Іванівський районний суд Одеської області
Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 499/1508/14-к
Провадження № 1-кп/499/5/15
В И Р О К

Іменем України

24.02.2015 року смт. Іванівка

Іванівський районний суд Одеської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю учасників кримінального провадження секретаря судового засідання ОСОБА_2 , секретаря судового засідання Миколаївського районного суду Львівської області ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_5 та його представника адвоката ОСОБА_6 , обвинуваченого та його захисника адвоката ОСОБА_7 , розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт кримінального провадження № 0000041 за обвинуваченням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новоукраїнка Кіровоградської області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , працюючого, з повною вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

В С Т А Н О В И В:

23 січня 2014 року приблизно о 13 годині ОСОБА_8 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Mitsubishi Lancer», державний номер НОМЕР_1 (далі автомобіль «Mitsubishi Lancer»), рухаючись по автодорозі «Київ Одеса» на території Іванівського району Одеської області, з боку м. Одеси у напрямку м. Києва, на 419 км. + 200 метрів зазначеної автодороги допустив порушення п.1.3, п.1.5, підпункту «б» п.2.3, п.12.1, п.13.1, п.13.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - ПДР), які виразилися в тому, що він, рухаючись по лівій полосі проїжджої частини в умовах ожеледі та снігу, був неуважний, знехтував правилами безпеки, не стежив за дорожньою обстановкою, не врахував дорожню обстановку, почав виконувати випередження автопоїзду у складі вантажного автомобіля «Renault Magnum», державний номер НОМЕР_2 , з напівпричепом марки «Meldgaard NTC/S», державний номер НОМЕР_3 (далі автомобіль «Renault Magnum»), своєчасно не зреагував на дорожню обстановку під час випередження, в результаті чого допустив правим краєм переднього бампера автомобіля «Mitsubishi Lancer», зіткнення з лівим краєм переднього бампера вантажного автомобіля «Renault Magnum», який на момент зіткнення рухався в попутному напрямку. Після зіткнення автомобіль «Mitsubishi Lancer», знесло в кювет задньою частиною, а вантажний автомобіль «Renault Magnum», знесло в кювет по праву сторону за напрямком руху, де вантажний автомобіль «Renault Magnum», здійснив зіткнення з деревом.

В наслідок зіткнення автомобіля «Renault Magnum» з деревом пасажир ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичної експертизи відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

Обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у скоєному діянні визнав повністю, підтвердив у своїх свідченнях сутність пред`явленого йому обвинувачення, мотив і спосіб здійснення інкримінованого діяння і додатково показав, що він втратив пильність, своєчасно не відреагував на зміщення автомобіля під його керуванням із-за ожеледиці на дорогі, що привело до дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП), в скоєному щиро розкаявся, в подальшому порушувати ПДР України намірів не має.

При відсутності заперечень учасників судового провадження, сумнівів в правдивості свідчень ОСОБА_8 , суд, в порядку ч.3 ст.349 КПК України, обмежив судовий розгляд допитом обвинуваченого та дослідженням, що характеризують його особу документів, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Оскільки судом встановлено, що ОСОБА_8 , 23 січня 2014 року приблизно о 13 годині, на 419 км. + 200 метрів автомобільної дороги «Київ Одеса», керуючи автомобіль «Mitsubishi Lancer», порушив ПДР України, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем «Renault Magnum», що привело до з`їзду останнього автомобіля у кювет, зіткнення з деревом, та отримання пасажиром автомобіля «Renault Magnum» ОСОБА_5 тяжких тілесних ушкоджень, тому вчинене ним діяння суд кваліфікує за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху, особою яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

При призначенні покарання обвинуваченому суд визнає його щире каяття, як обставини, що пом`якшують покарання, а також констатує про відсутність обставин які обтяжують його провину.

З урахуванням викладених вище обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також даних про ОСОБА_8 , як про особу, з позитивною характеристикою, маючого на вихованні малолітню дитину, постійне місце проживання, офіційно працюючого, з урахуванням думки потерпілого ОСОБА_5 , який вважав, що слід обвинуваченому призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі, суд вважає можливим виправлення ОСОБА_8 , без відбування покарання у виді позбавлення волі із встановленням випробування, у зв`язку з чим, застосовує до ОСОБА_8 ст.ст.75, 76 КК України.

Обговорюючи питання про доцільність застосування до обвинуваченого додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами суд виходив з такого.

Згідно ст. 12 КК України злочин за ч.2 ст. 286 КК України віднесено до категорії тяжких злочинів.

З ст. 77 КК України вбачається, що у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням можуть бути призначені додаткові покарання у виді штрафу, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю та позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу.

В п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», пленум роз`яснив, що частиною 1 ст. 75 КК України передбачено звільнення лише від відбування основного покарання з випробуванням. Звільнення від відбування призначеного судом додаткового покарання за цією нормою не допускається.

За таких обставин звільнення обвинуваченого від відбування додаткового покарання за ст. 75 КК України не може здійснюватись.

З ч.1 ст.93 КПК України вбачається, що збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Сторонами достатніх доказів можливості не застосування до обвинуваченого додаткового покарання надано не було. Сторонами зазначено про відсутність інших доказів для з`ясування обставин по справі.

За таких обставин суд констатує, що сторонами не було наведено аргументів, підтверджених доказами, можливості не застосування до обвинуваченого додаткового покарання.

Таким чином, оскільки обвинувачений вчинив тяжкий злочин проти безпеки дорожнього руху, що у поєднанні з характером (змістом) допущеного ним порушення правил дорожнього руху та наслідками цього настання необоротних наслідків винного діяння завдання тяжких тілесних ушкоджень, до обвинуваченому слід призначити додаткове покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами у межах строку встановленому ст.55 КК України.

В ході судового засідання захисник обвинуваченого звернулася до суду з клопотанням, про звільнення обвинуваченого на підставі ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році», у разі визнання ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, від відбуття призначеного покарання, оскільки він вперше вчинив злочин, на утримані має дитину, яка не досягла 18 років.

Обвинувачений не заперечував та надав згоду на застосування до нього амністії.

Прокурор, потерпілий та його представник вважали можливим застосування до обвинуваченого амністії.

Вирішуючи питання про застосування до обвинуваченого акта амністії суд виходив з такого.

Відповідно до п.2 ст.3 Закону України «Про застосування амністії в Україні» установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

За ч.1 ст. 85 КК України на підставі закону про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного та додаткового покарання.

Згідно з п.«в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році» (далі - Закону) підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, засуджених за злочини, вчинені з необережності, які не є особливо тяжкими відповідно до статті 12 КК України особи, не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.

З ч.3 ст.12 КК України вбачається, що злочин, передбачений ч.2 ст.286 КК України відноситься до тяжкого злочину.

З свідоцтва про народження та довідки про склад сім`ї вбачається, що обвинувачений має сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який перебуває на його утриманні.

З огляду на викладене, враховуючи те, що обвинувачений вчинив злочин з необережності, який є тяжким, сторонами не заперечувалось, що обвинувачений не позбавлений батьківських прав щодо дитини, якій не виповнилося 18 років, ОСОБА_8 на підставі Закону підлягає звільненню від відбування призначеного судом покарання.

Цивільний позов по справі не поданий.

З ч.5, 9 ст.100 КПК України вбачається, що речові докази надані суду, зберігаються в суді. Питання про долю речових доказів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Прокурор в судовому засіданні зазначив, що речові докази на підставі розписки були повернуті законним володільцям, тому слід вважати речові докази повернутими законним володільцям.

Процесуальні витрати за проведення експертизи у розмірі 117 гривень 36 копійок слід стягнути з ОСОБА_8 на користь держави.

Запобіжні заходи не застосовувались.

Керуючись ст.ст. 100, 124, 369, 370, 373-374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_8 визнати винним у вчинені злочину передбаченого ч.2 ст.286 КК України, призначивши йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки з позбавлення права керування транспортними засобами, строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного основного покарання з іспитовим строком в 1 (один) рік.

У відповідності зі ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_8 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання або роботи.

На підставі ч. 1 ст.85 КК, п.«в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році» - звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного основного та додаткового покарання.

Стягнути з ОСОБА_8 процесуальні витрати за залучення експерта на користь держави у розмірі 117 (сто сімнадцять) гривень 36 копійок.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Одеської області, через Іванівський районний суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку вручити (надіслати) учасникам судового провадження.

Головуючий суддя ОСОБА_1