобіжного заходу вручити під розпис обвинуваченому ОСОБА_5 негайно після її оголошення.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_5 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати

Контроль за виконанням особистого зобов`язання здійснює прокурор.

Ухвала підлягає негайному виконанню та діє до 03 листопада 2013 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1