Дата документу Справа № 233/1534/14-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/32/15
Єдиний унікальний № 233/1534/14-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст.286 ч.2 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 січня 2015 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у провадженні, на вирок Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 12 червня 2014 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Костянтинівки Донецької області, українця, громадянина України, із середньою освітою, раніше не судимого, розлученого, який має на утриманні сина ОСОБА_8 , 2002 року народження, який не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ;

- визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України і призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки і відповідно до ст. 76 КК України на нього покладено обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти цей орган про зміну місця проживання та роботи, та періодично з`являтися для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції.

Стягнуто із ОСОБА_7 на користь держави 490 (чотириста дев`яносто) гривень, що складає витрати на проведення автотехнічної експертизи в кримінальному провадженні.

Стягнуто із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 12290 (дванадцять тисяч двісті дев`яносто) гривень матеріальної шкоди та 30000 (тридцять тисяч) гривень моральної шкоди.

Стягнуто із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 19000 (дев`ятнадцять тисяч) гривень матеріальної шкоди та 60000 (шістдесят тисяч) гривень моральної шкоди.

Стягнуто із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 6601 (шість тисяч шістсот одна) гривня 02 коп. матеріальної шкоди та 20000 (двадцять тисяч) гривень моральної шкоди.

Доля речових доказів вирішена на підставі ст. 100 КПК України.

За вироком суду ОСОБА_7 визнано винним за те, що 28 грудня 2013 року приблизно о 01-20 годині, керуючи автомобілем ВАЗ 21061 реєстраційний номер НОМЕР_1 з вимкнутим світлом фар, знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, рухався по автодорозі по вул. Громова з боку вул. Калініна у напрямку вул. Леваневського м. Костянтинівки Донецької області.

В цей же час на автодорозі по вул. Громова м. Костянтинівка Донецької області біля автобусної зупинки Солнечний навпроти магазину Delini, що по вул. Громова м. Костянтинівка Донецької області, на відстані двох метрів від правого краю проїжджої частини по ходу руху автомобіля стояли пішоходи ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_10 , які спілкувались між собою.

Водій ОСОБА_7 , керуючи транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, в темний час доби, рухався на автомобілі з вимкнутим світлом фар і не обрав таку швидкість руху автомобіля, щоб мати можливість зупинитися в межах видимості дороги, у населеному пункті зі швидкістю не більш 60 км/год, у момент виникнення небезпеки для руху (з моменту об`єктивно можливого виявлення пішоходів на своїй смузі руху) не застосував гальмування, внаслідок чого скоїв наїзд на пішоходів ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_10 .

В результаті наїзду автомобіля ВАЗ 21061 реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_7 на пішохода ОСОБА_11 , згідно висновку СМЕ № 15 від 17.02.2014 року останньому були заподіяні тілесні ушкодження: тупа травма живота, розрив печінки, які утворилися в результаті дії тупого предмету, можливо в строк і за цих обставин і в сукупності відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя.

В результаті наїзду автомобіля ВАЗ 21061 реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_7 на пішохода ОСОБА_9 , згідно висновку СМЕ № 16 від 18.02.2014 року, останньому були заподіяні тілесні ушкодження: закритий перелом середньої третини лівого стегна зі зміщенням, садна в області обличчя праворуч, які утворились в результаті дії тупих предметів, можливо в строк і за цих обставин і в сукупності відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, які вимагають для свого лікування термін понад 21-го дня /3-х тижнів/.

В результаті наїзду автомобіля ВАЗ 21061 реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_7 на пішохода ОСОБА_10 , згідно висновку СМЕ № 14 від 17.02.2014 року, останньому були заподіяні тілесні ушкодження: закритий осколковий перелом середньої третин правої стегнової кістки зі зміщенням, перелом межі верхньої третини, середньої третини великогомілкової кістки і малогомілкової кістки правої гомілки, перелом лівої променевої кістки, розрив зв`язок правого колінного суглоба, які утворилися в результаті дії тупих предметів, можливо в строк і за цих обставин і в сукупності відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, які вимагають для свого лікування термін понад 21-го дня /3-х тижнів/.

Згідно висновку автотехнічної експертизи № 39/1 від 21.02.2014 року, з технічної точки зору у дорожній обстановці, що склалася, водій автомобіля ВАЗ 21061 реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_7 для забезпечення безпеки дорожнього руху повинен був:

згідно п.12.2 Правил дорожнього руху України - у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості рухатись так, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги;

згідно п.12.3 Правил дорожнього руху України - у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди;

згідно п.12.4 Правил дорожнього руху України - у населених пунктах рухатися на транспортному засобі із швидкістю не більше 60 км/год;

згідно п. 19.1 (а) Правил дорожнього руху України - у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості незалежно від ступеня освітлення дороги, повинен був ввімкнути фари ближнього (дальнього) світла.

Крім того водієві ОСОБА_7 заборонено: згідно п.12.9 (б) Правил дорожнього руху України - перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пункті 12.4;

згідно п.2.9(а) Правил дорожнього руху України - керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

З технічної точки зору водій автомобіля ВАЗ 21061 реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_7 у даній дорожній обстановці, виконуючи вимоги п. 19.1(a) та 12.3 Правил дорожнього руху України, мав технічну можливість запобігти даній ДТП.

З технічної точки зору у причинному зв`язку з подією, яка настала, перебувають дії водія автомобіля ВАЗ 21061 реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_7 , який в даних дорожніх умовах, маючи реальну можливість виявити на смузі його руху пішоходів, не прийняв необхідних і достатніх заходів, спрямованих на забезпечення безпеки дорожнього руху, та скоїв на них наїзд, що у свою чергу привело до виникнення аварійної ситуації і її переростання в ДТП, тобто дії водія ОСОБА_7 , як невідповідні вимогам п.12.3 Правил дорожнього руху України , перебувають у причинному зв`язку з подією ДТП, що настала.

В апеляційній скарзі прокурор, який брав участь у провадженні, не заперечуючи доведеність вини та кваліфікацію дій ОСОБА_7 , посилається на незаконність вироку через невідповідність викладених у ньому висновків, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування Закону про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Тому просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.286 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до 3 років.

В запереченнях на апеляційну скаргу, обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 12 червня 2014 року щодо нього залишити без зміни.

Вказує, що вину визнає, вибачився перед потерпілими, зобов`язується відшкодувати шкоду потерпілим, а тому висновок суду першої інстанції про можливе його виправлення за умови призначення покарання з випробуванням є обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення, аргументи скарги; в судових дебатах: прокурора, який підтримав апеляційну скаргу; обвинуваченого, зокрема і в останньому слові, який просив вирок суду першої інстанції залишити без змін; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга прокурора, який брав участь у провадженні, підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, при обставинах вказаних у вироку суду першої інстанції, підтверджується показаннями самого обвинуваченого в судовому засіданні, де він повністю визнавав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а тому, враховуючи позицію обвинуваченого та відсутність заперечень з боку інших учасників судового провадження, місцевий суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин провадження, які ніким не заперечувалися, у тому числі і обвинуваченим.

Судом першої інстанції дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковано за ч. 2 ст. 286 КК України.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд має врахувати ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. При цьому, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Так, застосовуючи до обвинуваченого ОСОБА_7 ст. 75 КК України, місцевий суд виходив з того, що останній раніше не судимий, за місцем мешкання характеризується позитивно, на обліку у лікарів психіатра і нарколога не знаходиться, до адміністративної відповідальності не притягувався, свою вину визнав повністю, щиро розкаявся у скоєному, частково відшкодував потерпілим шкоду.

Колегія суддів вважає, що місцевий суд порушив зазначені вимоги закону, оскільки при звільненні обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, не в повній мірі врахував конкретні обставини та ступінь суспільної небезпеки злочину, що свідчить про незаконність та необґрунтованість вироку.

Зокрема, місцевий суд не врахував, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди постраждало три особи, які отримали тяжкі та середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Судом не надано належної правової оцінки такої обтяжуючої обставини, як вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння. Водій завдав шкоди трьом особам, перебував у неадекватному стані і хоча визнав свою вину, але обвинувачений заздалегідь мав передбачити можливість настання тяжких наслідків, сідаючи за кермо після вживання спиртних напоїв.

Суд не врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушенню, який відноситься до тяжкого злочину і передбачає покарання від 3 до 8 років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортним засобами на строк до 3 років або без такого.

Тому висновок суду про можливе виправлення обвинуваченого за умови призначення покарання з випробуванням є необґрунтованим.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з доводами скарги прокурора про те, що призначене місцевим судом обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України із застосуванням ст. 75 КК України не сприятиме його меті виправленню останнього та запобіганню вчинення нових злочинів як ним, так і іншими особами, а тому є несправедливим внаслідок м`якості.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 420 КПК України колегія суддів,

ЗАСУДИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у провадженні задовольнити частково.

Вирок Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 12 червня 2014 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.286 КК України у вигляді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

Строк покарання обвинуваченому ОСОБА_7 обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

У решті вирок місцевого суду залишити без зміни.

Вирок може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з часу його проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4