Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/663/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 286 (215) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02.07.2015 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_9 та захисника - адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , у кримінальному провадженні № 0000236 на вирок Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 05 травня 2015 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мала Виска Кіровоградської області, українця, громадянина України, з середньо технічною освітою, одруженого, маючого на утриманні трьох неповнолітніх дітей, працюючого водієм ТОВ «Карат», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , ранішене судимого

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки. Також вироком вирішено питання щодо речових доказів цивільного позову та судових витрат.

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим та засуджений за те, що 04.08.2014 року близько 12-00 год., в порушення вимог п.п. 31.4, 31.4.1 (а,в) Правил дорожнього руху України згідно з яких: п.31.4. забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам: п.31.4.1. гальмові системи: а) змінено конструкцію гальмових систем, застосовано гальмову рідину, вузли або окремі деталі, що непередбачені для даної моделі транспортного засобу або не відповідають вимогам підприємства виробника, в) порушено герметичність гідравлічного гальмового приводу; керуючи на підставі шляхового листа, автомобілем ГАЗ-САЗ 3507, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві власності ТОВ « Карат», достовірно знаючи про технічну несправність транспортного засобу, що виражалася у порушенні з`єднання розподілювача заднього контуру робочої гальмової системи з штуцерами гальмівних магістральних трубопроводів, що здійснюють подачу гальмівної рідини до колісних гальмівних механізмів заднього лівого та правого колеса, рухаючись навпроти будинку №127 вул. Велігіна в м. Мала Виска, зі сторони центру міста в напрямку виїзду з вказаного населеного пункту, грубо порушив вимоги п.п. 1.5, 1.7, 2.3 (б,д) ПДР України, згідно яких: п.1.5. дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. П.1.7. Водії, пішоходи та пасажири зобов`язані бути особливо уважними до таких категорій учасників дорожнього руху, як діти, люди похилого віку та особи з явними ознаками інвалідності. П. 2.3. Для забезпечення безпеки руху водій повинен: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху. Під час руху ОСОБА_8 проявив власну необережність та недбалість до забезпечення елементарних вимог безпеки дорожнього руху, при цьому порушуючи вимоги п.12.3 ПДР України, відповідно до якого: у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, не вірно відреагував на зміну дорожньої обстановки, яка виразилася у появі дитини дошкільного віку поблизу проїзної частини ( біля лівого краю проїзної частини, щодо напрямку руху автомобіля) без нагляду дорослих, не оцінив дорожню обстановку, як небезпечну для подальшого руху, своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу та зустрічного роз`їзду із автомобілем Ford Transit, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_10 , здійснив наїзд на малолітнього пішохода ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який перебігав проїзну частину зліва-направо, щодо напрямку руху автомобіля ГАЗ-САЗ 3507, реєстраційний номер НОМЕР_1 . У результаті дорожньо-транспортної пригоди малолітній пішохід ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження у вигляді: тяжкої відкритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку тяжкого ступеню, контузійних очагів обох лобних ділянок голови, множних переломів кісток склепіння ( лобної кістки ) та основи черепа ( передня черепна ямка) та перелому великого крила основної кістки ( середня черепна ямка), перелому верхнеорбітального краю з обох сторін та крайового перелому зовнішньої стінки правої орбіти, субарахноїдального крововиливу, набряку головного мозку, ран голови; параорбітальних гематом, саден правої вилицевої ділянки та щоки; пневмоцефалії, правостороннього геміпарезу, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 1085 від 30.09.2014 року відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень , як небезпечних для життя в момент спричинення.

В апеляціях:

- захисник адвокат ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить змінити вирок районного суду та звільнити його від відбування покарання з випробуванням, застосувавши до нього ст. 75 КК України.

Мотивуючи апеляційну скаргу захисник вказав, що покарання призначене вироком районного суду у виді реального позбавлення волі за своєю суворістю не відповідає особі засудженого та тяжкості вчиненого злочину.

Також вказала, що обвинувачений свою вину не визнав лише тому, що здійснив наїзд не навмисно, але під час виступу в судових дебатах він визнав свою вину. Виходячи з цього в порушення вимог ч. 5 ст. 364 КПК України, суд першої інстанції не відновив судове слідство, по даному кримінальному провадженню і ОСОБА_8 не був допитаний з приводу визнання вини. Даний факт позбавив учасників кримінального провадження поставити обвинуваченому питання з даного приводу і як наслідок, стало однією з підстав для ухвалення несправедливого вироку в частині призначення покарання.

Крім того зазначила, що наявність обставин в матеріалах кримінального провадження однозначно свідчать про те, що виправлення обвинуваченого цілком можливе без реального позбавлення волі.

- потерпілий ОСОБА_9 , просить змінити вирок суду першої інстанції звільнивши обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

Мотивуючи апеляційну скаргу вказав, що ОСОБА_8 не становить загрози для суспільства, а тому не потребує ізоляції від суспільства шляхом відбування реального строку позбавлення волі. Також вказав, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення не навмисно, не бажаючи завдати шкоди його сину та з місця пригоди не зник. Крім того зазначив, що на сьогоднішній день стан здоров`я його сина стабільний, ускладнень від ДТП не має, а тому можна говорити про те, що тяжких наслідків від вчиненого кримінального правопорушення не настало.

Заслухавши доповідача, провівши судове слідство в межах допиту обвинуваченого та вивчення матеріалів, які його характеризують, заслухавши обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 , які в дебатах, а також обвинувачений в останньому слові просили задовольнити подані захисником та потерпілим апеляційні скарги, висновок прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги потерпілого та захисника задоволенню не підлягають, з таких підстав.

Допитаний під час апеляційного перегляду справи ОСОБА_8 винним себе визнав повністю, зазначив, що ДТП сталася за обставин, викладених ним при дачі показань в суді першої інстанції. Також зазначив, що в наслідок ДТП спричинив тілесні ушкодження малолітній дитині не навмисно, а тому і не визнав своєї вини в суді першої інстанції.

Як вбачається із матеріалів справи досудове розслідування у даному кримінальному провадженні проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону. Викладені у вироку суду висновки про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду справи, є взаємоузгодженими між собою, відповідають фактичним обставинам справи та ніким із сторін і учасників кримінального провадження не оскаржуються.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки ніким із учасників судового процесу не оспорюється доведеність вини ОСОБА_8 та юридична кваліфікація його дій, колегія суддів не надає юридичної оцінки фактичним обставинам кримінального провадження, вважає вину обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення доведеною, а кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили тяжкі тілесні ушкодження - правильною.

Призначаючи покарання ОСОБА_8 , суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 65 КК України, врахував, що вчинене ним кримінальне правопорушення відноситься до категорії тяжкого, в наслідок вчинення якого потерпілий отримав тяжкі тілесні ушкодження. Як особа ОСОБА_8 за місцем проживання та місцем роботи характеризується позитивно, працює, одружений, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, у лікаря нарколога та лікаря психіатра на обліку не перебуває, раніше не судимий, добровільно відшкодував 500 грн. потерпілому на лікування сина, під час виступу в судових дебатах свою вину визнав і додав, що дитину він не бачив, а гальмівна система в автомобілі була справна, відповідно до облікових даних адміністративної практики УДАІ УМВС України в області, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху. Обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, судом не встановлено.

Також суд врахував, що якби обвинувачений під час керування транспортним засобом пройшов медичне обстеження, провів перед виїздом огляд транспортного засобу та особливу увагу приділив перевірці працездатності систем активної безпеки, уважно стежив за дорожньою обстановкою, виявивши дитину на проїзній частині, застосував гальма, ситуацію, яка склалася визнав як небезпечну для подальшого руху, то міг би уникнути тяжких наслідків які настали у вигляді отримання тілесних ушкоджень дитиною п`ятирічного віку. Однак обвинувачений вищезазначеного не виконав, під час руху в сонячну погоду коли його засліплювало сонце, що встановлено з його показань в судовому засіданні, не зменшив швидкість руху автомобіля, яку він визначив не з панелі приладів, так як вона не працювала, продовжував рух, при цьому, як вбачається з протоколу слідчого експерименту за його участі, що малолітній пішохід з моменту появи із-за задньої частини автомобіля Форд Транзит до місця наїзду подолав відстань 5,5 метрів, не врахував дорожню обстановку, при виникненні перешкоди для руху, яку він повинен був та міг виявити, не зупинив транспортний засіб з метою уникнення наїзду на пішохода.

Враховуючи особу обвинуваченого, його сімейний стан, суд дійшов висновку про призначення ОСОБА_8 мінімального покарання в межах санкції ч.2 ст. 286 КК України.

З огляду на вказане колегія суддів погоджується з тим, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого можливе лише в умовах його ізоляції від суспільства і призначив ОСОБА_8 мінімальне покарання визначене ч.2 ст. 286 КК України, яке як вважає колегія суддів, є необхідне й достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень у вигляді позбавлення волі.

Таким чином зазначені в апеляційних скаргах адвоката та потерпілого доводи, в тому числі і про те, що призначене судом покарання не відповідає особі засудженого внаслідок тяжкості і, що саме більш м`яке покарання буде необхідне й достатнє для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, є необґрунтованими, не знайшли свого підтвердження та спростовуються вищезазначеними дослідженими судом першої інстанції матеріалами справи.

При цьому колегія суддів враховує те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини ОСОБА_8 та який раніше неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, пішоходу ОСОБА_12 , якому на час ДТП виповнилось лише 5 років, були спричинені тяжкі тілесні ушкодження у вигляді тяжкої відкритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку тяжкого ступеню, контузійних очагів обох лобних ділянок голови, множних переломів кісток склепіння (лобної кістки та основи черепа (передня черепна ямка) та перелому великого крила основної кістки (середня черепна ямка), перелому верхнеорбітального краю з обох сторін та крайового перелому зовнішньої стінки правої орбіти, субарахноїдального крововиливу, набряку головного мозку, ран голови; параорбітальних гематом, саден правої вилицевої ділянки та щоки; пневмоцефалії, правостороннього геміпарезу.

Посилання адвоката на те, що обвинувачений під час виступу в судових дебатах визнав свою вину, однак суд першої інстанції в порушення вимог ч. 5 ст. 364 КПК України, не відновив судове слідство і тому ОСОБА_8 не був допитаний з приводу визнання вини, що позбавило учасників кримінального провадження поставити обвинуваченому питання з даного приводу і як наслідок, стало однією з підстав для ухвалення несправедливого вироку в частині призначення покарання, є безпідставними.

Навпаки спростовуються вимогами ч. 5 ст. 364 КПК України, відповідно якої під час судових дебатів суд відновляє судове слідство якщо у сторін кримінального провадження виникне потреба подати нові докази. Як вбачається із матеріалів справи у сторін кримінального провадження не виникло потреби надати нові докази, а обвинувачений, який вже був допитаний судом під час судового розгляду, скористався лише своїм правом і визнав вину.

Будь-яких не перевірених судом першої інстанції обставин в апеляціях не наведено, а тому колегія суддів вважає необхідним апеляційні скарги потерпілого та адвоката в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 404-405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_9 та захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 05 травня 2015 року щодо ОСОБА_8 , - без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а обвинуваченим в той самий строк з моменту отримання її копії.
Судді підписи
Згідно з оригіналом
Суддя апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2