АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/354/15 Справа № 703/4781/14-к Категорія ч.3 ст.187 КК УкраїниГоловуючий по 1 інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 травня 2015 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

Головуючого - судді суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
прокурораОСОБА_6

адвоката ОСОБА_7

розглянувши кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді першої інстанції на вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 06 лютого 2015 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженець м.Чернігів, громадянин України, циган, освіти не має,

не одружений, не працюючий, житель

АДРЕСА_1 , раніше не судимий, -

виправданий за ч.3 ст.187 КК України за недоведеністю його участі в скоєнні злочину.

Обраний щодо ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відмінений та звільнено його з під варти з зали суду негайно.

Судові витрати в сумі 1755 грн. 41 коп. за проведення судово-криміналістичних експертиз віднесені на рахунок держави.

Вирішено питання про речові докази

в с т а н о в и л а :
Згідно вироку ОСОБА_8 визнано невинуватим та виправдано за недоведеністю його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України. Так, органом досудового розслідування ОСОБА_8 звинувачувався в тому, що він 14 вересня 2012 року близько 6 год. 40 хв. за попередньою змовою та разом з ОСОБА_9 , який вже засуджений за даний злочин, умисно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, проникли на територію будинковолодіння АДРЕСА_2 , де з метою відкритого заволодіння чужим майном, застосовуючи фізичне насильство небезпечне для життя та здоров`я, ОСОБА_9 , будучи одягнений в чорну маску та чорні рукавиці, приставивши ножа до горла, створюючи реальну загрозу для життя та здоров`я ОСОБА_10 , разом з ОСОБА_8 проникли до приміщення вказаного будинку, де ОСОБА_8 будучи одягнений в чорну маску та чорні рукавиці, застосовуючи фізичне насильство, що небезпечне для життя та здоров`я, яке виразилось у приставленні ножа до горла, створюючи реальну загрозу для життя та здоров`я ОСОБА_11 , відкрито заволоділи грошовими коштами в сумі 200 грн., 30000 російських рублів, що за курсом Національного банку України в перерахунку на гривні становить 7636 грн. 80 коп., 3000 доларів США, що за курсом Національного банку України в перерахунку на гривні становить 23979 грн., чим заподіяли ОСОБА_10 матеріальної шкоди на загальну суму 31815 грн. 80 коп..

В своїй апеляції, прокурор, вважає, що вирок суду є незаконним, необґрунтованим з підстав невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, неправильного застосування кримінального закону та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, а тому вирок суду підлягає скасуванню з постановленням по кримінальному провадженню нового вироку з призначенням обвинуваченому ОСОБА_8 за ч.3 ст.187 КК України покарання у виді 7 років позбавлення волі. При цьому посилається на те, що судом не в повній мірі враховано, що відповідно до п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства і постанови Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» від 29.06.2000 року № 5 мотивувальна частина виправдувального вироку повинна містити підстави для виправдування обвинуваченого із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Смілянський міськрайонний суд Черкаської області, розглядаючи справу по суті, упереджено підійшов до доказів, на яких ґрунтується обвинувачення, висновок про недоведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, побудував, ґрунтуючись на показах останнього та зазначивши, що ОСОБА_8 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, як на досудовому слідстві, так і в суді не визнав. Дослідивши показання обвинуваченого, які були ним дані на досудовому слідстві та в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що органом досудового слідства вказані вимоги закону не виконані і обставини справи належним чином не з`ясовані, а тому рішення про притягнення ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності прийнято без передбачених на те підстав.

Так, суд виписуючи показання свідка ОСОБА_12 в своєму рішенні зазначив, що свідок ОСОБА_12 суду пояснила, що восени 2012 року до неї дійсно приїжджали родичі з Донецької області, в тому числі ОСОБА_9 зі своїм товаришем, якого вона не знає. Проте, чому слідчий в протоколі її допиту написав, що це був ОСОБА_8 вона пояснити не може, оскільки малограмотна і не змогла тоді належним чином прочитати вказаний документ. Насправді ОСОБА_8 в 2012 році до неї в м. Смілу не приїжджав і востаннє вона його бачила кілька років тому.

Однак, відповідно до протоколу допиту свідка ОСОБА_12 ( т. 1 а.п. 168 ) свідок вказує, що не знає чи приїжджав у м.Сміла ОСОБА_8 , у неї вдома його не було. Можливо ОСОБА_13 зустрічався з ОСОБА_14 на вокзалі, оскільки останній кожного дня кудись ходив.

Крім того, свідок ОСОБА_12 під час судового розгляду кримінального провадження вказала, що не вміє читати, однак зауважила, що протокол допиту їй зачитала її дочка, про, що відмічено у протоколі, та протокол записано з її слів. Таким чином, факти викладені у протоколі допиту свідка ОСОБА_12 від 17.07.2014 року слідством ніяким чином не викривлені, так як на це вказує суд у своєму рішенні.

Посилання суду, що начебто свідок ОСОБА_9 надавав показання про напад на Задніпряних у м. Сміла разом із ОСОБА_8 під тиском працівників міліції не відповідає дійсності, оскільки під час судового розгляду кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_9 він свою вину визнав повністю, а детальні та послідовні показання про вчинення ним нападу на ОСОБА_15 разом із ОСОБА_8 не знайшли свого спростування захисником обвинуваченого. Разом з тим, рішення суду про обвинувачення ОСОБА_9 набрало законної сили 12.01.2014 року та засудженим не оскаржувалося. Крім того, твердження ОСОБА_9 про те, що на нього здійснювали тиск працівники Смілянської міліції не відповідає дійсності, оскільки ОСОБА_9 під час судового розгляду кримінального провадження постійно знаходився у Вінницькому СІЗО, а тому здійснення тиску в умовах режиму СІЗО працівниками Смілянської міліції виключене.

Так, суд відповідно до вимог ст. 23 КПК України, досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

Однак, у порушення вимог КПК України, Смілянським міськрайонним судом Черкаської області протоколи допитів свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 було оголошено під час судового розгляду, посилаючись на те, що свідок ОСОБА_16 відбував покарання у Калінінській ВК Донецької області, а свідок ОСОБА_17 не проживає в м. Костянтинівка, Донецької області та виїхала у невідомому напрямку.

Так, стороною обвинувачення під час судового розгляду заявлено, клопотання про встановлення місцезнаходження свідка ОСОБА_17 у порядку ст. 333 КПК України, так як відомо із матеріалів виконаного доручення Костянтинівського РВ Донецької області, що свідок переїхала до м. Одеса.

Суд відмовив у вищевказаному клопотанні посилаючись на те, що свідок ОСОБА_17 вказала у протоколі не на ОСОБА_8 , а на ОСОБА_8 , хоча у протоколі допиту свідка ОСОБА_17 (т.1 а.п.123) така інформація не зазначена.

Однак, Смілянським міськрайонним судом безпідставно було відмовлено в задоволенні вказаного клопотання та оголошено протокол допиту свідка ОСОБА_17 під час судового розгляду. Таким чином, об`єктивний аналіз обставин кримінального провадження свідчить про необґрунтованість висновків суду щодо недоведеності вини ОСОБА_8 та відсутності в його діях складу злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України. Суд мав достатньо доказів застосувати кримінальний закон та визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України.

В судове засідання обвинувачений ОСОБА_8 , яке було призначено на 28 квітня 2015 року не з`явився, не повідомивши суд про причини своєї неявки.

Також обвинувачений ОСОБА_8 повторно не з`явився в судове засідання, яке було призначено на 28 травня 2015 року, про причини своєї неявки суд також не повідомив.

До початку судового засідання прокурор ОСОБА_6 заявила клопотання про необхідність надання судового доручення процесуальному прокурору для встановлення місцезнаходження обвинуваченого ОСОБА_8 .

Заслухавши доповідь судді, міркування прокурора на підтримку свого клопотання, думку адвоката ОСОБА_7 про необхідність задоволення вищезазначеного клопотання прокурора, колегія суддів вважає, що клопотання прокурора підлягає до задоволення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :
Клопотання прокурора ОСОБА_6 задовольнити.

Дати доручення процесуальному прокурору ОСОБА_18 для встановлення місця знаходження обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після встановлення місцезнаходження обвинуваченого ОСОБА_8 , повідомити про це Апеляційний суд Черкаської області.

Апеляційне провадження по справі відносно ОСОБА_8 зупинити.

Головуючий :

Судді :