АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №11-417/2007
року Головуючий по першій інстанції
КК України суддя: Бобровський І.М.
Доповідач апеляційного суду
суддя: Губа О.О.
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31
травня 2007
року колегія суддів судової палати у
кримінальних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого: Ржепецького О.П.

суддів: Пісного І.М., Губи О.О.

за участю прокурора: Андрєєвої Н.В.

захисника: ОСОБА_3

розглянула у судовому засіданні в м.
Миколаєві кримінальну справу за

апеляцією засудженої ОСОБА_1 на вирок Южноукраїнського міського

суду Миколаївської області від 27
березня 2007
року, яким засуджено:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження,
уродженку смт. Арбузинка Миколаївської області, громадянку України, яка працює
приватним підприємцем, проживаючу АДРЕСА_1, раніше судиму,

-
за ст. 222
ч. 1 КК України на 1 рік обмеження волі з позбавленням права займатися організаційно-розпорядчою діяльністю
строком на 1
рік;

На підставі ст. 75
КК України ОСОБА_1 звільнена від відбування покарання з
випробуванням, з іспитовим строком 2 рік.

Відповідно до ч. 1
п. 2
ст. 76 КК України на ОСОБА_1 покладено обов'язок не виїжджати за межи України на
постійне місце проживання без дозволу органів
кримінально - виконавчої
системи.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження,
уродженку п. Карельський Лоухського району республіки Карелія Російської федерації, громадянки України, яка працює приватним підприємцем,
проживаючу АДРЕСА_2

району
Миколаївської області, раніше судиму Арбузинським районним судом Миколаївської області
за ч. 1 ст.
222, ч.
1 ст.
366 КК
України до 2 років
обмеження волі з позбавленням права займатися організаційно-розпорядчою діяльністю строком на 1
рік 6 місяців, на підставі ст. 75 КК
України звільнена від відбування покарання
з випробуванням, з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців,

·
за ст. 222 ч. 2
КК України на 2 роки позбавлення
волі з позбавленням права займатися організаційно-розпорядчою діяльністю
строком на 1
рік 6 місяців;

·
за
ст. 366 ч.
1 КК
України на 1 рік
обмеження волі з позбавленням права
займатися організаційно-розпорядчою діяльністю строком на 1 рік.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_2
призначено покарання 2
роки позбавлення волі з позбавленням
права займатися організаційно-розпорядчою діяльністю
строком на 1
рік 6 місяців.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення покарання призначеного вироком Арбузинського районного суду
Миколаївської області від 23.08.2006
року, як більш м'якого, остаточно
призначено 2 роки
позбавлення волі з позбавленням права займатися
організаційно-розпорядчою діяльністю строком на 1 рік 6
місяців.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_2 звільнена
від відбування призначеного покарання з випробуванням,
з іспитовим строком 1 рік
6 місяців.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 76 КК України на ОСОБА_2 покладено
обов'язок не виїжджати за межи
України на постійне місце проживання без дозволу органів
кримінальної виконавчої системи.

За вироком суду ОСОБА_1 та ОСОБА_2 визнані
винними та засуджені за вчинення злочинів за таких обставин.

В січні 2006 року ОСОБА_2, будучи службовою особою, з метою відстрочки повернення
боргу, склала та видала ОСОБА_1 завідомо підробний документ - довідку
ПП ОСОБА_2 про заробітну
плату від 10.01.2006 року
для отримання кредиту в Арбузинському відділенні ощадного банку №
3160
ВАТ "Державний ощадний банк України".

11 січня 2006 року ОСОБА_1 з метою отримання кредиту в банку, з порушенням встановленого законодавством
порядку, надала в Арбузинське
відділення ощадного банку № 3160 ВАТ "Державний ощадний

банк України» довідку, в якій містилися завідомо неправдиві відомості про розмір її заробітної плати за останні 6
місяців в ПП ОСОБА_2.

Крім того, ОСОБА_1 надала завідомо неправдиві відомості
про наявність у неї заставного майна -
меблів та побутової техніки. Надані завідомо неправдиві відомості дозволили ОСОБА_1 отримати в Арбузинському відділенні ощадного банку №
3160 ВАТ "Державний ощадний банк України" кредит у розмірі 5000 грн.

В лютому 2006 року ОСОБА_2, будучи службовою особою, з метою отримання кредиту в
банку, з порушенням встановленого законодавством порядку, склала завідомо підробний документ -
довідку ПП ОСОБА_2
від 7.02.2006 року про заробітну плату ОСОБА_4, документи про наявність у ОСОБА_4 заставного майна.

8 лютого 2006 року ОСОБА_2 надала
завідомо підробні документи в Арбузинське відділення ощадного банку №
3160 ВАТ "Державний ощадний банк України". У відділенні зазначеного банку
від імені ОСОБА_4 написала
заяву про видачу кредиту у суму 5000 грн., від його імені підписала кредитний договір № 75, графік погашення кредиту та процентів, договір заставного майна. Надана завідомо неправдива
інформація дозволила ОСОБА_2 отримати в Арбузинському відділенні ощадного банку
№ 3160 ВАТ
"Державний ощадний банк
України" кредит в сумі 5000 грн.

В апеляції засуджена ОСОБА_1, не оспорюючи фактичні обставини та кваліфікацію своїх дій, посилаючись
на суворість призначеного покарання, просить
вирок суду змінити, виключити додаткову міру покарання
- позбавлення
права займатися приватною підприємницькою діяльністю. Посилається на те, що вона є приватним
підприємцем і підприємницька діяльність є єдиним
джерелом доходів її родини, а поняття організаційно-розпорядницькою діяльністю охоплює і її діяльність як підприємця. На думку апелянта, суд повинен був
чітко вказати у вироку конкретні
посади, право обіймати які позбавляється засуджений, або конкретний вид діяльності, права займатися якою він
позбавляється.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_3 на
підтримку апеляції засудженої
ОСОБА_1, думку прокурора Андрєєвої Н.В.
про залишення апеляції без задоволення, а вироку суду -
без зміни, перевіривши матеріали кримінальної справи, обговоривши
доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду щодо винності ОСОБА_1 у вчиненні злочину, за який вона засуджена, ґрунтується на зібраних у
справі та перевірених у судовому засіданні
доказах.

Доведеність винності засудженої ОСОБА_1 та правильність
застосування судом кримінального закону не оспорюється і в апеляції'.

Що ж стосується покарання, призначеного ОСОБА_1, то на переконання колегії суддів воно підлягає пом'якшенню.

Суд першої інстанції обгрунтовано визначив вид основного
покарання - обмеження
волі і правомірно, виходячи із фактичних обставин справи та даних про особу ОСОБА_1,
призначив його із застосуванням до засудженої ст. 75 КК України і звільнив її від відбування покарання з
випробуванням з установленням іспитового строку.

Що стосусться призначеного ОСОБА_1 додаткового покарання
у виді позбавлення права займатися
організаційно-розпорядчою діяльністю строком на 1 рік,
то колегія суддів вважає, що вирок в цій частині підлягає зміні і виходить із наступного.

Так, в силу ст. 55 КК України суд зобов'язаний точно зазначити вид тієї діяльності, права займатися якою він
позбавляє засуджену. При цьому покарання
повинне бути сформульоване судом таким чином, щоб засуджена не мала права
займатися забороненою діяльністю в конкретній галузі, що за своїм характером аналогічна з тою, яка була
використана для вчинення злочину.

Водночас суд не може позбавити засуджену працювати в
будь-якій галузі господарства без вказівки
конкретного виду діяльності.

Крім того, повинні бути підстави для застосування
позбавлення права займатися певною діяльністю.

Ці вимоги
закону судом першої інстанції порушені, оскільки він конкретно не вказав якою саме діяльністю ОСОБА_1 не має права займатися.

Разом з тим, призначаючи додаткове покарання у виді права
займатися організаційно-розпорядчою
діяльністю строком на 1 рік;
суд не врахував обставини справи, а також те, що
вона є приватним підприємцем і ця діяльність є єдиним
джерелом доходів ії родини.

Таким чином, сукупність зазначених вище обставин, позитивні дані щодо особи ОСОБА_1, її щире каяття, а також повне погашення нею кредитних забов'язань перед банком, колегія суддів розцінює як пом'якшуючі покарання і такими, що дають підстави
для застосування ст. 69 КК України щодо обов'язкового додаткового покарання,
передбаченого санкцією ч.1
ст. 222 КК України у виді позбавлення права займатися організаційно-розпорядчої діяльністю.

Керуючись ст. ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляцію засудженої ОСОБА_1 задовольнити.

Вирок Южноукраїнського міського суду Миколаївської
області від 27 березня
2007 року
відносно ОСОБА_1 змінити.

Вважати ОСОБА_1 засудженою за ст. 222
ч 1 КК України до призначеного судом основного
покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік і із застосуванням ст. 69
КК України без позбавлення права займатися організаційно-розпорядчою діяльністю.

На підставі ст. 75 КК України вважати ОСОБА_1 звільненою від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим
строком 2 роки,
з покладенням відповідно до ч. 1 п. 2
ст. 76 КК України обов'язку не
виїжджати за межи України на постійне місце
проживання без дозволу органів кримінально - виконавчої системи.

В решті зазначений вирок залишити без змін.