Справа №587/245/14-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/25/15 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Злісна непокора вимогам адміністрації установи виконання покарань
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 січня 2015 року колегія суддів з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

адвоката ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в апеляційному порядку кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0001439 від 19.12.2013 року, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Сумського районного суду Сумської області від 04 листопада 2014 року, яким

ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Вельховець Новоушинського району Хмельницької області, зареєстрований та мешкаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

1) 17.05.2008 року за ст. 187 ч.2 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням і іспитовим строком терміном 2 роки;

2) 13.05.2009 року за ст.ст. 186 ч.2, 71 КК України на 5 років позбавлення волі, відбувший покарання 13.05.2014 року,

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 391 КК України, з призначенням йому покарання у виді одного року позбавлення волі та зарахуванням у строк відбування даного покарання часу тримання його під вартою з 14 травня о 12 серпня 2014 року включно,

ВСТАНОВИЛА:
Будучи засудженим за вироком Недригайлівського районного суду від 13 травня 2009 року за ст.ст. 186 ч.2, 71 КК України на 5 років позбавлення волі та прибувши 19 серпня 2009 року, до Сумської виправної колонії №116, ОСОБА_8 під час відбування даного покарання вчинив злісну непокору законним вимогам адміністрації виправної колонії, яка полягала у систематичному порушенні ним режиму відбування покарання та правил внутрішнього розпорядку й застосуванні до нього заходів дисциплінарного впливу.

Зокрема, за час відбування покарання в Сумській ВК №116 за порушення режиму відбування покарання до ОСОБА_8 були застосовані 32 заходи стягнення, з яких 4 у виді поміщення до дисциплінарного ізолятора та 2 у виді переведення до приміщення камерного типу, але й після цього він продовжував порушувати правила внутрішнього розпорядку установ виконання покарань.

Так, в установленому законом порядку до ОСОБА_8 за допущені конкретні порушення режиму і правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, вчинені 05 липня, 07 грудня 2010 року, 09 січня, 02, 19, 28 липня 2012 року, були застосовані заходи впливу у виді догани, а за порушення, допущені 21 грудня 2010 року, 31 січня, 18 травня, 14 вересня, 27 жовтня і 08 листопада 2011 року, 03 січня, 23 лютого, 28 березня, 06 липня, 06 і 07 вересня, 07 листопада, 19 грудня 2012 року, 26 січня і 14 травня 2013 року, - у виді суворої догани. А за вчинене 28 травня 2012 року порушення правил внутрішнього розпорядку з ним була проведена профілактично-виховна бесіда.

Крім того, постановами начальника колонії за інші порушення правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, допущені 11 лютого 2011 року, 18 квітня, 10 і 26 липня 2012 року, ОСОБА_8 було поміщено до дисциплінарного ізолятору, а за порушення, вчинені 06 листопада 2012 року і 29 липня 2013 року, - переведено до приміщення камерного типу.

Після накладення на ОСОБА_8 31липня 2013 року останнього стягнення у виді переведення до приміщення камерного типу за порушення режиму від 29 липня 2013 року він у подальшому був підданий стягненням за нові порушення від 14 серпня 2013 року у виді догани та від 08 і 29 листопада 2013 року у виді суворої догани.

Однак й після цього ОСОБА_8 належних висновків не зробив і 12 грудня 2013 року в категоричній формі відмовився від виконання вологого прибирання загального коридору дільниці посиленого контролю згідно затвердженого графіку, чим вчинив злісну непокору законним вимогам адміністрації установи виховання покарань.

У поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 , на повністю погоджуючись з вироком суду, посилається на порушення вимог закону при застосуванні до нього заходів стягнення у виді переведення до приміщення камерного типу без узгодження зі спостережною комісією, а також суворість призначеного йому покарання. Прохає врахувати, що після відбуття покарання та звільнення з колонії він працевлаштувався, працює, має на утриманні дружину і шестирічну доньку, характеризується позитивно, твердо вирішив покінчити з кримінальним минулим, займатися суспільно-корисною працею, присвятити себе сім`ї та вихованню доньки. Відповідно до наведеного прохає змінити вирок суду та пом`якшити призначене покарання на інше, не пов`язане з позбавленням або обмеженням волі чи арештом.

Вислухавши доповідь судді-доповідача про зміст оскарженого вироку та доводи, викладені в апеляційній скарзі, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 на підтримання своєї апеляційної скарги та його адвоката ОСОБА_9 , який теж підтримав апеляційну скаргу свого підзахисного, міркування прокурора ОСОБА_6 про наявність підстав для пом`якшення покарання обвинуваченому шляхом застосування ст. 75 КК України,провівши судові дебати, вислухавши останнє слово цього обвинуваченого, а також перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла висновків про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, зважаючи на наступне.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 391 КК України, відповідають об`єктивно з`ясованим обставинам даного кримінального правопорушення, які підтверджені доказами, що були досліджені судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України та наведені у вироку.

Так, з показань в суді самого обвинуваченого ОСОБА_8 вбачалось, що він при частковому визнанні своєї винуватості у скоєнні вказаного кримінального правопорушення не заперечував усіх описаних фактів застосування до нього заходів стягнення, але при цьому стверджував, що з правильністю накладення деяких з них не згоджувався, проте їх не оскаржував.

Проаналізувавши та оцінивши такі пояснення обвинуваченого у сукупності з усіма дослідженими доказами, які містяться у показаннях свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , копіях постанов про накладення стягнень, виписок з протоколів засідань комісії СВК №116, графіків відпрацювання, медичних довідок про стан здоров`я, актів про відмову в наданні пояснень та інших зазначених у вироку доказах, суд дійшов обґрунтованих і правильних висновків про доведеність події кримінального правопорушення, вірно кваліфікованого ним за ознаками ст. 391 КК України, та винуватості ОСОБА_8 у його вчиненні.

Колегія суддів знаходить необґрунтованими доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що стягнення у виді переведення до приміщення камерного типу (одиночної камери) до нього були застосовані з порушенням закону, оскільки на його думку це означало зміну умов тримання засудженого в межах однієї колонії й така постанова начальника колонії мала погоджуватися із спостережною комісією.

Зміна умов тримання засуджених до позбавлення волі регламентована ст.ст. 94-101 КВК України, а засуджений ОСОБА_8 був підданий стягненню у виді переведення тимчасово на визначений термін до приміщення камерного типу на підставі ч. 1 ст. 132 і ч.8 ст. 134 КВК України, якими не передбачено погодження зі спостережною комісією при застосуванні вказаного стягнення.

Інші доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 на пом`якшення призначеного йому покарання колегія суддів апеляційного суду вважає заслуговуючими на увагу.

При умотивуванні своїх висновків у вироку щодо призначення покарання суд першої інстанції не повністю врахував ступінь тяжкості скоєного злочину й обставини, що характеризують особу обвинуваченого та пом`якшують покарання при відсутності обставин, які обтяжують покарання.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, обвинувачений ОСОБА_8 після повного відбуття призначеного покарання за попереднім вироком та звільнення з виправної колонії одразу працевлаштувався й продовжив сімейне проживання зі своєю дружиною і малолітньою дочкою, які перебувають на його утриманні, висловив тверде бажання покінчити з кримінальним минулим і довести своє виправлення, а вчинений ним злочин, передбачений ст. 391 КК України, класифікується як злочин середньої тяжкості.

Тому враховуючи відповідно до вимог ст.ст.65-66 КК України ступінь тяжкості скоєного злочину, вищенаведені обставини, що характеризують особу обвинуваченого та пом`якшують покарання,а також положення ст. 50 ч.2 КК України про те, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, колегія суддів дійшла переконання про наявність законних підстав для пом`якшення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання шляхом застосування ст. 75 КК України та звільнення його від відбування призначеного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку та покладенням на нього конкретних обов`язків, передбачених ч.1 ст. 76 КК України.

Виходячи з викладеного та керуючись ст.ст. 404,405,407,408,409,414,419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду Сумської області,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 задовільнити частково.

Вирок Сумського районного суду Сумської області від 04 листопада 2014 року відносно обвинуваченого ОСОБА_8 змінити в частині пом`якшення покарання шляхом застосування ст. 75 КК України та звільнення його від відбування призначеного покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку тривалістю двох років, якщо він протягом цього іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього відповідно до ч.1 ст. 76 КК України такі обов`язки:

- не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;

- повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи;

- періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

В іншій частині зазначений вирок суду залишити без змін.

Дана ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення й може бути оскаржена в касаційному порядку учасниками судового провадження безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4