П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2015 року м. Київ

Судова палата у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого заступника Голови Верховного Суду України - секретаря Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України ОСОБА_33,
суддів:ОСОБА_45, ОСОБА_44, ОСОБА_43, ОСОБА_42, ОСОБА_41, ОСОБА_40, ОСОБА_39, ОСОБА_38, ОСОБА_37, ОСОБА_36, ОСОБА_35, ОСОБА_34,
за участю начальника відділу участі прокурорів Генеральної прокуратури України у перегляді судових рішень у кримінальних справах ОСОБА_46,
захисника ОСОБА_15

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за заявою захисника ОСОБА_15 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 червня 2014 року у кримінальній справі щодо ОСОБА_16,

установила:

вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 7 травня 2013 року ОСОБА_16 засуджено за: частиною четвертою статті 187 КК України (далі - КК) до позбавлення волі на строк десять років шість місяців із конфіскацією майна, яке є його власністю, крім житла; частиною другою статті 186 КК до позбавлення волі на строк п'ять років; частиною п'ятою статті 186 КК до позбавлення волі на строк вісім років із конфіскацією майна, яке є його власністю, крім житла.

Відповідно до статті 70 КК ОСОБА_16 визначено покарання - позбавлення волі на строк десять років дев'ять місяців.

Відповідно до статті 71 КК ОСОБА_16 визначено остаточне покарання - позбавлення волі на строк одинадцять років із конфіскацією майна, яке є його власністю, крім житла.

За частиною другою статті 307 КК ОСОБА_16 виправдано за відсутністю в його діях складу злочину.

Цим же вироком засуджено й інших осіб.

ОСОБА_16 визнано винним у тому, що він на початку квітня 2011 року організував (утворив) організовану групу для заволодіння чужим майном та грошима шляхом розбоїв та грабежів у м. Хмельницькому. До складу створеного злочинного об'єднання на початку квітня 2011 року ввійшли четверо його знайомих осіб, а в червні того ж року - ще одна особа.

За розробленими ОСОБА_16 планами та розподіленими функціями 22 квітня і 3 червня 2011 року в м. Хмельницькому ОСОБА_16 у складі організованої групи вчинив розбійні напади з проникненням до житла мешканців м. Хмельницького. Першого разу: до будинку ОСОБА_17, де нападники побили господаря і з погрозами застосувати зброю заволоділи майном на суму 104.449,84 грн., а другого - до помешкання подружжя ОСОБА_32, де учасники групи побили потерпілого і, погрожуючи пістолетом «Zoraki 914», заволоділи майном потерпілих на суму 128.185 грн.

21 червня 2011 року у м. Хмельницькому ОСОБА_16 у складі організованої групи та за участі іншої особи пограбував потерпілих: ОСОБА_18, ОСОБА_19 і ОСОБА_20

З 15 по 17 червня 2011 року ОСОБА_16 за попередньою змовою з іншою особою у м. Хмельницькому пограбував: ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29 і ОСОБА_30

Апеляційний суд Хмельницької області ухвалою від 25 вересня 2013 року виключив із мотивувальної частини вироку кваліфікацію дій ОСОБА_16 за частиною третьою статті 27 КК, а в решті вирок щодо нього залишив без змін.

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 26 червня 2014 року вирок щодо ОСОБА_16 залишила без змін.

У заяві захисник ОСОБА_15 просить скасувати ухвалу касаційного суду щодо ОСОБА_16 з підстав неоднакового застосування одних і тих самих норм кримінального закону щодо подібних суспільно небезпечних діянь, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень, а справу направити на новий касаційний розгляд.

На обґрунтування своїх вимог захисник послався на ухвали Верховного Суду України від 20 січня і 22 вересня 2009 року та 17 серпня 2010 року. На його думку, касаційний суд за подібних обставин у цих рішеннях інакше оцінював діяння засуджених, які вчиняли злочини спільно в групах осіб і за попередньою змовою. Зазвичай, суд касаційної інстанції у таких випадках виключав із обвинувачення кваліфікуючу ознаку «вчинення злочинів у складі організованої групи» (частина третя статті 28 КК) і розцінював такі діяння засуджених за ознакою «вчинення злочинів за попередньою змовою групою осіб». Тому вважає, що суд касаційної інстанції безпідставно розцінив інкриміновані ОСОБА_16 злочини як такі, що вчинені у складі організованої групи, і кваліфікував його дії за частиною четвертою статті 187 КК і частиною п'ятою статті 186 КК.

Судова палата у кримінальних справах Верховного Суду України заслухала суддю-доповідача, пояснення захисника ОСОБА_15, який підтримав заяву виключно в частині неоднакового застосування судом касаційної інстанції норми статті 28 КК про кримінальну відповідальність за вчинення злочину у складі організованої групи, пояснення прокурора про відмову в задоволенні заяви, бо він не вбачає в порівнюваних рішеннях неоднакового застосування однієї і тієї самої норми закону про кримінальну відповідальність щодо подібних суспільно небезпечних діянь, проаналізувала висновки членів Науково-консультативної ради при Верховному Суді України, обговорила доводи заяви і дійшла висновку про таке.

1. Зіставлення (порівняння) висновків оспореного рішення з рішенням касаційного суду від 17 серпня 2010 року, наданим для порівняння, дає підстави стверджувати, що в обох рішеннях суспільно небезпечні діяння, встановлені судами нижчого рівня (судами факту), за певними ознаками уподібнюються - групове (спільне) вчинення злочинів; змова, що передувала вчиненню суспільно небезпечних діянь; кількісний склад виконавців злочинів; посягання на один і той же об'єкт (чужа власність); причинний зв'язок між діяннями учасників групи і наслідками; форма вини (умисел); взаємостосунки (взаємодія) учасників груп.

Подібність суспільно небезпечних діянь за обсягом та змістом має орієнтувати суди на однакове застосування однієї і тієї самої норми закону про кримінальну відповідальність щодо таких діянь та запобігати ухваленню різних за правовими наслідками судових рішень. У цьому аспекті подібність суспільно небезпечних діянь, які отримали неоднакову кримінально правову оцінку в правозастосуванні, є підставою перегляду справи Верховним Судом України (далі - Суд).

2. У своїх висновках Суд підкреслював, що правильне застосування норми закону про кримінальну відповідальність (кваліфікація злочину) забезпечується точним розумінням (тлумаченням) змісту цієї норми, дійсністю (об'єктивністю) фактичних обставин відповідного суспільно небезпечного діяння та встановленням і визначенням співвідношення між фактичними ознаками суспільно небезпечного діяння й ознаками складу злочину, передбаченими кримінально правовою нормою.

3. Предметом перегляду цієї справи є неоднакове застосування судом касаційної інстанції положень частини третьої статті 28 КК про злочин, який вчинений організованою групою, та різне розуміння правової природи (змісту) обов'язкових (ключових) понять цього виду складної форми співучасті, а саме: поняття «організація (утворення) стійкого злочинного об'єднання» і поняття «організація вчинення злочину (злочинів)», які вчинюються (можуть вчинюватись) учасниками (учасником) такого об'єднання.

4. За правилами кваліфікації злочинів, вчинених кількома особами, спочатку належить визначити форму спільної злочинної діяльності, потім давати юридичну оцінку ролі кожної особи у вчиненні даного злочину і, нарешті, умови та межі кримінальної відповідальності.

У разі вчинення злочину стійким об'єднанням необхідно обов'язково встановити факт існування такого об'єднання та визначити його вид як організованого. Суб'єкт кваліфікації повинен виходити за межі події злочину, поглиблюючись в юридичну природу розвитку та злочинної діяльності відповідного об'єднання.

Окремо доказується ставлення особи, дії якої оцінюються з позицій кримінального закону, до злочинного об'єднання. Ці дії кваліфікуються по-різному, залежно від того, є вона його учасником, чи ні.

5. При розгляді багатоепізодних справ про групове вчинення злочинів належить ретельно з'ясовувати розвиток (природу) спільної злочинної діяльності. Інколи злочини вчинюються: групою осіб; за попередньою змовою групою осіб; потім ця група набуває ознак організованої і продовжує вчиняти злочини уже в новій якості. Нарешті, така група може припинити своє існування, або ж, навпаки, декілька організованих груп об'єднуються в стійке ієрархічне об'єднання - злочинну організацію, яка так само як і організована група, озброюється і набуває ознак банди.

6. Вузловими моментами розвитку організованої групи є: 1) формування наміру сумісної злочинної діяльності; 2) розподіл ролей між членами об'єднання, з виділенням ролі його керівника (організатора); 3) запровадження практики планування злочинної діяльності; 4) підпорядкування всіх членів об'єднання єдиним правилам поведінки та вказівкам керівника; 5) стабілізація персонального складу групи. Організовану злочинну групу можна визнати як стійке об'єднання трьох і більше осіб, створене з метою вчинення злочинів, в якому всі його учасники, підпорядковуючись єдиним правилам поведінки та розпорядженням керівника, здійснюють у відносно незмінному його складі згідно визначеного розподілу ролей за заздалегідь розробленим планом (програмою) свою діяльність.

7. За визначенням вчинення злочину організованою групою як окремої (складної) форми співучасті (сумісної злочинної діяльності), що міститься у частині третій статті 28 КК, - «злочин визнається вчиненим організованою групою, якщо в його готуванні або вчиненні брали участь декілька осіб (три і більше), які попередньо зорганізувалися у стійке об'єднання для вчинення цього та іншого (інших) злочинів, об'єднаних єдиним планом з розподілом функцій учасників групи, спрямованих на досягнення цього плану, відомого всім учасникам групи».

Аналіз вказаного визначення дозволяє беззаперечно вивести наступні ознаки організованої групи. Перше, у складі групи має бути не менше трьох осіб. Друге, група становить собою стійке злочинне об'єднання. Третє, створення вказаного об'єднання переслідує мету вчинення певної множини злочинів (за буквальним тлумаченням тексту статті - не менше двох злочинів) або одного злочину, який потребує довготривалої підготовки. Четверте, злочинна діяльність групи має плановий характер. І, нарешті, ця діяльність здійснюється з розподілом функцій учасників групи, виділення яких пов'язане із вчиненням запланованих групою діянь.

8. Дії особи щодо утворення будь-якого стійкого злочинного об'єднання, в тому числі й організованої групи і керування нею, а також забезпечення її фінансування чи організації приховування її діяльності за своїм змістом є близькими до дій особи щодо організації вчинення конкретного злочину (злочинів), керування його (їх) підготовкою або вчиненням. Тому суд має в кожному випадку ретельно з'ясовувати дані щодо осіб, які вчиняють такі діяння, з тим, щоб не допускати їх змішування у правозастосуванні.

Елемент організованості є однією з обов'язкових (ключових) ознак складу злочинів, які вчиняються організованим злочинними об'єднаннями, тому в кожному випадку при розгляді кримінальних справ цієї категорії суд має ретельно досліджувати і не допускати змішування таких понять як «організація (утворення) злочинного об'єднання» з поняттям «організація вчинення злочину (злочинів)», який вчинюється учасниками (учасником) таких об'єднань.

Стосовно такого трактування правової природи одного з видів стійкого злочинного об'єднання, яким є організована група, Суд у пункті 4 постанови Пленуму від 23 грудня 2005 року «Про практику розгляду судами кримінальних справ про злочини, вчинені стійкими злочинними об'єднаннями» роз'яснив, що утворення (створення) організованої групи чи злочинної організації слід розуміти як сукупність дій з організації (формування, заснування) стійкого злочинного об'єднання для заняття злочинною діяльністю. Зазначені дії за своїм змістом близькі до дій з організації злочину і включають підшукування співучасників, об'єднання їхніх зусиль, детальний розподіл між ними обов'язків, складання плану, визначення способів його виконання. Проте основною метою організатора такої групи (організації) є утворення стійкого об'єднання осіб для заняття злочинною діяльністю, забезпечення взаємозв'язку між діями всіх учасників останнього, упорядкування взаємодії його структурних частин.

У пункті 9 цієї постанови Суд наголосив, що організована група, на відміну від групи з попередньою змовою (без попередньої змови), утворюється не одномоментно, а впродовж тривалого часу.

Пленум, таким чином, чітко визначився в оцінці природи організованої групи як такого злочинного об'єднання, що утворюється з метою спільної злочинної діяльності. Застосування терміну «стійке об'єднання», а також наведення переліку ряду важливих обставин, що характеризують організованість як злочинного об'єднання, так і його діяльності, дають підстави для висновку, що під злочинною діяльністю організованої групи слід розуміти тривалу сумісну злочинну діяльність, пов'язану швидше всього із вчиненням низки злочинів, та ще й з перспективою розвитку, що забезпечується членами цього об'єднання.

Варто уваги те, що Пленум, при розкриті змісту обставин вчинення злочину організованою групою виходить за межі, власне, злочинної діяльності і наводить ряд моментів, що відносяться безпосередньо до самого злочинного об'єднання («наявність організатора (керівника)», «наявність правил поведінки»), вказуючи напрямок дослідження цієї обставини під час судового розгляду кримінальної справи.

Належить ураховувати, що співучасть у злочині не є тотожним поняттям співучасті в злочинній діяльності, оскільки співучасть у злочині полягає у взаємодії співучасників, спрямованій лише на забезпечення злочинного результату, співучасть же у злочинній діяльності передбачає забезпечення не тільки злочинного результату, але й збереження самого об'єднання на майбутнє (як цілісного суб'єкта злочинної діяльності).

Наступна особливість дослідження складної форми співучасті полягає в необхідності виявлення обставин, які характеризують діяльність учасників злочинних об'єднань, не тільки безпосередньо пов'язану з виконанням об'єктивної сторони даного конкретного злочину, а й поза межами об'єктивної сторони.

У судовому рішенні має бути наведено не тільки докази щодо конкретного злочину, вчиненого злочинним об'єднанням, але й стосовно діяльності винних, безпосередньо пов'язаної з утворенням такого об'єднання (від ситуативних дій осіб, які мали наміри поєднати свої умисли щодо утворення злочинного об'єднання з метою вчинення конкретних злочинів, до цілком змістовних зв'язків цих осіб, які набувають по суті статусу учасників такого об'єднання, яке за своїми видовими характеристиками точно відповідає законодавчо визначеному його змісту).

9. У рішенні, наданому для порівняння (ухвала від 17 серпня 2010 року), висновок суду касаційної інстанції по суті відповідає наведеній правовій позиції та ілюструє правило, за яким злочинній діяльності організованої групи (колективний суб'єкт злочинів) обов'язково передує злочинна діяльність щодо її утворення (організації), набуття нею всіх обов'язкових ознак, якій її характеризують («стійкість» та «зорганізованість») як один із видів складної форми співучасті. За відсутності даних про організацію (утворення) стійкого злочинного об'єднання ставити питання про винність особи у вчиненні злочинів у складі організованої групи не можна.

10. Із відображеної у рішеннях суду першої та апеляційної інстанції хронології та послідовності описаних діянь ОСОБА_16, які передували вчиненню ним інкримінованих злочинів, з дійсністю, достатністю та достовірністю яких погодився касаційний суд, висновується, що задум (намір) засудженого організувати (утворити) стійке злочинне об'єднання - організовану групу і сама реалізація цього задуму відбулися одномоментно зі вступом до «утвореної» групи на початку квітня 2010 року чотирьох давніх знайомих ОСОБА_16

Фактичну ж основу кваліфікації діянь, які були інкриміновані ОСОБА_16, складали виключно дані про те, що ОСОБА_16: а) під впливом корисливого мотиву з метою заволодіння майном громадян підшукував співучасників, які могли поділяти його наміри (задуми); б) залучав цих осіб до вчинення конкретних злочинів (розбоїв і грабежів); в) керував підготовкою запланованих діянь; г) спрямовував зусилля співучасників на безпосереднє виконання об'єктивної сторони злочинів (дій виконавців).

Поєднання та оцінка зазначених обставин у сукупності дає підстави для висновку, що діяння ОСОБА_16, які передували вчиненню інкримінованих злочинів, і ті, які свідчили про їх реалізацію, за своїми ознаками мали розцінюватись не як організація (утворення) стійкого злочинного об'єднання (організованої групи) і вчинення злочинів у складі саме такої (складної) форми співучасті, а як організація конкретних злочинів і їх вчинення за попередньою змовою групою осіб, тобто в менш простій формі співучасті.

Для визнання групи організованою недостатньо встановлення наміру одного (декількох) осіб займатися злочинною діяльністю, якими б широкомасштабними не були їх плани. Самі по собі наміри можуть свідчити лише про можливу перспективу розвитку групи, але не про рівень цього розвитку.

За змістом частини третьої статті 28 КК злочин може бути справою організованого об'єднання лише в тому випадку, коли таке об'єднання утворено попередньо, звідси, має бути доведено, що вчиненню злочину організованою групою передували дії щодо її утворення.

Конструктивною ознакою організованої групи, яка виділяє цю форму співучасті, є не попередня змова, а стійкість групи, тобто набуття нею таких внутрішніх механізмів, які убезпечують її існування, і спроможність протидіяти дезорганізуючим факторам (зовнішнім чи внутрішнім).

Стійкість злочинного об'єднання (організованої групи) не можна розуміти тільки як ступінь деталізації злочинного плану і розподілу обов'язків між учасниками об'єднання. Ці критерії не є свідченням стійкості, а, як правило, визначаються характером злочину, який готується.

Аналіз фактичної та юридичної підстав кваліфікації діянь, інкримінованих ОСОБА_16, в оспореному рішенні у зіставленні з правовою оцінкою суспільно небезпечних діянь щодо ОСОБА_5, ОСОБА_8 та ОСОБА_6 у рішенні, наданому для порівняння, дає підстави для висновку, що суд касаційної інстанції безпідставно застосував до фактичних обставин справи норму частини третьої статті 28 КК про кримінальну відповідальність ОСОБА_16, що призвело до постановлення незаконного рішення, яке не може бути залишене в силі.

На обґрунтування неоднаковості у правозастосуванні захисник ОСОБА_15 послався ще й на ухвали Верховного Суду України від 20 січня 2009 року та 22 вересня 2009 року. Ці рішення не можуть бути визнані як приклад для порівняння, бо за своїм юридичним значенням вони не є такими, що містять правові висновки щодо правозастосування, в них немає висновків про правильне чи неправильне застосування норми закону про кримінальну відповідальність за вчинення злочину у складі організованої групи.

Новий касаційний розгляд необхідно здійснити відповідно до вимог чинного законодавства України.

Керуючись пунктом 15 розділу ХІ «Перехідні положення» Кримінального процесуального кодексу України 2012 року та статтями 40020 , 40021 , 40022 КПК 1960 року, Судова палата у кримінальних справах Верховного Суду України

постановила:

заяву захисника ОСОБА_15 задовольнити.

Ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 червня 2014 року щодо ОСОБА_16 скасувати, а справу направити на новий касаційний розгляд.

Постанова є остаточною і не може бути оскаржена, крім як на підставі, передбаченій пунктом 2 частини першої статті 40012 Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року.

Головуючий ОСОБА_33

Судді:
ОСОБА_45 ОСОБА_39
ОСОБА_44 ОСОБА_38
ОСОБА_43 ОСОБА_37
ОСОБА_42 ОСОБА_36
ОСОБА_41 ОСОБА_35

ОСОБА_40 ОСОБА_34