У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р
А Ї Н И

Колегія суддів Судової палати у кримінальних
справах

Верховного Суду України

у складі:

головуючого

Присяжнюк Т.І.,

суддів

Глоса Л.Ф. і Філатова В.М.

розглянула
в судовому засіданні в м. Києві 24 липня 2007 року кримінальну справу за
касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1. на судові рішення щодо нього.

Вироком Іванівського районного суду
Херсонської області від 21 листопада 2006 року

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1 народження,

уродженця м. Києва, жителя АДРЕСА_1
Іванівського району Херсонської області, раніше
не судимого,

засуджено:

- за ч. 1 ст. 364 КК України на 2 роки обмеження волі з
позбавленням права обіймати посади в органах влади строком на 2 роки;

- за ч. 1 ст. 367 КК України на 1
рік обмеження волі з позбавленням права обіймати посади в органах влади строком
на 1 рік.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів
ОСОБА_1 визначено остаточне покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки з
позбавленням права обіймати посади в органах влади на 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_1 звільнено від
відбування призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком
на 2 роки.

На підставі ст. 76 КК України на ОСОБА_1 покладено обов'язки не виїжджати за межі України на постійне проживання
без дозволу органів кримінально-виконавчої системи, повідомляти ці органи про
зміну місця проживання, роботи.

Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 23
січня 2007 року вирок щодо ОСОБА_1 в частині вирішення цивільного позову
скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд в порядку цивільного
судочинства.

Згідно з вироком суду ОСОБА_1 визнано винуватим та
засуджено за те, що він, працюючи на посаді сільського голови Фрунзенської
сільської ради Іванівського району Херсонської області, будучи службовою
особою, у зв'язку з неналежним виконанням своїх службових обов'язків через
несумлінне ставлення до них, в порушення вимог діючого законодавства передав на
баланс вуличних комітетів АДРЕСА_1 водонапірні башти, внаслідок чого на
території Фрунзенської сільської ради проводилося систематичне незаконне
видобування підземної води з дев'яти артезіанських свердловин, чим заподіяв
істотну шкоду охоронюваним законом державним інтересам у виді матеріальної
шкоди на суму 2 668 грн. 58 коп.

Крім того, ОСОБА_1, зловживаючи службовим становищем,
умисно з корисливих мотивів, в особистих інтересах з травня по червень 2005
року, реалізував ОСОБА_2, ОСОБА_3. та ОСОБА_4. врожай сіна, вирощений на
земельній ділянці Фрунзенської сільської ради, розміром 1 061 га, яка була
розпорядженням голови Іванівської райдержадміністрації надана в оренду на 5 років ОСОБА_5., чим
заподіяв останньому матеріальну шкоду на 16 000 грн.

У касаційній скарзі засуджений вважає, що досудове слідство та судовий розгляд справи проведено
неповно, необ'єктивно, однобічно, а висновки суду не відповідають
фактичним обставинам справи. Зазначає, що висновки суду ґрунтуються на
суперечливих показаннях свідків і потерпілого ОСОБА_5., який обмовив його.
Просить судові рішення щодо нього скасувати, а справу направити на новий
судовий розгляд.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України, перевіривши матеріали справи та обговоривши
наведені у скарзі доводи, колегія суддів вважає, що вона не підлягає
задоволенню.

Суд належно обґрунтував свої висновки про доведеність
винуватості ОСОБА_1 у вчиненні злочинів, за які його засуджено, доказами, які
отримано згідно з вимогами кримінально-процесуального законодавства та які
наведені у вироку.

За змістом касаційної скарги, засуджений оспорює фактичні
обставини справи, які були предметом оцінки суду першої та апеляційної
інстанцій, і перегляду відповідно до вимог ч.1 ст.398 КПК України у касаційному
порядку не підлягають, а тому колегія суддів виходить із встановлених судом
фактичних обставин злочинів, у вчиненні яких ОСОБА_1 визнано винним.

На обґрунтування свого висновку суд послався на показання потерпілого
ОСОБА_5, свідків ОСОБА_4, ОСОБА_3.,
ОСОБА_6., ОСОБА_7, ОСОБА_8 на інші наведені у судових рішеннях доказами,
яким суд дав належну оцінку, і сумніву у їх достовірності немає.

Цими доказами стверджується, що ОСОБА_1, зловживаючи своїм становищем
сільського голови, з користі дав дозвіл ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4. зібрати
урожай сіна з земельної ділянки сільської ради розміром 1061 га., яка в той час
перебувала у користуванні ОСОБА_5 на підставі договору оренди, чим останньому
було заподіяно істотної шкоди, а також те, що через несумлінне ставлення засудженого
до своїх службових обов'язків на території Фрунзенської сільради здійснювалося
систематичне незаконне видобування підземної води.

Таким чином, місцевий суд, дослідивши зібрані докази і
давши їм належну оцінку, дійшов правильного висновку про винуватість ОСОБА_1 у
вчиненні злочину, за який його засуджено, і правильно кваліфікував його дії за
ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 367 КК України.

Як видно з матеріалів справи, такі ж, як
і в касаційній скарзі, твердження засуджений висловлював у своїй апеляції. Апеляційний
суд визнав їх безпідставними. Свої висновки, із якими погоджується колегія суддів,
із цього питання суд належним чином умотивував. Вони підтверджені доказами, які
суд апеляційної інстанції ретельно перевірив і належним чином оцінив.

Призначаючи покарання засудженому, суд урахував характер
і ступінь тяжкості вчинених злочинів, дані про його особу. Призначене покарання
є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових
злочинів.

Істотних порушень
кримінально-процесуального закону, що тягнуть скасування чи зміну судових
рішень, не встановлено.

Таким чином, при перевірці справи
не виявлено передбачених ст. 398 КПК України підстав
для перегляду судових рішень щодо ОСОБА_1 у касаційному порядку із
повідомленням осіб зазначених у ст. 384 КПК України.

Керуючись ст. 394 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

відмовити у задоволенні касаційної скарги засудженому
ОСОБА_1.

Судді:

Присяжнюк Т.І.
Філатов В.М. Глос
Л.Ф.