Єдиний унікальний номер 722/1091/15-к
Номер провадження 1-в/722/173/15
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 липня 2015 року Сокирянський районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1
секретаря: ОСОБА_2
з участю прокурора: ОСОБА_3
представника виправної колонії: ОСОБА_4
та засудженого: ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні Сокирянської виправної колонії №67 відділу ДПтС України в Чернівецькій області клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі,
ВСТАНОВИВ:
Засуджений ОСОБА_5 звернувся до Сокирянського районного суду Чернівецької області з клопотанням, в якому просив звільнити його умовно-достроково від подальшого відбування покарання у виді позбавлення волі, обґрунтовуючи подане клопотання тим, що під час відбування покарання, своєю поведінкою та ставленням до праці став на шлях виправлення, не являється небезпечним для суспільства та має поважні сімейні обставини.
В судовому засіданні засуджений ОСОБА_5 подане клопотання підтримав, просив його задовольнити, вказавши що він працевлаштований на підприємстві установи, накладені на нього дисциплінарні стягнення погашені у встановленому законом порядку, має на утриманні малолітнього сина. Просив звільнити його умовно-достроково від подальшого відбування покарання у виді позбавлення волі.
Прокурор ОСОБА_3 та представник виправної колонії ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання, оскільки вважають, що засуджений ОСОБА_5 на даний час своєю поведінкою не довів свого виправлення, а тому клопотання останнього є передчасним.

Голова спостережної комісії ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, однак подав до суду письмову заяву про розгляд клопотання за його відсутності. Вирішення клопотання залишив на погляд суду.

Заслухавши доводи учасників процесу, дослідивши письмові документи додані до клопотання та матеріали особової справи засудженого, суд вважає, що клопотання ОСОБА_5 задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, в тому числі повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

Таким чином, виходячи із вказаної норми кримінального закону, застосування умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування як основного, так і додаткового покарання, є правом, а не обов`язком суду.

Частиною 3 ст.81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим, зокрема не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 засуджений вироком колегії суддів палати в кримінальних справах апеляційного суду Житомирської області від 04.12.2012 року за ч.2 ст.121, ч.2 ст.296, ч.1 ст. 70 КК України до 7 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_5 відраховано з 26.10.2010 року.

Станом на час розгляду судом клопотання, засуджений ОСОБА_5 відбув 4 (чотири) роки 8 (вісім) місяців 21 (двадцять один) день позбавлення волі, тобто більше двох третин строку покарання, призначеного судом.
Згідно ч.2 ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п.2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття рішення при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення (ч.2 ст.81 КК).

З огляду на викладене, суд вправі прийняти рішення про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання за наявності двох обов`язкових умов, а саме: сумлінної поведінки та сумлінного ставлення до праці, що у своїй сукупності може свідчити про доведення засудженим свого виправлення та застосування відносно нього вказаної пільги.
Відповідно до п.17 постанови Пленуму Верховного суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року, під час судового розгляду питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання суди повинні ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Із досліджених в судовому засіданні письмових матеріалів клопотання та особової справи засудженого ОСОБА_5 судом встановлено наступні обставини.

Засуджений ОСОБА_5 в місцях позбавлення волі перебуває з 26.10.2010 року.
Під час перебування в слідчому ізоляторі м. Житомира, у двох випадках притягувався до дисциплінарної відповідальності. Не заохочувався.
До Сокирянської виправної колонії №67 засуджений ОСОБА_5 прибув 24.02.2013 року.
Згідно довідки про заохочення і стягнення засудженого, ОСОБА_5 за період відбування покарання в установі, три рази притягувався до дисциплінарної відповідальності, два стягнення у виді ДІЗО призначалися засудженому за грубе порушення режиму утримання. Заохочень не мав.
Згідно довідки виданої відділом організації та нормування праці СВК №67 №478 від 01.07.2015 року, засуджений ОСОБА_5 з моменту прибуття до установи і до травня 2014 року включно, на підприємстві установи не працював. З червня 2014 року по листопад 2014 року був працевлаштований. Норму виробітку в повному обсязі не виконував. Відпрацював фактично за вказаний період лише чотири місяці. Протягом грудня 2014 року по січень 2015 року не працював. З лютого 2015 року по червень 2015 року включно, був працевлаштований, однак норму виробітку не виконував взагалі.
Вказані обставини, свідчать про формальний підхід та ставлення до праці засудженого ОСОБА_5 . Небажання ним працювати на оплачуваних роботах, спростовують його доводи щодо утримання ним його малолітнього сина. Окрім того, праця засудженого на оплачуваних роботах установи, дала б змогу ОСОБА_5 відшкодувати потерпілій завдані вчиненим злочином збитки.
Із змісту характеристики засудженого ОСОБА_5 , затвердженої начальником СВК №67 відділу ДПтС України в Чернівецькій області від 07.07.2015 року встановлено, що ОСОБА_5 у взаємовідносинах з іншими засудженими вживчивий, не конфліктний, підтримує рівномірні відносини із засудженими різної спрямованості. По відношенню до представників адміністрації установи тактовний. Спальне місце та приліжкову тумбочку утримує у чистоті та порядку, має охайний зовнішній вигляд. Роботи із самообслуговування виконує самостійно, і для цього має достатній рівень навичок. Роботи з благоустрою установи виконує неохоче та лише під контролем з боку персоналу установи. До виконання законних вимог персоналу установи виконання покарання ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість. Бажання приймати участі у програмах диференційованого виховного впливу не проявляє. Зв`язки з рідними підтримує шляхом побачень та отримання посилок і передач. Взаємовідносини добрі.
Відповідно до атестаційних листів засудженого, за період з 11.01.2013 року по 25.02.2015 року, атестаційною комісією визначено оцінку ступеня виправлення засудженого ОСОБА_5 як:
-період атестації з 11.01.2013 року по 15.07.2013 року «не став на шлях виправлення»;
-період атестації з 15.07.2013 року по 20.01.2014 року «не став на шлях виправлення»;
-період атестації з 20.01.2014 року по 23.07.2014 року «не став на шлях виправлення»;
-період атестації з 18.07.2014 року по 23.01.2015 року «злісний порушник встановленого режиму»;
-період атестації з 18.01.2015 року по 25.02.2015 року «не став на шлях виправлення»;
Згідно протоколу №13/2014 засідання комісії Сокирянської виправної колонії №67 від 30.06.2014 року, засудженому ОСОБА_5 було відмовлено в клопотанні перед судом про умовно-дострокове звільнення як особі, яка не довела свого виправлення.
Відповідно до ст.6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами виправлення засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Частиною 2 ст. 65 КВК України визначено, що активна участь засуджених у виховних заходах заохочується і враховується при визначенні ступеня їхнього виправлення.

Згідно ч.4 ст. 126 КВК України, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання засуджених заохочується і враховується при визначенні ступеня їхнього виправлення.
Відповідно до ст. 127 КВК України, самодіяльні організації засуджених до позбавлення волі створюються в колоніях з метою розвитку в засуджених корисної ініціативи, соціальної активності, здорових міжособових взаємовідносин, участі у вирішенні питань організації праці, навчання, відпочинку, побуту, впливу на виправлення засуджених, розвитку корисних соціальних зв`язків. Участь у самодіяльних організаціях є добровільною справою кожного засудженого, його соціально корисна активність заохочується адміністрацією колонії і враховується при визначенні ступеня його виправлення.

Судом встановлено, що під час відбування покарання, засуджений ОСОБА_5 заходи виховного впливу, які проводяться в установі не відвідує, участі в загальноосвітньому чи професійно-технічному навчанні не приймав, програми диференційованого виховного впливу не реалізовує, участі в самодіяльних організаціях та культурному житті установи не приймає.

Враховуючи наведені вище вимоги кримінального закону та встановлені обставини в їх сукупності, характеризуючі дані про особу засудженого, суд вважає, що як поведінка, так і ставлення до праці засудженого ОСОБА_5 під час відбування покарання не були сумлінними, в особистості ОСОБА_5 не відбулося достатніх позитивних змін, які б створили у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, а тому останній, на думку суду, на даний час в повній мірі не довів свого виправлення та не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.

Керуючись ст.81 КК України, ст.6, 65. 126, 127 КВК України, ст.ст.537-539 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:
В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Чернівецької області протягом 7-ми діб з дня її постановлення, шляхом подачі апеляції через Сокирянський районний суд Чернівецької області, а засудженим в той же строк з дня вручення йому копії ухвали.
Суддя: