АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2015 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря
судового засідання - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційні скарги обвинуваченого, прокурора у провадженні та представника потерпілого на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 16.02.2015 року щодо ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні №0007171,

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора - ОСОБА_6 ,
обвинуваченого - ОСОБА_5 ,
захисників - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
потерпілого - ОСОБА_9 ,
представника потерпілого - ОСОБА_10 ,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий.

Засуджений за ч. 1 ст. 286 КК України на 1 рік обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 2 роки.
По справі вирішено питання щодо цивільних позовів.

За вироком суду, ОСОБА_5 , 04.07.2014 року приблизно о 23 год. 15 хв., керуючи автомобілем «Опель Астра», державний номер НОМЕР_1 рухався по вул. Бальзака зі сторонни вул. Драйзера в напрямку проспекту Ватутіна в м.Києві та наближаючись до заїзду на автостоянку «Вигурівшина», яка розташована по вул. Бальзака, 3 в м.Києві не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою при наближенні до заїзду на автостоянку «Вигурівщина», перевищив встановлені обмеження швидкості для даної ділянки дороги, при перестроюванні та зміні напрямку руху, здіснив виїзд на зустрічну смугу, де допустив зіткнення з автомобілем «Рено Кенго» д.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_9 , який здійснював маневр повороту на вищевказану автостоянку, чим порушив вимоги п.п. 1.2, 1.3, п.1.1 додатку 2, п.п. 12.4, 10.1 Правил дорожнього руху.

Внаслідок даної пригоди згідно висновку судово-медичної експертизи №1325/Е від 17.07.2014 року ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді: «закритої травми кісток тазу: переломи даху, заднього і переднього країв вертлюгової западини з переходом на тіло сідничної кістки зліва, що за ступенем тяжкості відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 просить вирок суду про визнання його винним та засудження за ч. 1 ст. 286 КК України - скасувати, ухвалити новий виправдувальний вирок.
До початку розгляду справи, обвинувачений змінив апеляційну скаргу, та просив вирок суду скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд.
Під час розгляду справи, обвинувачений змінив апеляційну скаргу, та просив вирок суду - скасувати, закрити кримінальне провадження на підставі ст. 284 КПК України.
На обґрунтування зміненої апеляційної скарги, зазначає, що ДТП сталась з вини водія автомобіля «Рено Логан» ОСОБА_9 , який керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння та здійснюючи маневр повороту на ліво створив йому небезпеку, в результаті чого і сталось зіткнення, проте судом не враховано вказані обставини та навмисно відхилено клопотання захисника про витребування справи про адміністративне правопорушення, про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП ОСОБА_9 , чим надано перевагу показам сторони обвинувачення.
Крім цього, під час розгляду справи допущено неповноту судового розгляду, що виразилося в покладенні в основу вироку, як доказів доведення його вини:
протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди та її схеми, які містять неправдиві відомості, щодо наявності дорожньої розмітки на ділянці дороги де сталось зіткнення. Оскільки ним, до суду надавалась відповідь Приватного підприємства «Спринт-Магістраль» з якої вбачається, що на проїзній частині вул.О.Бальзака, є по одній смузі руху в кожному напрямку, на ділянці вул.К.Маркса до вул. Драйзера с суцільною дорожньою розміткою 1.1, яку поновлено лише 15.07.2014 року на всьому протязі вказаної ділянки з розривом в районі регульованого пішохідного переходу біля Свято-Троїцького храму;
протоколу слідчого експерименту від 26.12.2014 року, який проведений з порушенням вимог КПК України, що виразилося в проведенні цього експерименту в нічний час.
Тому, вказані докази його вини не були оцінені з точки зору належності та допустимості та необґрунтовано покладені в основу вироку.
Крім цього, зазначає, що слідчий експеримент від 16.12.2014 року за участю потерпілого проводився в денний час, що на думку, обвинуваченого повинно бути враховано, оскільки сторони під час проведення слідчих дій користуються рівними процесуальними правами, що вказує на зацікавленість сторони обвинувачення в даному кримінальному провадженні.
Також, вказує, що судом надано перевагу показам потерпілого, які не є чіткими, при цьому його покази були відхилені у зв`язку з їх необґрунтованістю, чим судом не надано належної та об`єктивної оцінки показам сторін.
Крім того, зазначає, що з висновку авто-технічного дослідження від 09.09.2014 року вбачається, що він не мав технічної можливості уникнути зіткнення шляхом застосування гальмування з моменту виникнення небезпеки, а дії водія ОСОБА_9 не відповідають вимогам п. 10.1 ПДР, проте судом в основу вироку покладено висновок судово-автотехнічної експертизи №19ат від 28.01.2015 року, яка проведена з врахуванням слідчого експерименту від 26.12.2014 року, який складений з порушенням вимог ч. 4 ст. 223 КПК України.
Також, вважає що наявні в матеріалах справи квитанції та чеки, які пов`язані з транспортними перевезеннями ОСОБА_9 ніяким чином не підтверджують витрати пов`язані з лікуванням та наданням особі медичних послуг, у зв`язку з чим судом належним чином не були оцінені вказані докази, та безпідставно враховані як допустимі, що потягло за собою необґрунтоване задоволення позову щодо стягнення з нього матеріальної та моральної шкоди.
Крім цього, зазначає, що під час судового слідства порушено вимоги кримінального процесуального закону, зокрема ч.ч. 2,6 ст. 22 КПК України що виразилось в неодноразових відмовах в задоволенні клопотань про виклик експерта, витребування документів, чим порушено його право на захист, оскільки він був позбавлений можливості подання до суду речей, документів та інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацією інших процесуальних прав, передбачених процесуальним законом.
В апеляційній скарзі прокурор, не оскаржуючи фактичні обставини справи, вважаючи вирок суду незаконним, просить його скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, з постановленням нового вироку за яким призначити ОСОБА_5 покарання за ч. 1 ст. 286 КК України 2 роки обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 роки. В решті вирок залишити без змін.
На обґрунтування апеляційної скарги, зазначає, що під час судового розгляду у ОСОБА_5 не виникало бажання вибачитися перед потерпілим, відшкодувати йому завдану шкоду, навпаки обвинувачений намагався завадити встановленню істини у справі, зменшити ступінь своє вини і міри відповідальності, уникнути покарання за вчинений злочин та звинуватити потерпілого у дорожньо-транспортній пригоді. При цьому, обвинувачений відшкодував витрати на лікування потерпілого в КМЛШМД, а також за пошкоджений паркан.

Крім цього, зазначає, що поведінка ОСОБА_5 свідчить про його небажання стати на шлях виправлення та в повній мірі усвідомити ступінь суспільної небезпеки скоєного ним злочину.
Тому, на думку прокурора, не врахувавши обставини вчинення злочину та поведінки обвинуваченого судом призначено занадто м`яке покарання, яке не сприятиме виконанню своєї функції виправлення та перевиховання обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.
В апеляційній скарзі представник потерпілого ОСОБА_9 ОСОБА_10 просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання та в частині цивільного позову, постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_5 покарання за ч. 1 ст. 286 КК України 3 роки обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки. Цивільний позов про відшкодування завданої моральної шкоди задовольнити в повному обсязі, стягнувши з обвинуваченого на користь потерпілого 300 000 грн. В решті вирок залишити без змін.
На обґрунтування апеляційної скарги, зазначає, що судом при призначенні покарання обвинуваченому, було враховано тяжкість, суспільну небезпеку, обставини і наслідки вчиненого злочину, невжиття заходів по відшкодуванню заподіяної шкоди, відсутність критичного ставлення до скоєного, проте не зроблено належних висновків цих обставин та не достатньо враховано їх важливість при призначенні покарання. Оскільки обвинувачений під час судового слідства намагаючись ввести в оману суд та учасників судового розгляду щодо фактичних обставин справи намагався виправдати себе перекладаючи провину на потерпілого.
Крім цього, судом першої інстанції не враховано того, що обвинувачений не вважаючи себе винним відшкодував ремонт паркану автостоянки та витрати пов`язані з перебуванням потерпілого на стаціонарному лікуванні в КМКЛШМД.
Тому, за вказаних обставин, зокрема ставлення обвинуваченого до вчиненого злочину, вважає, що покарання як основне так і додаткове необхідно призначити в максимальному розмірі визначеному санкцією ч. 1 ст. 286 КК України.

На обґрунтування апеляційної скарги в частині задоволення в повному обсязі цивільного позову про відшкодування моральної шкоди, зазначає, що заявлена сума обумовлена не бажанням цинічного збагачення, а лише компенсацією за завдані страждання та можливістю повернення потерпілого (за допомогою лікарів) до нормального життя. Оскільки процес реабілітації може затягнутись на невизначений час під час якого потерпілому можуть завдаватися додаткові страждання, тому визначений розмір відшкодування в сумі 300 000 грн. є обґрунтованим. Окрім того, зазначає, що внаслідок дій обвинуваченого потерпілому з 16.02.2015 року надано інвалідність ІІІ групи.
Обвинуваченим ОСОБА_5 подано заперечення на апеляційні скарги прокурора у провадженні та представника потерпілого, в яких обвинувачений вважаючи апеляційні скарги прокурора у провадженні та представника потерпілого безпідставними та необґрунтованими, просить залишити їх без розгляду.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та його захисників, які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого, заперечували проти задоволення апеляційних скарг прокурора та представника потерпілого, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора у провадженні, частково підтримав апеляційну скаргу представника потерпілого та заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, потерпілого та його представника, які підтримали апеляційну скаргу представника потерпілого та прокурора, заперечували проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів уважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у порушенні ним Правил дорожнього руху, що спричинило потерпілому ОСОБА_9 середньої тяжкості тілесні ушкодження, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджені наявними в матеріалах справи та наведеними у вироку доказами, дослідженими в судовому засіданні, яким дана належна оцінка.

Так, зі змісту показань потерпілого ОСОБА_9 вбачається, що 04.07.2014 року, рухаючись по вул. Бальзака в м. Києві на автомобілі «Рено Кенго», він, включивши покажчик лівого повороту, здійснив поворот на автостоянку по вул. Бальзака, 3. Під час повороту, в той час коли частина його автомобіля була на тротуарі, а частина на проїжджій частині зустрічної смуги, в його автомобіль в`їхав автомобіль «Опель Астра» під керуванням ОСОБА_5 , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, а йому заподіяні тілесні ушкодження.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні суду першої та апеляційної інстанції, не заперечуючи наїзд своїм автомобілем «Опель Астра» на автомобіль «Рено Кенго» під керуванням ОСОБА_9 , який здійснював поворот на автостоянку, при цьому стверджував, що зіткнення відбулося внаслідок того, що потерпілий сам припустилася порушень Правил дорожнього руху, оскільки керував автомобілем в стані алкогольного сп`яніння та здійснюючи маневр повороту не переконався в безпеці такого маневру.

Свідок ОСОБА_11 , який рухався за автомобілем "ДЕУ", підтвердив, що рухаючись за автомобілем «Рено Кенго» по вул. Бальзака навпроти гаражного кооперативу об`їхав даний автомобіль з правого боку, оскільки він включивши лівий покажчик повороту намагався здійснити поворот в бік гаражного кооперативу, під час вказаного повороту з ним зіткнувся автомобіль «Опель», який здійснював його обгін по зустрічній смузі.

На підставі даних, що містяться в протоколах огляду місця ДТП та слідчих експериментів з участю, як обвинуваченого так і потерпілого, проведена автотехнічна експертиза, якою встановлено, що покази водія ОСОБА_5 в частині параметрів зближення автомобілів з технічної точки зору є неспроможними, а причиною дорожньо-транспортної пригоди, з технічної точки зору, є невідповідність дій водія автомобіля «Опель Астра» ОСОБА_5 вимогам пункту 10.1 ПДР.

За висновками судово-медичної експертизи потерпілому ОСОБА_9 заподіяні тілесні ушкодження у виді закритої травми кісток таза, перелому даху, заднього і переднього країв вертлюгової западини з переходом на тіло сідничої кістки зліва, які за критерієм тривалості розладу здоров`я відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості та могли утворитися внаслідок ДТП.

Наведені докази були предметом ретельної перевірки судом першої інстанції, який прийшов до правильного висновку, що причиною ДТП стало порушення п.10.1 Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_5 , яке потягло спричинення потерпілому тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Суд правильно кваліфікував дії засудженого за ч. 1 ст. 286 КК України.

Доводи обвинуваченого в апеляційні скарзі про те, що суд не врахував порушення Правил дорожнього руху потерпілим ОСОБА_9 , який керував автомобілем в стані алкогольного сп`яніння, при цьому порушив п.10.1 ПДР, що, на його думку, підтверджується висновком експертного авто технічного дослідження № 191 на увагу не заслуговують, оскільки саме порушення ОСОБА_5 п.10.1 ПДР є причиною даної ДТП, про що обґрунтовано зазначено у висновку авто технічної експертизи № 19 ат від 28.01.2015 року, яка, як уже зазначалося, проведена за результатами слідчих експериментів.

При цьому, на думку колегії суддів, судом першої інстанції обґрунтовано відхилено висновок експертного авто технічного дослідження № 191 від 05.09.2014 року, який зроблено на вихідних даних, що ґрунтуються виключно на показах водія ОСОБА_5 , в тому числі, в частині параметрів зближення автомобілів, які згідно висновку авто технічної експертизи з технічної точки зору є неспроможними.

Крім цього, в дослідницькій частині експертного дослідження, експерт навівши показання підозрюваного ОСОБА_5 в частині параметрів зближення автомобілів та їх зіткнення, в яких він фактично вказує про допущені ним порушення правил дорожнього руху, не дає цьому жодної оцінки. Так, підозрюваний ОСОБА_5 пояснив, що керуючи автомобілем «Опель Астра» рухався по вул. Бальзака з швидкістю 90 км/год., попереду нього, ближче до середини проїзної частини, рухався автомобіль «Рено Кенго», після чого даний автомобіль увімкнув лівий покажчик повороту та почав здійснювати маневр повороту ліворуч, побачивши, що даний автомобіль повертає ліворуч він виїхав на зустрічну смугу руху, з метою обгону даного автомобіля, і коли зрозумів, що обігнати даний автомобіль не встигає, застосував екстрене гальмування, проте зіткнення уникнути не вдалося. Однак, за змістом пункту 14.2 ПДР водієві заборонено виконувати обгін транспортного засобу, що подав сигнал про намір повороту (перестроювання) ліворуч, на що експерт не звернув уваги, тому на думку колегії суддів, прийшов до необґрунтованого висновку про порушення водієм ОСОБА_9 п.10.1 ПДР.

При цьому, колегія суддів також вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано відхилив доводи сторони захисту, про те, що перебування потерпілого ОСОБА_9 в момент дорожньо-транспортної пригоди в стані алкогольного сп`яніння знаходиться в причинно-наслідковому зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, оскільки безумовне виконання ОСОБА_5 , вимог пункту 10.1 ПДР не ставиться в залежність від виконання будь-яких умов іншими учасниками дорожнього руху, в даному випадку потерпілим ОСОБА_9 .

Не відповідають дійсності і посилання ОСОБА_5 про те, що відповіддю ПП «Спринт-Магістраль» спростовано наявність на місці ДТП горизонтальної розмітки 1.1, оскільки у вказаному листі зазначено, що дану розмітку було поновлено 15.07.2014 року, що не вказує на її відсутність, а лише на знаходження в неналежному стані, в зв`язку з чим виникла необхідність поновлення.

Посилання ОСОБА_5 про недопустимість протоколу слідчого експерименту від 26.12.2014 року, оскільки він був проведений в нічний час, що є порушенням ст.233 КПК України не заслуговують на увагу виходячи з наступного. За змістом ст. 240 КПК України слідчий експеримент проводиться шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події та ін., тому враховуючи, що розглядувана дорожньо-транспортна пригода сталася в нічний час близько 23 години 15 хвилин, тому з метою максимального відтворення обстановки ДТП слідчим було обґрунтовано проведено слідчий експеримент у час, близький до часу ДТП, з 22 год.30 хв. до 23 год. 30 хв., що не є порушенням вимог КПК України.

Що стосується доводів апелянта про порушення судом принципу змагальності та позбавлення його права на подачу доказів, заяв, скарг та клопотань, то на думку колегії суддів, це не може бути достатньою підставою для скасування вироку та закриття кримінального провадження на підставі ст.284 КПК України, як про це ставиться в апеляційній скарзі обвинуваченого. Крім цього, у відповідності до вимог ст. 404 КПК України, колегією суддів надавалася можливість обвинуваченому та його захисникам заявити клопотання про повторне дослідження доказів та дослідження нових доказів. Проте, ними не подано нових чи додаткових доказів, які не були досліджені судом першої інстанції та спростовували би його висновки про винуватість ОСОБА_5 в інкримінованому йому злочині.

За наведеного колегія суддів уважає, що апеляційну скаргу обвинуваченого слід залишити без задоволення.

Призначене судом ОСОБА_5 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення, перевиховання та попередження нових злочинів, виходячи з наступного.

Так, обираючи ОСОБА_5 вид та міру покарання, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до злочинів невеликої ступеню тяжкості, вчинені з необережності, суспільну небезпечність, обставини і наслідки злочину, особу винного, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, дані про особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується задовільно, не працює, а також те, що він некритично ставиться до скоєного, невжиття заходів до відшкодування заподіяної шкоди, думку потерпілого, відсутністю обставин, що обтяжує та пом`якшує покарання, на думку колегії суддів, обґрунтовано прийшов до висновку, що виправлення обвинуваченого можливо без ізоляції від суспільства з призначенням покарання у виді обмеження волі в умовах здійснення нагляду з обов`язком залученням до праці та з позбавленням права керувати транспортними засобами, яке відповідає вимогам ст. 65 КК України і за своїм видом, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого.

За наведеного колегія суддів уважає, що апеляційні скарги прокурора та представника потерпілого в частині призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_5 слід залишити без задоволення.

Водночас, необхідно відмітити, що судом обґрунтовано частково задоволено цивільний позов потерпілого про стягнення з обвинуваченого моральної шкоди в сумі 100 000 грн., виходячи з наступного.

Так, вирішуючи питання про розмір відшкодування завданої потерпілому моральної шкоди суд першої інстанції, враховуючи вимоги ст. 23 ЦПК України врахував вину ОСОБА_5 у спричиненні ДТП, наслідки, а саме заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, та обґрунтовано визнав суму заявленої потерпілим на відшкодування моральної шкоди такою, що не відповідає обставинам ДТП, характеру правопорушення, ступеню вини особи, яка завдала моральної шкоди, глибині фізичних та душевних страждань потерпілого, принципу розумності та справедливості. Крім цього, врахувавши дані про особу обвинуваченого, його поведінку, а саме те, що він під час проведення досудового та судового слідства не вживав заходів щодо відшкодування завданої ним шкоди, суд дійшов до обґрунтованого висновку, що саме 100000 грн. буде достатньою для відшкодування понесених потерпілим моральних страждань, що виникли внаслідок протиправної поведінки обвинуваченого.

А тому вимоги апеляційної скарги представника потерпілого в частині задоволення в повному обсязі цивільного позову про стягнення моральної шкоди не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Істотних порушень кримінально-процесуального закону, які б тягли зміну або скасування вироку, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Вирок Деснянського районного суду м. Києва від 16 лютого 2015 року щодо ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні №0007171 залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого, прокурора у провадженні та представника потерпілого без задоволення.

СУДДІ:

___________________ _________________ ________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-кп/796/722/2015 Категорія КК: ч.1 ст.286
Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_12
Доповідач ОСОБА_1