ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 жовтня 2007 року Котелевський районний суд Полтавської
області в складі:

головуючого - судді Островського Р.В.,

при секретарі - Білик
И.О.,

з участю адвоката - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в
смт. Котельва справу про обвинувачення

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, уродженки сАДРЕСА_1, мешканки АДРЕСА_2, працюючої спеціалістом ІНФОРМАЦІЯ_2 в Котелевському районі, освіта вища,
вдова, на утриманні має неповнолітнього сина, раніше не судимої, у вчиненні
злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК
України ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2. 2.12.2006 року, близько 16 год., поблизу домогосподарства, розташованого в с Котельва, по вул.. Леніна, 100, використовуючи дерев'яну
палицю нанесла малолітньому ОСОБА_3. легкі тілесні ушкодження у вигляді синця
м'яких тканин нижньої правої кінцівки.

Мати малолітнього потерпілого ОСОБА_4. подала до суду
скаргу, в якій просить притягти до кримінальної відповідальності ОСОБА_2. по ч.
1 ст. 125 КК України та стягти з неї моральні збитки в сумі 5000 грн.

В судових засіданнях ОСОБА_2. винною себе в скоєнні
злочину не визнала і пояснила, що 2.12.2006 року перебувала в себе вдома, за
адресою: АДРЕСА_2. її син - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 року народження, гуляв
неподалік на вулиці. Близько 16 год. ОСОБА_5 прийшов додому і поскаржився на те, що малолітній ОСОБА_6 вдарив
його цеглиною по голові. ОСОБА_2. для вияснення причин конфлікту прийшла до
господарства по вул. Леніна, 100, де в цей час гралися діти, серед яких був і
ОСОБА_3. З собою ОСОБА_2. взяла дерев'яну палицю, довжиною 30 см., товщиною до 1 см. Підсудня визнала, що була знервована та
переживала за здоров'я свого сина, голосно
лаяла малолітнього ОСОБА_3., махала перед ним палицею, однак стверджує, що тілесних пошкоджень йому не наносила.

2

Не зважаючи на те, що ОСОБА_2. себе винною в нанесенні
тілесних пошкоджень ОСОБА_3. не визнала її вина в скоєнні злочину,
передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України повністю доведена в ході судового
розгляду справи і підтверджується зібраними та дослідженими судом доказами.

ПотерпілийОСОБА_3. суду пояснив, що 2.12.2006 року грався
біля свого двору, малював на асфальті, в цей час ОСОБА_5 наїхав велосипедом
йому на руку. ОСОБА_3 вдарив ОСОБА_5 куском цеглини по голові, а останній
поскаржився своїй матері ОСОБА_2. Після
цього ОСОБА_3 продовжував гратися біля двору, куди через деякий час
прийшла ОСОБА_2. і побила його палицею по рукам і ногам. ОСОБА_3 пояснив, що
ОСОБА_5 його не бив, а удари наносила саме ОСОБА_2.

Допитана в судовому засіданні в якості представника
малолітнього потерпілого ОСОБА_4. пояснила, що 2.12.2006 року працювала в
своєму господарстві, близько 16 год. до неї прибігла її старша донька ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4 року народження, котра
повідомила, що ОСОБА_2. побила ОСОБА_3., після чого ОСОБА_4. вийшла на вулицю і сварилася з ОСОБА_2. з приводу
втручання в дитячі взаємини. ОСОБА_4. та ОСОБА_2. ображали одна одну,
висловлювали взаємні претензії. Після цього ОСОБА_4. повернулася з сином в
будинок і при огляді виявила тілесні ушкодження на ногах та плечах. Син був
знервований, зляканий, довгий час погано спав у ночі, спостерігались випадки
нічного енурезу, вона була вимушена звертатися за медичною допомогою для сина
до невролога та психіатра. Стверджує, що в результаті дій ОСОБА_2. їй та малолітньому
сину була нанесена моральна шкода, ставила вимогу про стягнення з підсудньої
моральних збитків у сумі 5 000 грн., однак в судових дебатах відмовилась від
вимоги про стягнення моральної шкоди, пояснивши свою позицію тим, що хоче лише
досягти справедливого покарання а не збагачення.

Покази потерпілого та представника підтвердили допитані в
якості свідків неповнолітні, котрі були безпосередніми очевидцями подій.

Зокрема ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4р.н. пояснила, що гуляла
поблизу свого двору, її молодший брат ОСОБА_3 . також був поряд, малював на
асфальті. В цей час ОСОБА_5. катаючись на велосипеді наїхав йому на руку, між
ОСОБА_3. та ОСОБА_5. відбулася сварка. Після цього до ОСОБА_3. прибігла
ОСОБА_2., котра побила його по руках та ногах палицею.

Неповнолітня ОСОБА_8., ІНФОРМАЦІЯ_5 р.н. пояснила, що
2.12.2006 року прийшла до ОСОБА_4 додому близько 17 години та бачила що
потерпілий плакав, був знервований, на шиї та ногах бачила подряпини.
МалолітнійОСОБА_3. пояснював, що його побила ОСОБА_2 палицею.

Згідно висновку експерта від 23.03.2007 року № 478 у
ОСОБА_3. виявлено тілесне пошкодження у вигляді синця м'яких тканин нижньої
правої кінцівки.

Обставини події також описав малолітній ОСОБА_5, котрий
вказав, що ОСОБА_3 наніс йому удар цеглиною по голові, за що ОСОБА_5 вдарив
його ногою і поскаржився своїй матері, котра кричала на ОСОБА_3 та махала перед
ним палицею. Суд, приймаючи до уваги родинні зв'язки, розцінює покази ОСОБА_5.
в частині твердження про нанесення ним тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_3.,
як спробу допомогти своїй матері ОСОБА_2. уникнути відповідальності.

Суд також критично ставиться до показів свідків ОСОБА_9.,
ОСОБА_10., ОСОБА_11, ОСОБА_12. оскільки вони безпосередніми очевидцями
нанесення тілесних ушкоджень малолітньому ОСОБА_3. не були, бачили лише
наслідки конфлікту та сварку між підсудньою та представником потерпілого.
Навпаки, ОСОБА_13., пояснив що бачив конфлікт між малолітніми ОСОБА_3 та
ОСОБА_5 і стверджує що саме ОСОБА_3 наносив удари ОСОБА_5 а не навпаки.

В той же час, з пояснення неповнолітньої ОСОБА_14,
відібраного під час перевірки заяви
ОСОБА_4. працівниками міліції, котре було досліджене в судовому засіданні,
слідує, що вона особисто бачила як ОСОБА_2. нанесла палицею удари по різним
частинам тіла потерпілого ОСОБА_3.

При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості
вчиненого злочину, особу винної, і з урахуванням всіх обставин справи
пом'якшуючих вину обставин в діях ОСОБА_2. не знаходить. Обставиною, яка
обтяжує покарання ОСОБА_2. являється скоєння злочину щодо малолітнього.

Перераховані докази приводять суд до переконання у
винності ОСОБА_2. в нанесенні тілесних пошкоджень ОСОБА_3.

Суд кваліфікує дії підсудньої по ч. 1 ст. 125 КК України,
бо вона нанесла умисне легке тілесне
ушкодження, та вважає, що ОСОБА_2. необхідно призначити покарання в межах
санкції даної статті закону.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 323, 324 КПК України „суд,

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_2 визнати винною в скоєнні
злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України
та призначити їй покарання за вказаний злочин у вигляді громадських робіт
строком 60 (шістдесят) годин.

Обрати відносно ОСОБА_2. міру запобіжного заходу у
вигляді підписки про невиїзд до вступу вироку в законну силу.

Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду
Полтавської області через Котелевський районний суд Полтавської області
протягом п'ятнадцяти діб з моменту його проголошення.