Справа № 1-121-07
ВИРОК

іменем України

місто
Любомль 16
жовтня 2007 року

Любомльський районний суд Волинської області

під головуванням

судді ДОРОША П.І.,

за
участю секретаря Федчишин Г.В.

прокурора Філімонюка
І.А.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні
кримінальну справу про обвинувачення

ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1року народження, українця, громадянина України, уродженця та жителя
Волинської області міста АДРЕСА_1 , з базовою загальною середньою освітою, не
одруженого, працюючого продавцем у приватного підприємця, судимого: 05 червня
2000 року Любомльським районним судом за ч.3 ст. 140 КК України (1960 року) на
три роки позбавлення волі з відстрочкою виконання вироку на два роки; 31 травня
2002 року Любомльським районним судом за ч. 2, ч.3 ст. 185, ч.3 ст. 70, 71 КК
України на п'ять років позбавлення волі; постановою Маневицького районного суду
від 15 лютого 2005 року на підставі ст. 82 КК України не відбуту частину
позбавлення волі замінено на виправні роботи терміном один рік 10 місяців 28
днів у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України,

встановив:

ОСОБА_1будучи
зобов'язаним за вироком Любомльського районного суду від 31 травня 2002 року та
постановою Маневицького районного суду
від 15 лютого 2005 року до відбування виправних робіт терміном один

рік 10 місяців
28 днів з відрахуванням в дохід держави 10 % заробітку ухилився від відбування
цього покарання.

Так,
отримавши 09 березня 2005 року направлення до районного центру зайнятості і
будучи працевлаштованим в Любомльське міжгосподарське спеціалізоване
лісогосподарське підприємство, він з 22 квітня 2005 року без поважних причин не
з'являвся на роботу, внаслідок чого 17 травня 2005 року був звільнений за
прогули.

Отримавши
25 травня 2005 року вдруге направлення на роботу, він ухилився від
працевлаштування та відбування покарання.

У
вересні - листопаді 2005 року ОСОБА_1не з'являвся до Любомльскої
кримінально-виконавчої інспекції для реєстрації, чим порушив порядок та умови
відбування виправних робіт.

ОСОБА_1в
судовому засіданні вину в скоєнні інкримінованого діяння визнав повністю і
показав, що дійсно припинив виходити на роботу в Любомльське МСПП з 22 квітня
2005 року , так як його не влаштовували умови праці та розмір заробітної плати.

Отримавши
від начальника кримінально - виконавчої інспекції направлення до центру
зайнятості , він дізнався від працівників центру про те, що буде знову
працевлаштований на те ж підприємство, відмовився від такої пропозиції.

З
вересня по листопад 2005 року припинив явку для реєстрації у
кримінально-виконавчій інспекції.

На
теперішній час працевлаштований у підприємця ОСОБА_3.

Заслухавши
показання підсудного, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до
висновку, що винуватість ОСОБА_1повністю доведена.

Копією
вироку суду ( а. с. 5-9) та копією постанови ( а. с. 10) встановлено, що
ОСОБА_1за цими судовими рішеннями був визнаний винним у вчиненні злочину та
зобов'язаний відбути покарання у вигляді виправних робіт.

Матеріали
особової справи ( а. с. 42-81), а також направлені кримінально -виконавчою
інспекцією до прокуратури ( а. с. 3-35) свідчать, що ОСОБА_1 були створені
умови для відбування покарання, зокрема, що він був працевлаштований, йому
надавалося повторне направлення для працевлаштування, однак він, відбувши лише
15 днів виправних робіт покинув місце роботи і був звільнений за прогули, а
вдруге працевлаштовуватися не забажав. Про наслідки ухилення від покарання
неодноразово попереджався. А з вересня по листопад 2005 року не з'являвся для
реєстрації до органу, який відає виконанням покарання.

Ці ж
обставини у судовому засіданні ствердив свідок ОСОБА_2. -начальник
кримінально-виконавчої інспекції.

Цими та
іншими доказами винуватість ОСОБА_1повністю доведена, а дії його містять склад
злочину, передбаченого ч.2 ст. 389 КК України.

Вирішуючи
питання про відповідальність ОСОБА_1, суд враховує розкаяння підсудного, що за
місцем працевлаштування характеризується позитивно, протягом провадження у
справі сприяв встановленню істини, будь-яких негативних наслідків від його дій
не настало, а також те, що злочин вчинено більше двох років тому, а в даний час
ОСОБА_1вже працевлаштований.

При таких обставинах ,
виходячи із положень ст.
65 КК України , суд приходить до висновку про недоцільність призначення
ОСОБА_1 покарань передбачених санкцією ч. 2 ст. 389 КК України, а вважає для
досягнення мети викладеної в ст. 50 КК України достатнім покаранням будуть
виправні роботи, які слід призначити відповідно до ст. 69 КК України,
врахувавши вищезазначені пом'якшуючі обставини.

Речовий
доказ - особову справу ( а. с. 41) слід залишити при матеріалах кримінальної
справи.

Запобіжний
захід ОСОБА_1 до набрання вироком законної сили слід залишити підписку про
невиїзд.

Керуючись ст.ст.
323, 324 КПК України су д ,

присудив:

ОСОБА_1
визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України і з
застосуванням ст. 69 КК України призначити покарання один рік 6 місяців
виправних робіт з відрахуванням 10 % заробітку.

На
підставі ст. 71 КК України частково приєднати не відбуту частину покарання за вироком
Любомльського районного суду від 31 травня 2002 року та постановою Маневицького
районного суду від 15 лютого 2005 року і остаточно призначити ОСОБА_1 два роки
виправних робіт за місцем його роботи з відрахуванням в дохід держави 10 %
заробітку.

Запобіжним
заходом ОСОБА_1. залишити підлиску про невиїзд до набрання вироком законної
сили.

Речовий
доказ - особову справу (а.с. 41) залишити в матеріалах кримінальної справи.

На вирок
протягом 15 діб з моменту його проголошення можуть бути подані апеляції до
апеляційного суду Волинської області через Яюбомльський районний суд.