АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/322/15 Справа № 207/4477/14-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 лютого 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду Дніпропетровської області
у складі головуючого- судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі- ОСОБА_5
за участю обвинуваченого, стосовно якого ухваленого обвинувальний вирок- ОСОБА_6
потерпілого- ОСОБА_7
представника потерпілого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м.Ясинувата Донецької області, мешканця АДРЕСА_1 , маючого на утриманні неповнолітню дитину- доньку ОСОБА_10 , 2003 року народження, раніше не судимого-
обвинуваченого, стосовно якого винесено обвинувальний вирок та призначено покарання за ч.2 ст.125 КК України у виді штрафу в розмірі 1500 гривень; стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 5217 гривень, у відшкодування моральної шкоди потерпілому відмовлено,-
В С Т А Н О В И Л А:
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції потерпілий підтримав свої апеляційні вимоги у повному обсязі, підтвердивши доводи, наведені в апеляції.
Представник потерпілого- адвокат ОСОБА_8 підтримав апеляційну скаргу потерпілого, прохав її задовольнити у повному обсязі
Обвинувачений ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційної скарги потерпілого, вказуючи на те, що мав місце сімейний скандал, спровокований саме діями потерпілого, який втрутився в суперечку між обвинуваченим та сестрою бувшої дружини останнього, що й призвело до вказаних наслідків. Прохав залишити рішення суду першої інстанції без змін, оскільки вважає, що таким чином потерпілий лише хоче заробити на ньому грошей.
Прокурор, яка приймала участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, прохала частково задовольнити апеляцію потерпілого, стягнути на користь останнього моральну шкоду, в якій суд безпідставно відмовив, однак розмір стягнення, на думку прокурора не повинен перевищувати 5000 гривень, з урахуванням всіх обставин по справі. Що стосується міри покарання, то вважає, що остання судом призначена з урахування всіх обставин, в тому числі й того, що саме дії потерпілого, який втрутився у словесну перепалку між своєю донькою та зятем і стали причиною того, що відбулося між ним та обвинуваченим.
Стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , винесено обвинувальний вирок за те, що він, 17 серпня 2014 року, приблизно о 17 годині 30 хвилин, знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , під час сварки, яка виникла на підставі особистих неприязних стосунків, маючи намір на навмисне спричинення тілесних ушкоджень, наніс потерпілому ОСОБА_7 один удар кулаком руки у верхню губу справа, чим заподіяв останньому згідно висновку експерта № 995-Е від 11 вересня 2014 року пошкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми з ранами на верхній губі справа, в лівій тім`яній області, яка супроводжувалася явищами струсу головного мозку, переломом коронок 1,2 верхньої щелепи зліва (каріозно-змінених), які відносяться до легких тілесних пошкоджень з короткочасним розладом здоров`я, що викликали розлад здоров`я більше 6, але менше 21 дня.
Цим же вироком стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 5217 гривень, у відшкодування моральної шкоди потерпілому відмовлено.
Заслухавши суддю-доповідача, сторони судового провадження, потерпілого та його представника, частково дослідивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляції та матеріали справи колегія суддів приходить до наступного.
Висновок суду першої інстанції про винність ОСОБА_6 у скоєнні кримінального правопорушення, за яке він засуджений, кваліфікація його дій за ч.2 ст.125 КК України-умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, учасниками судового провадження не оспорюється, тому, відповідно до вимог ст.404 КПК України, судом апеляційної інстанції не перевіряються.
Що стосується міри покарання, призначеної обвинуваченому, то колегія суддів виходить з наступного.
Як витікає з вимог ст.65 КК України суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до положень ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
Так, при обранні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , судом першої інстанції були в повній мірі дотримані вимоги вказаних статей кримінального закону, врахована як тяжкість скоєного ним кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії невеликої тяжкості, так і особа винного, який є раніше не судимою особою, має постійне місце проживання та роботи, за якими характеризується позитивно, відсутність обставин, що обтяжують покарання, обставину, яка пом`якшує покарання обвинуваченого- щире каяття, і обґрунтовано, з врахуванням наявності на утриманні у обвинуваченого неповнолітньої дитини, тобто в сукупності з наведеним вище- тісних соціальних зв`язків, а також поведінки самого потерпілого, прийшов до висновку, що саме покарання у виді штрафу- тобто хоча й у мінімальному його виді, передбаченому кримінальним законом, однак у його майже максимальному розмірі, що відповідає вимогам як ст.50 КК України, так і ст.65 КК України.
Виходячи з наведеного вище колегія суддів приходить до висновку, що призначене обвинуваченому покарання є не тільки справедливим, але й необхідним і достатнім для його виправлення і не вбачає підстав для зміни або скасування обвинувального вироку Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 грудня 2014 року відносно ОСОБА_6 в частині призначення покарання, про що ставить питання у своїй апеляції потерпілий ОСОБА_7 , вважаючи доводи останнього в цій частині необґрунтованими, і як наслідок такими, що не підлягають задоволенню.
Разом з тим доводи потерпілого ОСОБА_7 в частині вирішення цивільного позову про відшкодування моральної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням заслуговують на увагу.
Також, згідно з вимогами ч.1 ст.129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Разом з тим, відповідно до вимог ч.2 ст.129 КПК України суд відмовляє у позові у разі встановлення відсутності події кримінального правопорушення
Відповідно до вимог абзацу 7 п.2) ч.3 та абзацу 6 п.2) ч.4 ст.374 КПК України у мотивувальній та резолютивній частинах вироку зазначаються як підстави для задоволення цивільного позову та рішення про цивільній позов, так і підстави відмови у ньому, або залишення його без розгляду.
Тобто відповідно до вимог вказаних вище статей кримінально-процесуального закону суд повинен навести у вироку мотиви прийнятого рішення про задоволення чи відхилення цивільного позову, або про покладення на засудженого обов`язку відшкодувати шкоду, зазначивши, якою дією чи бездіяльністю її заподіяно, якими доказами це підтверджується, а також навести відповідні розрахунки сум, які підлягають стягненню, вказавши матеріальний закон, на підставі якого вирішено цивільний позов.
В даному випадку суд першої інстанції дотримавшись вказаних вище вимог кримінального процесуального закону в частині вирішення позову про відшкодування матеріальної шкоди, обґрунтовано, на підставі вимог ст.1166 ЦК України стягнув з обвинуваченого на користь потерпілого ОСОБА_7 в рахунок відшкодування матеріальних затрат 5217 гривень.
Однак відмовляючи потерпілому в стягненні на його користь моральної шкоди, неповно дослідивши докази на підтвердження обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи в частині вирішення цивільного позову про відшкодування моральної шкоди, не навівши обґрунтовані мотиви прийнятого рішення, не пославшись на матеріальний та процесуальний закон, на підставі якого він дійшов такого висновку, суд першої інстанції необґрунтовано повністю відмовив потерпілому ОСОБА_7 у відшкодуванні моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, передбаченим ч.2 ст.125 КК України, вина у скоєнні якого саме ОСОБА_6 судом була визнана доведеною, допустивши тим самим істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неповноту судового слідства та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, що тягнуть за собою, з урахуванням вимог п.3) ч.1 ст.408 КПК України, зміну вироку Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 грудня 2014 року стосовно ОСОБА_6 саме в частині вирішення цивільного позову про відшкодування моральної шкоди, завданої злочином.
Так відповідно до вимог ст.1167 ЦК України моральна шкода, заподіяна фізичній особі неправомірними діями відшкодовується особою, яка його заподіяла, при наявності вини вказаної особи.
Істотних порушень норм кримінально-процесуального законодавства, які є безумовною підставою для скасування вироку в матеріалах справи не встановлено, не вказує на такі порушення і потерпілий в своїй апеляції.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.376 ч.2 КПК України, ст.404 КПК України, п.2) ч.1 ст.407 КПК України, п.3) ч.1 ст.408 КПК України, ст.418 КПК України, ст.419 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:
Вирок Баглійського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 грудня 2014 року, відносно ОСОБА_6 в частині вирішення цивільного позову про відшкодування моральної шкоди- змінити.
В решті Вирок Баглійського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 грудня 2014 року, відносно ОСОБА_6 - залишити без змін.
Апеляцію потерпілого ОСОБА_7 на вказаний вирок- задовольнити частково.
Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Судді:
ОСОБА_11 ОСОБА_2 ОСОБА_4