АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 536/586/13-к Номер провадження 11/786/43/14Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: Т.З. ч.2 ст. 121 КК
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 грудня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
технічному секретарі ОСОБА_6 ,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
засудженого ОСОБА_9
розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за апеляціями прокурора, засудженого ОСОБА_9 з внесеними доповненнями та в його інтересах захисника ОСОБА_8 на вирок Кременчуцького районного суду Полтавської області від 31 жовтня 2013 року,-

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Кременчуцького районного суду Полтавської області від 31 жовтня 2013 року

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Піщане Кременчуцького району Полтавської області, українець, громадянин України, освіта середня технічна, не одружений, має на утриманні 3 неповнолітніх дітей, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

17 листопада 2010 року Глобинським районним судом Полтавської області за ч.1 ст. 309 КК України до штрафу в розмірі 1 500 грн;

30 квітня 2013 року Крюківським районним судом м. Кременчука за ч.2 ст. 190, ч.3 ст. 358, ст. 70 КК України на 2 роки позбавлення волі,-

засуджений за ч.2 ст. 121 КК України на 8 років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків повністю приєднано невідбуте покарання за вироком Глобинського районного суду Полтавської області від 17 листопада 2010 року у виді штрафу в розмірі 1 500 грн.

Вирок Глобинського районного суду Полтавської області від 17 листопада 2010 постановлено виконувати самостійно.

Питання про речові докази вирішено відповідно до ст. 81 КПК України 1960 року.

ОСОБА_9 визнаний винним в тому, що 17 квітня 2011 року, перебуваючи в будинку свого батька ОСОБА_10 , що розташований по АДРЕСА_2 , в ході виниклого конфлікту з останнім, наніс йому один удар рукою у обличчя від чого ОСОБА_10 впав на підлогу. Після чого ОСОБА_9 підійшов до лежачого на спині потерпілого ОСОБА_10 та умисно наніс йому численні удари ногами взутими у капці по тулубу, а також декілька ударів по обличчю, два удари ліктем по тулубу, один удар ліктем в обличчя, нанісши ОСОБА_11 в сукупності не менше 22 ударів.

Після цього ОСОБА_9 підняв ОСОБА_10 з підлоги, поклав на ліжко та пішов з будинку.

Внаслідок побиття ОСОБА_10 були спричинені тілесні ушкодження в вигляді: закритої травми грудної клітини: переломи ребер справа по білягрудинній лінії 3,4 ребер, по середньо ключичній лінії 5-9 ребер, зліва по середньо ключичній лінії 3-5 ребер з крововиливами в міжреберні м`язи, гематоми м`яких тканин грудної клітини між білягрудинною і середньо-пахвовою лініями зліва на рівні 7-12 ребер, між передньо-пахвинною і задньо-пахвинною лініями зліва на рівні 8-12 ребер, крововиливи в підшкірну-жирову клітковину в проекції гематом, синець по середньо-ключичній лінії зліва на рівні 2-го міжребер`я, що призвели до плевропульмонального шоку і відносно живої особи носять ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як такі, що були небезпечні для життя, а в даному випадку призвели до смерті.

Між отриманими ОСОБА_10 тілесними ушкодженнями і настанням його смерті вбачається прямий причинно-наслідковий зв`язок.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок у зв`язку з м`якістю призначеного покарання та постановити новий вирок, яким ОСОБА_9 засудити за ч.2 ст. 121 КК України на 9 років позбавлення волі.

Вказує, що при призначенні ОСОБА_9 покарання, судом не дотримано вимог ст. 65 КК України, зокрема не взято до уваги, що ОСОБА_9 вчинив тяжкий злочин з ознаками особливого мучення, вини не визнав.

Захисник ОСОБА_8 в інтересах засудженого в апеляційній скарзі просить про скасування вироку через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та постановлення нового виправдувального вироку.

Зазначає, що показання потерпілої ОСОБА_12 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 не можуть бути покладені в основу вироку, так як на думку захисника, з показань цих свідків не можна дійти висновку про вчинення злочину саме ОСОБА_9 .

Крім того, вказує, що судово медична експертиза проведена з порушенням судово медичним експертом «Правил проведення судово медичних експертиз (досліджень) трупів у бюро СМЕ» № 6 від 17 січня 1995 року, які не можуть бути усунуті, зокрема: не проведено фотографування трупу, не зазначені методики його дослідження та не здійснено вимірювання температури тіла.

У висновок експерта покладено результати дослідження померлого ОСОБА_18 , а не ОСОБА_10 .

За таких обставин захисник вважає, що під час проведення експертизи проводився аналіз з неналежного дослідження щодо іншої особи, експертиза проведена без медичної документації на померлого та без дослідження матеріалів кримінальної справи, що в своїй сукупності призвело до складання судово медичним експертом необгрунтованого висновку про причину смерті ОСОБА_10 .

Захисник ставить під сумнів і комісійну судово медичну експертизу, оскільки при її проведенні експертам була надана первинна документація експертного дослідження.

Висновки експертів не доводять вчинення ОСОБА_9 інкримінованого йому злочину, висновки щодо аналізу крові не дають однозначну відповідь про те, що виявлена кров належить тільки померлому.

Захисник в апеляційній скарзі звертає увагу на те, що засуджений ОСОБА_9 неодноразово як під час досудового слідства, так і під час судового розгляду заявляв про застосування щодо нього тиску з боку працівників міліції під час проведення слідчих дій, зокрема, відтворення обстановки і обставин події злочину від 20 квітня 2011 року. Ставить під сумнів результати прокурорської перевірки щодо застосування тиску працівниками міліції з причин її неповноти та необ`єктивності.

Крім того, вказує, що в явці з повинною ОСОБА_9 не зазначено особу, яка її прийняла. Зазначає, що ОСОБА_9 заперечує свій підпис в ряді процесуальних документів, а графологічна експертиза з цього приводу не проведена.

Засуджений ОСОБА_9 у апеляції з внесеними доповненнями просить вирок суду скасувати у зв`язку з однобічністю і неповнотою досудового та судового слідства, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та постановити новий виправдувальний вирок.

Вказує на порушення вимог КПК України під час досудового розслідування, які полягають у не проведенні огляду трупу ОСОБА_10 ,

відсутності дозволу власника чи суду на проведення огляду приміщення в якому знаходився труп ОСОБА_10 , невиконання вказівок вищестоящого суду, даних в ухвалі від 6 лютого 2013 року щодо встановлення особи, яка супроводжувала його до Полтавського бюро СМЕ 21 квітня 2011 року, неналежне відібрання біологічних зразків для подальшого дослідження.

Зазначає про порушення допущені під час проведення експертного дослідження трупу ОСОБА_10 та комісійної судово-медичної експертизи, яка проведена на підставі цього дослідження.

Вважає, що жоден з свідків не вказує прямо на вчинення злочину саме ним.

Зазначає, що відеозапис відтворення обстановки і обставин події злочину понятий ОСОБА_19 продивився не до кінця згідно показань останнього, підпис під протоколом вже стояв, зазначає, що запис відтворення взагалі відсутній на носієві інформації, а у протоколі перегляду відеозапису відсутня дані щодо пристрою на якому переглядався запис.

Вказує, що кримінальна справа, всупереч вимогам ст. 94 КПК України 1960 року, порушена не після виявлення трупу з ознаками насильницької смерті, а після його затримання.

При вилученні речей, зокрема капців, пакети були опечатані, проте, як вказує засуджений, у протоколі відсутні дані щодо того якою саме печаткою опечатані пакети.

Зазначає, що протокол огляду місця події від 18.04.2011 року та акт судовомедичної експертизи № 35 від 19.04.2011 року містять різні відомості щодо одягу, який був на трупі ОСОБА_10 .

Заслухавши доповідача, прокурора ОСОБА_7 , яка підтримала апеляцію прокурора та вважала безпідставними апеляції засудженого та в його інтересах захисника ОСОБА_8 , пояснення ОСОБА_9 та його захисника на підтримання принесених ними апеляцій, провівши часткове судове слідство, дослідивши матеріали виконаного судового доручення та інші письмові докази, перевіривши доводи апеляцій, вислухавши промови учасників процесу в судових дебатах, останнє слово засудженого, колегія суддів не вбачає підстав для їх задоволення, виходячи з наступного.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини в заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть ОСОБА_10 ґрунтується на зібраних у справі доказах, які перевірені в судовому засіданні, детально наведені у вироку. Проаналізувавши зібрані докази, суд дав їм належну оцінку в їх сукупності та взаємозв`язку і обґрунтовано визнав винним у вчиненні злочину ОСОБА_9 .

Згідно з даними протоколу огляду місця події з фототаблицями до нього від 18 квітня 2011 року на гумовому килимі, на доріжці, дерев`яному порозі, на вхідних дверях в будинок, в прихожій кімнаті справа на двохстворчатих дверях виявлені плями бурого кольору. На підлозі спальної кімнати де виявлено труп ОСОБА_10 містяться хаотично розміщені плями у вигляді крапель бурого кольору. На ніжці дерев`яного стільця також наявні хаотично розміщені плями бурого кольору від низу до верху. Плями схожі на кров виявлені на сорочці голубого кольору, що знаходилася на бильці ліжка, на поверхні шпалер в спальній кімнаті наявні бризки плям бурого кольору (а.с.12-19,т.1). Огляд працівниками міліції цього домоволодіння здійснено з дозволу співмешканки потерпілого - ОСОБА_13 (а.с.10,т.1). В ньому ж проводилася і перевірка показань ОСОБА_9 в порядку ст. 194 КПК України.

З наявних у матеріалах справи даних видно, що потерпілий ОСОБА_10 та його співмешканка ОСОБА_13 фактично проживали і користувалися жилим будинком, розташованим по АДРЕСА_2 .

Матеріалами справи встановлено, що окрім засудженого та потерпілого ввечері 17 квітня 2011 року в будинку де проживав ОСОБА_10 інших осіб не було, а наявність у спальній кімнаті будинку на підлозі, де виявлено труп ОСОБА_10 , на ніжці дерев`яного стільця хаотично розміщених плям у вигляді крапель бурого кольору, на поверхні шпалер в цій же кімнаті бризків бурого кольору(а.с.19,т.1) вочевидь свідчать про те, що побиття потерпілого відбувалося саме у цьому житлі.

У зв`язку з наведеними даними, зафіксованими у протоколі огляду місця події спростовуються доводи засудженого про пошкодження ребер у батька до події злочину.

Зважаючи на це, є неспроможною версія ОСОБА_9 про те, що свідок ОСОБА_20 17 квітня 2011 року на скутері привіз батька ОСОБА_10 побитим до будинку в якому він проживав разом із засудженим.

Більше того, згідно дослідженого судом першої інстанції протоколу судового засідання від 04.10.2011 року свідченнями ОСОБА_20 повністю спростовуються наведені твердження засудженого. Так, свідок стверджує, що не знайомий ні з засудженим, ні з потерпілим. Скутером не керує понад 7 років, є інвалідом 2 групи. Керування ним скутером весною 2011 року виключається через те, що в цей період часу знаходився на лікуванні у лікарні (а.с.103,т.2). З огляду на наведене у свідка не було підстав його обмовляти.

З метою перевірки доводів апелянта про побиття батька іншими особами апеляційним судом надавалося судове доручення, однак ця версія засудженого не знайшла свого підтвердження (а.с.122-130,т.3).

В ході огляду місця події на підлозі в коридорі будинку та спальній кімнаті виявлені сліди змивів речовини бурого кольору.

Поряд з цим під час огляду місця події фрагменти з перерахованих речей, а також з одягу, змиви з дверей, підлоги були вилучені та передані на дослідження судовим експертам.

Відповідно до висновків судово-імунологічних експертиз у наданих на дослідження зразках, знайдена кров людини. Кров у цих слідах може походити як від ОСОБА_10 , так і ОСОБА_9 (а.с.112-116, 121-125,130-133, 139-143, 148-151,156-160 т.1).

Згідно з висновками судово-цитологічних експертиз дослідження наданих експертам дерев`яного фрагмента зі стільця, вилученого з місця події, піднігтьового вмісту нігтьових зрізів з правої і лівої рук ОСОБА_9 походження крові від ОСОБА_9 не виключається, але при наявності у нього джерела зовнішньої кровотечі (а.с.165-169, 174-178,т.1). Поміж тим, матеріалами справи встановлено, що в день вчинення злочину у ОСОБА_9 не було жодного джерела зовнішньої кровотечі. А відтак, аналізуючи висновки судово-цитологічних експертиз, колегія суддів приходить до переконання, що виявлена в цих слідах кров належить саме загинувшому ОСОБА_10 .

Як убачається з матеріалів кримінального провадження висновки цих експертиз ніким з учасників судового провадження не оспорюються, а допущені помилки чи описки щодо назви відділу міліції, відсутність даних про те якою саме печаткою опечатані пакети з речовими доказами не є суттєвими та ніяким чином не спотворюють докази, не впливають на результати висновків та належність, допустимість доказів, покладених в доказову базу вироку, кваліфікацію вчиненого діяння засудженого та не свідчать про фабрикацію кримінального справи. Тому ці доводи захисту є неспроможними.

Згідно з даними, зафіксованими у протоколі відтворення обстановки та обставин події злочину метою цієї слідчої дії була перевірка показань підозрюваного на місці події убачається, що ОСОБА_9 20.04.2011року в умовах очевидності в присутності двох понятих, двох спеціалістів, слідчого із застосуванням макету добровільно, докладно, деталізуючи обставини, розказав і показав на місці про обставини вчиненого ним злочину, стверджуючи при цьому, що між ним та потерпілим виникла сварка. В ході якої він штовхнув батька від чого той впав, потім затягнув його в будинок і поклав на ліжко. Після того як потерпілий встав з ліжка, засуджений наніс йому неодноразові удари ногами по тулубу, руками по обличчю, голові, ліктем в ділянку ребер та обличчя. Стверджує, що себе не контролював. Після чого залишив будинок (а.с.70-72,т.1).

Ні від кого з учасників цієї слідчої дії, в тому числі, від засудженого, ніякої інформації про застосування тиску, примусу, інших недозволених методів слідства під час її проведення та в подальшому під час досудового слідства не надходило. Отже, даний доказ отримано за умов, які виключали будь-який вплив чи тиск на засудженого.

З матеріалів справи вбачається, що ознайомившись з протоколом відтворення обстановки та обставин події злочину, з боку учасників процесу, в тому числі, засудженого ОСОБА_9 , а також при виконанні вимог, передбачених ст. ст. 218-220 КПК України жодних зауважень не було (а.с.70-72, 242,т.1).

Те, що протокол не містить адрес понятих, які були присутні при проведенні слідчої дії, не стало перешкодою для перевірки достовірності даних, що містяться в протоколі слідчої дії, оскільки в судовому засіданні поняті ОСОБА_19 та ОСОБА_21 були допитані як свідки і підтвердили добровільність показань засудженого, який за власним волевиявленням розповідав, показував та відповідав на запитання в ході цієї слідчої дії (а.с.137-138,т.2).

Відповідно до ч.3 ст. 127 КПК України як поняті запрошуються особи, не заінтересовані у справі. Понятими не можуть бути потерпілий, родичі підозрюваного, обвинуваченого і потерпілого, працівники органів дізнання і досудового слідства. З огляду на наведене жоден з понятих не відноситься до переліку названих осіб.

За змістом ст. 194 КПК України при проведенні відтворення обстановки і обставин події складається протокол, який підписують особи, що брали в ньому участь, поняті та слідчий. Ці вимоги слідчим дотримані, а тому даний доказ обгрунтовано покладено судом в доказову базу вироку, він є належним, допустимим та достовірним.

З наведених приписів видно, що виконання відеозапису не є обов`язковим елементом цієї слідчої дії, а тому відсутність в матеріалах справи оригіналу відеозапису слідчої дії та відсутність на копії диску інформації , назви носія інформації, на якому фіксувався відеозапис, на що спирається засуджений, не є істотним порушенням вимог КПК України.

Більше того, суд у вироку не посилається на відеозапис при проведенні відтворення обстановки і обставин події як на доказ.

ОСОБА_9 , незважаючи на не визнання вини в суді першої інстанції, впродовж досудового слідства на неодноразових допитах, а також під час відтворення обстановки та обставин події, відтворюючи деталі вчиненого, наводив докладні дані щодо своєї участі в заподіянні потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть і в такий спосіб викривав самого себе у вчиненні злочину. Показання засудженого під час відтворення обстановки та обставин події злочину зводилися до того, що саме від його неодноразових ударів ногами по тулубу та кулаками по голові настала смерть потерпілого. Вони відповідають об`єктивним даним, отриманим при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_10 (89-93,т.1) додаткової судово-медичної експертизи (а.с.101,т.1) комісійної судово-медичної експертизи щодо давності, анатомічної локалізації та механізму утворення, виявлених на трупі ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, але не співпадають по кількості нанесених ударів ( а.с.204,т.2).

Доводи засудженого про те, що внаслідок застосування до нього недозволених методів слідства він допустив самообмову є необґрунтованими, оскільки про обставини вчиненого ним злочину, які характеризуються обізнаністю деталей, він повідомляв не лише працівникам досудового слідства, а й 18 травня 2011 року при проведенні амбулаторної судово-психолого-психіатричної експертизи експертам в приміщенні Полтавської обласної клінічної психіатричної лікарні в умовах, де виключалося вчинення на нього будь якого впливу.

Так, він повідомив, що його дратувало, що батько постійно вживав алкоголь, бив співмешканку, негативно відгукувався про матір засудженого. На попередження та прохання той не реагував, вважав, що він батько і може діяти так як йому заманеться, вбивати його не хотів, так вийшло, не стримався, коли залишав будинок батько був живий (а.с.204, т.1).

За таких обставин місцевий суд в обгрунтування доведеності вини засудженого ОСОБА_9 правильно поклав його показання при допиті як обвинуваченого від 10.06.2011 року в яких йдеться про побиття потерпілого, де він детально вказує послідовність та локалізацію нанесення ударів батькові. У цьому зв`язку суд переконливо послався на власноручне доповнення протоколу допиту самим засудженим в якому він стверджує, що при нанесенні ударів батькові не розумів, що робив, не контролював себе (а.с.236-238,т.1).

Достовірність цих показань підтверджується даними, які містяться у протоколі огляду місця події, відтворення обстановки та обставин події, а також у висновках судово-медичних, судово-цитологічних експертиз.

Характерним є те, що після дослідження матеріалів справи судом першої інстанції з справою знайомився лише засуджений. На час надходження кримінальної справи до апеляційного суду аркуші справи 237, 238 тому 1-го були склеєними, що позбавляло можливості апеляційну інстанцію перевірити достеменність змісту протоколу.

У цьому зв`язку колегією суддів було надано судові доручення для проведення службової перевірки судом першої інстанції та призначення СУ УМВС України в Полтавській області комплексної технічної експертизи документів, почеркознавчої та фізико-хімічної експертиз.

Як зазначено у дослідній частині висновку судової експертизи з дослідження полімерних матеріалів і виробів з них для вирішення питання постанови вказані аркуші розділялись шляхом відпарювання (а.с.62 матеріалів судового доручення). Внаслідок чого колегія суддів змогла перевірити об`єктивність посилань місцевого суду на вказаний доказ.

Враховуючи наведене й те, що показання ОСОБА_9 по суті відзначалися послідовністю і відповідали сукупності інших об`єктивних доказів, зібраних у матеріалах кримінальної справи рішення суду про покладення зазначених показань в основу вироку є обґрунтованим.

Надана інформація з витягу із журналу обліку виведення ОСОБА_9 з камер ІТТ Глобинського РВ УМВС України в Полтавській області від 20.02.2013 року за № 1391 містить дані, які охоплюються періодом часу з 19.04. по 05.05.2011 року, а тому твердження засудженого про не проведення з ним протоколу допиту слідчим 10.06.2011 року з посиланням на цю довідку та як наслідок покладення в основу вироку недопустимого доказу є безпідставними та неспроможними (а.с.263,т.4).

Не знайшли свого підтвердження і доводи захисту про не проведення з засудженим допиту від вказаної дати під час перебування його в Кременчуцькому МУ УМВС України в Полтавській області(а.с.264, 266, т4).

На виконання судового доручення апеляційного суду проведено комісійну судово-медичну експертизу №141. Відповідно до її висновку на трупі ОСОБА_10 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: закритої травми грудної клітини: переломи ребер справа по білягрудинній лінії 3,4 ребер, по середньо ключичній лінії 5-9 ребер, зліва по середньо ключичній лінії 3-5 ребер з крововиливами в міжреберні м`язи, гематоми м`яких тканин грудної клітини між білягрудинною і середньо-пахвовою лініями зліва на рівні 7-12 ребер, між передньо-пахвинною і задньо-пахвинною лініями зліва на рівні 8-12 ребер, крововиливи в підшкірну-жирову клітковину в проекції гематом, синець по середньо-ключичній лінії зліва на рівні 2-го міжребер`я, що призвели до плевропульмонального шоку і відносно живої особи носять ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як такі, що були небезпечні для життя, а в даному випадку призвели до смерті.

Поряд з цим потерпілому заподіяні й інші тілесні ушкодження, а саме, перелом вінцевого та суглобового відростків нижньої щелепи зліва, рани м`яких тканин обличчя зліва, тощо, які відносяться в своїй сукупності відносно живої особи до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості.

Також при дослідженні трупа ОСОБА_10 виявлено тілесні ушкодження, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Враховуючи морфологічну характеристику виявлених на трупі ОСОБА_10 тілесних ушкоджень відсутність кірочок на ранах, синюшний та синюшно-багровий колір синців, крововиливів та гематом, комісія судово-медичних експертів констатувала, що вони утворилися у короткий проміжок, тобто, увечері 17.04.2011року, а відтак твердження обвинуваченого про ймовірність отримання їх напередодні 17 квітня 2011 року з посиланням на показання свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_15 спростовується наведеним висновком, який не викликає сумніву в його об`єктивності.

Як убачається з комісійного висновку тілесні ушкодження у ОСОБА_10 у вигляді гематом по задній поверхні нижньої третини лівого плеча з переходом на задню поверхню ліктьового суглобу та верхньої третини лівого передпліччя та по задній поверхні середньої і нижньої третини правого плеча могли утворитися при падінні на площину як з наданим прискоренням, так і без такого(а.с.203,т.3).

З наведеного випливає, що експертами виключається причина смерті ОСОБА_10 внаслідок падіння з висоти, а тому п.2.2.17 Правил ними жодним чином не порушений на що покликається в апеляційній скарзі засуджений.

Дотримано експертом і п.1.4 Правил при проведені експертизи, оскільки експертиза проводилася на підставі письмового відношення слідчого (а.с.23,т.1). У відповідності з п.2.20 Правил для подальшого проведення експертизи було відібрано зразки нігтів, крові. Дослідження трупних змін не вплинуло на висновок комісійної судово-медичної експертизи, тому ці посилання захисту не заслуговують на увагу.

Згідно з висновком комісійної судово-медичної експертизи тілесні ушкодження виявлені в ОСОБА_10 у вигляді закритої травми грудної клітини, що призвели до плевропульмонального шоку і відносно живої особи носять ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як такі, що були небезпечними для життя, а в даному випадку призвели до смерті. Смерть ОСОБА_10 настала внаслідок закритої травми грудної клітини з двобічними переломами ребер, яка призвела до плевропульмонального шоку, що підтверджується відповідним комплексом макро- і мікроскопічних змін (а.с.185-204,т.3).

Між отриманими ОСОБА_10 тілесними ушкодженнями і настанням його смерті убачається прямий причино - наслідковий зв`язок. Тому доводи захисту про не встановлення причини смерті ОСОБА_10 не відповідають зібраним матеріалам справи.

Даними, які містяться у висновку комісійної судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_10 стверджується, що він зроблений у відповідності з наданими експертам правами та обов`язками, з урахуванням комплексної оцінки результатів дослідження трупа на підставі отриманих лабораторних даних, з зазначенням методів дослідження біологічних зразків, наданих матеріалів справи, та з дотриманням вимог щодо структури такого висновку, Правил проведення судово-медичних експертиз(досліджень), затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 року №6, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 26липня 1995 року за №251/787.

Стосовно надання експертам медичної документації на ОСОБА_10 , то з цього приводу при виконанні судового доручення апеляційного суду, вжиті всі вичерпні можливі заходи щодо її відшукування, однак такої не знайдено (а.с.117,118-121,90, 91,100, 235, 237 т.3). З отриманої інформації випливає, що останні 5 років до події злочину загинувший до лікувальних закладів не звертався.

У матеріалах справи відсутні об`єктивні судово-медичні дані, а також фактичні дані про те, що ОСОБА_10 страждав на епілепсію, а.с.133,т. 3 (в тому числі і алкогольного ґенезу), а тому посилання засудженого на ймовірність отримання тілесних ушкоджень від яких настала смерть потерпілого внаслідок падіння у зв`язку з приступом епілепсії, в тому числі, на пеньок, та отримання тілесних ушкоджень, що призвели до смерті є безпідставними і спростовуються висновком судово-медичної експертизи.

З метою перевірки доводів апеляції засудженого колегією суддів надавалося судове доручення для проведення комісійної судово-медичної експертизи стосовно ОСОБА_9 . З висновку експертизи за №142 випливає, що у засудженого функція дистальних між фалангових суглобів І-го пальця лівої кисті таV-го пальця правої кисті обмежена. Функція кистей рук, координація, цілеспрямовані рухи верхніх кінцівок без порушень. Яких-небудь об`єктивних судово-медичних даних про порушення функції верхніх кінцівок (в т.ч. кистей), які б свідчили про неможливість нанесення ОСОБА_9 ударів кулаками чи здійснення захвату, утримання не виявлено (а.с.205-215, т.3). Зважаючи на наведене, доводи апеляції засудженого про те, що наявні у нього ушкодження унеможливлювали нанесення ним ударів потерпілому кулаками спростовуються цим висновком.

Стосовно доводів засудженого про розбіжність у висновках експертиз щодо кількості відібрання об`єктів з трупу ОСОБА_10 на гістологічне дослідження, то з витребуваного акту судово- медичного дослідження за №1286 від 19 квітня 2011 року убачається, що на підставі направлення судмедексперта Глобинського відділення бюро СМЕ ОСОБА_22 проведено дослідження 22 об`єктів від трупа ОСОБА_10 .

Отже, з наведеного випливає, що фактично експертом відібрано 22 зразки, що повністю узгоджується з Правилами, а помилкове зазначення експертом ОСОБА_22 кількості відібраних об`єктів не вплинуло на об`єктивність гістологічного дослідження та висновки медичних експертиз.

Відповідно до висновку судово-медичного експерта ОСОБА_9 як освідуваний заявив за яких обставин він отримав тілесні ушкодження. У нього виявлено синець м`яких тканин голови, який утворився від дії тупих обмежених предметів не менш як за два тижні до огляду, відноситься до легких тілесних ушкоджень(а.с.97,т.1).

З наведеного випливає, що судово медичним експертом у висновках фіксувалася та інформація, про яку заявляв підекспертний ОСОБА_9 , якого не обмежували у викладенні версій спричинення йому тілесних ушкоджень.

Звертає увагу те, що 20 квітня 2011 року при огляді судово медичним експертом засуджений не робив заяв, що виявлені тілесні ушкодження отримані ним внаслідок застосування до нього недозволених методів слідства.

Допитаний місцевим судом судово медичний експерт ОСОБА_22 однозначно стверджував, що він здійснював огляд ОСОБА_9 . На підтвердження цьому вказав про наявність у засудженого татуювання у вигляді ножа, натомість засуджений вважає, що це меч.

Розбіжність в даті проведення експертизи та невстановлення осіб, які супроводжували ОСОБА_9 до відділення СМЕ не спростовує факту наявності у нього тілесного ушкодження. За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що невиконання вказівки апеляційного суду не погіршило становище засудженого і не вплинуло на висновки суду про доведеність його вини.

Згідно витягу з журналу реєстрації первинного огляду та медичної допомоги ІТТ Глобинського райвідділу міліції 19.04.2011 року при поміщенні до ІТТ ОСОБА_9 власноручним підписом підтвердив, про відсутність скарг. Не виявлено таких і під час його обстеження (а.с. 30 матеріали перевірки).

Відповідно до медичної картки №747 засуджений прибув до медичної частини Полтавського СІЗО 05.05.2011 року. У цьому зв`язку відібрано пояснення у лікаря-терапевта медичної частини ОСОБА_23 , який проводив його огляд. В ході обстеження ОСОБА_9 тілесних ушкоджень не виявлено(а.с.83 матеріали перевірки).

Як убачається з журналу обліку осіб, які надійшли до Полтавського слідчого ізолятора з тілесними ушкодженнями та з журналу обліку звернення ув`язнених та засуджених з тілесними ушкодженнями ОСОБА_9 до медчастини установи з цього приводу не звертався (а.с.89-92 матеріали перевірки).

Заяви засудженого про застосування недозволених методів слідства неодноразово перевірялися і не знайшли свого підтвердження про що правильно зазначено місцевим судом у вироку. На виконання судового доручення апеляційного суду 14 червня 2012 року старшим прокурором відділу прокуратури Полтавської області винесено мотивовану постанову про відмову в порушенні кримінальної справи від 25.09.2012 року щодо працівників Глобинського РВ УМВС України в Полтавській області за відсутністю в їх діях складу злочину, передбаченого ст.ст. 127, 364, 365, 366, 367, 371- 374 КК України (матеріали перевірки долучено). Наразі ця постанова є чинною.

Аналізуючи пояснення засудженого, дані ним при огляді в Полтавській обласній психіатричній лікарні, де виключалося застосування будь-якого впливу на нього, колегія суддів приходить до висновку, що засуджений, з урахуванням певних порушень, допущених органами досудового слідства на початковій стадії розслідування, можливість усунення або відновлення яких втрачені зі сплином часу понад 3 роки, використовує сліди тілесного ушкодження, зафіксованого судово-медичним експертом, давність спричинення якого не збігається з часом вчинення злочину, як факт застосування до нього недозволених методів слідства, що спростовується матеріалами перевірки.

При апеляційному розгляді хоча й знайшли підтвердження деякі доводи апеляції засудженого та його захисника про порушення норм КПК України, однак вони істотно не вплинули на з`ясування обставин справи, оскільки доказами, приведеними у вироку повністю підтверджується вина засудженого у учиненні інкримінованого йому злочину.

Засуджений, посилаючись на пояснення ОСОБА_24 стверджує, що той допустив фабрикацію матеріалів справи, яка полягає в неправильному зазначенні даних про співмешканок ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Поміж тим, ця похибка вочевидь не впливає на сукупність доказової бази, покладеної судом в обґрунтування висновку про доведеність вини засудженого.

В той же час, допитаний в судовому засіданні ОСОБА_24 засвідчив, що на кладовищі в с. Піщане близько 13.00год. знаходилася група людей, один із них, побачивши службовий автомобіль, різко розвернувся і сів спиною до працівників міліції. Цей чоловік назвався ОСОБА_9 . Потім повідомив, що знає у зв`язку з чим вони прибули, оскільки, напередодні він побив свого батька після чого той помер. По дорозі до райвідділу прохав йому посприяти за винагороду у вигляді батьківської хати (а.с.64-65 відмовного матеріалу, а.с.111,т.2 к.с.).

Покликання засудженого на відібрання у нього явки з повинною з порушеннями, фактичне непроведення додаткового допиту в якості підозрюваного прокурором ОСОБА_25 , на розбіжності в тому хто повідомив Глобинський райвідділ міліції про виявлення трупу ОСОБА_10 , неточності в кольоровій гамі та назві одягу, що був на загинувшому, на видачу лікарського свідоцтва до завершення акту судово-медичного дослідження, не фотографування трупу, які , на думку апелянта, свідчать про фабрикацію доказів, не заслуговують на увагу, оскільки суд першої інстанції, обґрунтовуючи висновок про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні злочину, не посилається на перераховані дані як на докази.

Те, що в акті судово-медичного дослідження (обстеження) за №35 не зазначено якого числа закінчено дослідження трупу ОСОБА_10 жодним чином не спростовує висновків суду про його винуватість у вчиненні злочину, як і помилково зазначене ім`я загинувшого. Більше того, допитаний судом судово-медичний експерт ОСОБА_22 стверджує, що 18,19 квітня 2011 року до приміщення моргу Глобинської ЦРЛ з прізвищем ОСОБА_26 на судово-медичне дослідження було направлено лише труп громадянина ОСОБА_10 , що виключає підміну трупа. Зважаючи на це, колегія суддів дійшла твердого переконання про безпідставність наведених доводів апеляції засудженого.

Постанова Глобинського районного суду від 29.04.2011 року про обрання щодо ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ніким з учасників судового процесу, в тому числі і засудженим не оскаржувалася і є чинною.

З даних, що містяться в протоколі огляду місця події від 18.04.2011 року, проведеного з участю понятих та судово-медичного експерта убачається, що в ході цієї слідчої дії проведено огляд трупа ОСОБА_10 (а.с.12,т.1), тому ці доводи засудженого не відповідають зібраним матеріалам справи.

Щодо ставлення до своїх професійних обов`язків експертів, працівників міліції, на що спирається в апеляційній скарзі засуджений, то відповідно до ст. 275 КПК України в редакції 1960 року розгляд справи провадиться тільки стосовно підсудних, і тільки в межах пред`явленого їм обвинувачення.

З матеріалів кримінальної справи видно, що її порушено19 квітня 2011 року (а.с.1,т.1).

При затриманні ОСОБА_9 було роз`яснено його право мати захисника і побачення з ним з моменту затримання. Він як підозрюваний добровільно реалізував своє право та відмовився від послуг захисника про що вказав власноручно. Поряд з цим зазначив, що спричинив тілесні ушкодження ОСОБА_10 (а.с.43,т.1).

З протоколу про затримання ОСОБА_9 як особи підозрюваної у вчиненні злочину убачається, що протокол про його затримання складено о 19.30год. 19.04.2011року, час затримання власноручно вказаний самим підозрюваним. Після чого йому було роз`яснено підстави та мотиви затримання, право мати захисника та права як затриманого (а.с.42-46,т.1).

За таких обставин слідчим у відповідності до ч.2 ст. 46 КПК України складено протокол та постанову про відмову від участі захисника з зазначенням мотивів відмови, а саме тим, що свої права при проведенні досудового слідства він буде захищати самостійно ( а.с. 51, 52 т.1). Обов`язкової участі захисника, як того вимагає ст. 45 КПК України він не потребував.

Звертає увагу те, що в подальшому після ухвалення судом першої інстанції вироку з матеріалами справи знайомився лише засуджений. За результатами його ознайомлення в матеріалах справи наявний рукописний запис «в даний час від послуг захисника не відмовляюсь».

У цьому зв`язку апеляційним судом надано судове доручення про проведення експертизи. Відповідно до висновку судово-технічної експертизи документів частка «не» перед словом відмовляюсь дописана іншою кульковою ручкою, штрихи частки «не» виконані неодночасно з рештою штрихів даного запису. Штрихи слів «в даний час від послуг захисника не відмовляюсь» та штрихи частки «не» виконані різними пастами для кулькових ручок. Неодночасно виконано і штрихи цифрового запису затриманий «19.04.2011. 19.30.»

Аналогічно наведеному вчинено дописки частки «не» у протоколі про перегляд відеозапису на (а.с.69,т.1 матеріали виконаного судового доручення), протоколі про роз`яснення конституційних та процесуальних прав(а.с.75,т.1 матеріали виконаного судового доручення).

Колегія суддів, аналізуючи наведене дійшла до переконливого висновку, що засудженим протиправно спотворювалися докази спрямовані на обмеження його права на захист.

На користь цього свідчить висновок судово-психолого- психіатричної експертизи, а саме, ОСОБА_9 виявляє такі характерологічні риси як виражену емоційну нестійкість, високий індекс психопатизації зі схильністю до антисоціальних вчинків та алкоголізації, особливості характеру у вигляді егоцентризму, демонстративності, брехливості, намагається показати себе з кращого боку(а.с.204,205,т.1).

Отже, приймаючи до уваги сукупність наведених судом першої інстанції доказів, що викривають засудженого у вчиненні злочину, колегія суддів вважає, що вони не спростовують висновку суду, який аргументовано виходив з низки доказів, що містяться в матеріалах кримінального провадження, об`єктивно узгоджуються між собою, і знаходяться у нерозривному ланцюгу та підтверджують винуватість ОСОБА_9 у заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження батьку ОСОБА_10 , що спричинило його смерть.

З`ясовуючи зміст та спрямованість умислу засудженого, суд, як видно з матеріалів справи врахував усі дані, які характеризували стосунки потерпілого із засудженим, а так само поведінку їх до, під час та останнього після вчинення злочинних дій.

В результаті оцінки сукупності здобутих у справі доказів, суд дії ОСОБА_9 відповідно до встановлених фактичних обставин справи правильно кваліфікував за ч. 2 ст. 121 КК України.

Суд першої інстанції правильно виключив з обвинувачення кваліфікуючу ознаку - заподіяння тяжкого тілесного ушкодження способом, що має характер особливого мучення, оскільки посилання прокурора на висновок судово-медичної експертизи про те, що ОСОБА_10 міг від чувати особливий біль є некоректним.

У цьому зв`язку колегія суддів, розглядаючи справу в межах принесених апеляцій, прийшла до висновку, що судово-медичний експерт не кваліфікує ушкодження як вчинене способом, що має характер особливого мучення. Вирішення цього питання відноситься до компетенції слідчо- прокурорських і судових органів.

Для наявності цієї кваліфікуючої ознаки необхідно, щоб прямим або непрямим умислом винного охоплювалося не тільки те, що він заподіює потерпілому тяжке тілесне ушкодження, а й те, що воно здійснюється способом, який має характер особливого мучення. Проте такі дані прокурором не наведені і в матеріалах справи відсутні.

З матеріалів справи видно, що судом ретельно досліджені всі обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для справи, тому доводи апеляції засудженого та його захисника щодо неповноти досудового слідства та невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи спростовуються наданими суду доказами є безпідставними і неспроможними.

В результаті детального дослідження зібраних по справі доказів, перевірки показань свідків, відмовних матеріалів їм дано у вироку належну оцінку в сукупності з іншими доказами, що є у справі та наведено вагомі мотиви в обґрунтування висновку чому відкинуто доводи засудженого.

Отже, доводи апеляції засудженого та його захисника не знайшли свого підтвердження.

Вирішуючи питання про обрання ОСОБА_9 покарання, місцевий суд виходив із загальних засад призначення покарання, передбачених ст. 65 КК України та врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до злочинів особливої тяжкості, дані про особу винного, обставини, що обтяжують покарання, конкретні обставини справи. Як убачається з матеріалів справи потерпіла ОСОБА_12 не наполягала на призначенні засудженому суворого покарання (а.с.53,т.2).

Відповідно до правил, встановлених ст. 71 КК України, обвинуваченому призначено і остаточне покарання.

Доводи апеляційної скарги прокурора про постановлення нового вироку та призначення більш суворого покарання з підстав, зазначених в апеляційній скарзі, не заслуговують на увагу.

Зважаючи на наведене, суд першої інстанції призначив засудженому покарання, яке є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 365, 366 КПК України в редакції 1960 року п.п.11.15 Перехідних положень КПК України колегія суддів апеляційного суду, -

УХВАЛИЛА:
Апеляції прокурора Глобинського району, засудженого ОСОБА_9 з внесеними доповненнями та в його інтересах захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Кременчуцького районного суду Полтавської області від 31 жовтня 2013 року щодо ОСОБА_9 без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .

З оригіналом згідно.

Головуючий суддя ОСОБА_2