Справа №
11-527/2007 р. Головуючий
по 1 інстанції Діденко T.І.
4.1 КК Доповідач
в апеляційній інстанції Восколович В.І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2007
року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду
Черкаської області у складі:

головуючого ЩепоткіноїВ.В.

суддів Восколовича
В.І., Тапала Г.К.

за
участю прокурора Гришанової
Н.Д.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні, в м. Черкаси,
кримінальну справу за апеляційною скаргою засудженої ОСОБА_1 на вирок
Монастирищенського районного суду від 22 березня 2007 року, яким:

ОСОБА_1.
1982 р. народження, не судима, - засуджена за ст. 125 ч.1 КК до громадських робіт строком
200 годин.

На
часткове задоволення цивільного позову з засудженої на користь ОСОБА_2
стягнено: - 337, 95 грн. на відшкодування матеріальної шкоди; - 800 грн. на
відшкодування моральної шкоди.

Стягнено з
засудженої судові витрати в суму 69, 22 грн.

встановила:
Згідно вироку ОСОБА_1 8.12.2006 р., в денний час, перебуваючи в м. Монасгарище,
на вул, Леніна, поблизу музичної школи, діючи умисно,
на ґрунті неприязні до ОСОБА_2 погрожувала останній перекинути її
коляску з дитиною, намагалась перекинути
вказану коляску та нанесла ОСОБА_2 декілька ударів в область грудей, намагалась пошкрябати обличчя потерпшої, скинула з потерпілої шапку та окуляри і
згодом згадані окуляри наступила ногою.

Пізніше, десь біля 14 год. 10 хв.. перебуваючи при вході в приміщення
Монастирищенського РВ УМВС України в Черкаській області, діючи з тих же мотивів, відносно тієї ж потерпшої, ОСОБА_1 штовхнула потерпшу, нанесла їй удари руками та ногами в різні
частини тіла, подряпала обличчя потерпілій
та хапала її за волосся. При цьому вона спричинила потерпілій тілесні
ушкодження у вигляді: садна в ділянці внутрішньої частини нижньої повіки лівого
ока, ранки в межах слизової правої щоки, синюшного синця в середній третині правої
гомілки по передній поверхні, синця в
середній третині лівої гомілки по передній поверхні, трьох косих саден в лівій завушній
ділянці, які відносяться до категорії
легких.

В
апеляції засуджена просить вирок скасувати,
посилаючись на те, що суд невірно
встановив фактичні обставини справи,
вказує, що тілесні ушкодження
потерпілій вона могла спричинити лише захищаючись від ОСОБА_2, т.я. потерпіла першою почала наносити їй
удари.

В
запереченнях на вказану апеляцію представник потерпілої - Стус П.К. просить
залишити її без задоволення, вирок без
змін.

Заслухавши
доповідача, думку прокурора про
залишення апеляції без задоволення,
вирок без змін та про відсутність на даний час підстав для застосування
відносно засудженої закону України «Про амністію» від 19.04.2007 p.,
перевіривши матеріали справи, посилання апеляції судова палата вважає, що вона не підлягає задоволенню виходячи із
слідуючого.

2

Винність
засудженої у вчиненні вказаного злочину доведена зібраними в справі доказами
які суд безпосередньо та повно дослідив і дав їм вірну оцінку. Заперечення
апеляції в цій частині спростовуються матеріалами справи.

Так з
даних протоколу судового засідання вбачається,
що засуджена фактично частково визнала свою причетність до вчинення
вказаного злочину і показала, що вона наносила
удари потерпілій.

З
показів потерпілої та свідка ОСОБА_3 вбачається, що саме ОСОБА_1 при викладених у вироку
обставинах нанесла потерпілій вказані вище тілесні ушкодження, що саме ОСОБА_1 була ініціатором зазначених
сварки та бійки. Й з показів свідка ОСОБА_4 вбачається, що саме його колишня дружина - ОСОБА_1, а не його теперішня дружина - ОСОБА_2. була ініціатором
бійки біля приміщення райвідділу міліції,
саме вона наносила його дружині удари. Його дружина на цей час вже була
без окулярів.

Покази
потерпілої ґа зазначених свідків об'єктивно підтверджуються й даними висновку
судно-медичної експертизи (ах. 70-71) відповідно до якого потерпшій дійсно
спричинено вказані у вироку тілесні ушкодження. Спричинення таких ушкоджень у
зазначений потерпілою час та при наведених нею обставинах є можливим.

З
матеріалів справи вбачається, що раніше
- 21.04.2006 p., ОСОБА_1 вчинювала відносно потерпілої дрібне хуліганство
за що 05.05.2006 р. притягувалась до адміністративної відповідальності (а.с. 84
і ін.).

Інші
дані матеріалів справи, дані відмовного
матеріалу по цьому ж факту також підтверджують винність ОСОБА_1 у чиненні
вказаного злочину та спростовують її заперечення викладені в апеляції.

Враховуючи
викладене судова палата вважає, що суд
першої інстанції вірно критично оцінив,
як покази засудженої про те, що
вона захищаючись наносила удари потерпілій,
так і покази свідка ОСОБА_5
практично такого ж змісту. Остання,
зокрема, є молодою людиною 1991
р. народження, вона за конфліктною
ситуацією могла спостерігати зі значної відстані - біля 300 м. , її покази з цього приводу спростовуються як
наведеними вище, так і іншими зібраними
в праві доказами. Крім того, в справі
відсутні будь які дані про отримання ОСОБА_1 тілесних ушкоджень. Відповідно ж
до вимог ст. 275 КПК розгляд справи
судом провадиться тільки відносно підсудних і тільки в межах пред'явленого їм
обвинувачення.

З
врахуванням викладеного судова палата вважає,
що судом першої; інстанції вірно встановлені фактичні обставини справи і
заперечення апеляції в цій частині є неспроможними.

Дії
засудженої кваліфіковано вірно. При призначенні їй покарання судом виконано
вимоги ст. 65 КК та враховано тяжкість
вчиненого нею злочину, який відноситься
др категорії невеликої тяжкості, дані
про її особу фактично посередньо її характеризуючі.

Як
зазначив суд обтяжуючих та пом'якшуючих покарання засудженої обставин ним не
виявлено. Однак при вирішенні цього питання судом фактично враховано в якості
пом'якшуючих її покарання обставин те,
що вона має неповнолітню дитину (а.с. 26), не працює,
вперше притягується до кримінальної відповідальності (а.с. 40). За таких
обставин судова палата вважає, що міра
покарання відносно засудженої судом обрана вірно і підстав для його подальшого
пом'якшення немає.

Інші рішення
в справі не оспорюються і фактично прийняті вірно. Після постановления вироку
та надходження справи до суду апеляційної інстанції прийнято Закон України «Про
амністію» від 18.04.2007 p., який набрав
чинності 9.06.2007 р. Відповідно до вимог
ст. 9 вказаного Закону застосування амністії не допускається, якщо засуджений заперечує проти цього.
Апеляційним судом листами № 11-527 від 19.06 іа 09.07.2007 р. засуджено
повідомлено про необхідність повідомлення нею суду апеляційної інстанції про
згоду на застосування відносно неї акту амністії. Своєї згоди на застосування
вказаного Закону ОСОБА_1 не надала. За таких обставин, враховуючи вказані вище

3

вимоги закону та
роз'яснення Верховного Суду України за №1-5/1594 від 04.07.2007 p.,
застосування амністії відносно ОСОБА_1 не допускається.

На
підставі викладеного, розглянувши справу
в межах поданої апеляції, не вбачаючи
підстав для її задоволення, керуючись ст.
ст. 362, 365, 366 КПК судова палата , -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу засудженої ОСОБА_1 на вирок Монастирищенського районного суду від 22
березня 2007 року відносно неї залишити без задоволення, а вказаний вирок залишити без змін.

Роз'яснити
засудженій ОСОБА_1 про можливість застосування відносно неї Закону України «Про
амністію» від 19.04.2007 р. за умови якщо вона в період виконання відносно неї
вироку висловить відповідну згоду на застосування вказаного акту про амністію.
Дане питання може бути вирішене відповідним місцевим судом.