Справа № 442/1011/13-к
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2013 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Івасівки А.П.

при секретарі - Грабар Л.І.,

з участю прокурора - Дзеринн В.М.

захисника - адвоката Шулак О.І.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Дрогобичі кримінальне провадження № 0000145 на підставі угоди про визнання винності ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та жителя АДРЕСА_1, українця, громадянина України, не працюючого, одруженого, раніше не судимий,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 321 КК України, -

в с т а н о в и в :

Згідно обвинувального акту від 04 лютого 2013 року ОСОБА_2 14 грудня 2012 року біля 10 годин на землі біля приміщення Дрогобицької міської поліклініки, що по вул. С.Стрільців 22 в м. Дрогобичі знайшов та підібрав блістер із десятьма таблетками лікарського засобу «Соннат», які зберігав при собі.

Цього ж дня, 14 грудня 2012 року, біля 10 годин 30 хвилин ОСОБА_2, знаходячись на пішохідній доріжці біля будинку №31 по вул. Шевченка в м. Дрогобичі, Львівської області, незаконно збув із вищевказаних таблеток, фрагмент блістеру із вмістом двох таблеток лікарського засобу «Соннат» гр. ОСОБА_3 за 20 грн., які були вилученні в останнього працівниками міліції в ході огляду місця події.

Згідно висновку експерта №3/2012 від 09.01.2013 року вищевказані таблетки містять зопіклон, що відноситься до сильнодіючих лікарських засобів. Загальна маса зопіклону в двох таблетках становить 0,0148 грам..

Вказані дії ОСОБА_2 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 321 КК України - незаконне придбання, зберігання з метою збуту сильнодіючих лікарських засобів.

04 лютого 2013 року між прокурором Дрогобицької міжрайонної прокуратури Дзерин В.М., який на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні №0000145, та підозрюваним у цьому провадженні ОСОБА_2 в порядку, передбаченому ст. ст. 468, 469 та 472 КПК України, укладено угоду про визнання винуватості.

Згідно даної угоди прокурор та підозрюваний ОСОБА_2 дійшли згоди щодо формулювання підозри, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій підозрюваного за ч. 1 ст. 321 КК України, підозрюваний ОСОБА_2 у повному обсязі сформульованої підозри беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні даного кримінального правопорушення.

Також, сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_2 повинен понести за вчинене кримінальне правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 321 КК України, а саме: один рік позбавлення волі із звільненням на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком один рік. Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_2 наступні обов'язки: не виїжджати за межі України без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції; періодично з'являтись для реєстрації в дані органи та повідомляти ці органи про зміну місця проживання чи роботи.

Розглядаючи в порядку п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного:

Відповідно до правил ст. ст. 468, 469 КПК України, у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам, може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Прокурор в судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК та КК України, просив цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджене в угоді покарання та інші передбачені угодою заходи.

Обвинувачений ОСОБА_2 в судовому засіданні також просив вказану угоду з прокурором затвердити і призначити узгоджену в ньому покарання та інші передбачені угодою заходи, при цьому беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 321 КК України, в обсязі підозри, дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання, а також інших заходів у разі затвердження угоди, заявивши, що здатен реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов'язання.

Судом встановлено в судовому засіданні, що ОСОБА_2 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 321 КК України, який згідно ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, від якого потерпілих немає.

Покарання, узгоджене сторонами угоди, відповідає санкції ч. 1 ст. 321 КК України.

Суд, шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження, переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

При цьому судом з`ясовано, що ОСОБА_2 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, та наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Враховуючи викладене, те, що умови угоди про визнання винуватості між прокурором Дзерин В.М. та обвинуваченим ОСОБА_2 відповідають вимогам КПК та КК України, суд, врахувавши заслухані доводи сторін кримінального провадження, дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження цієї угоди.

За таких обставин суд вважає доведеним в підготовчому судовому засіданні те, що ОСОБА_2 незаконно придбав, зберігав з метою збуту сильнодіючі лікарські засоби, а тому його дії вірно кваліфіковано за ч.1 ст. 321 КК України, за якою обвинувачуваному належить призначити узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості покарання.

Судом роз'яснено ОСОБА_2, що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до відповідальності, встановленої законом.

Питання щодо речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 314, 373, 374, 475 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

Затвердити угоду від 04 лютого 2013 року про визнання винуватості між прокурором Дрогобицької міжрайонної прокуратури Дзерин В.М. та обвинуваченим ОСОБА_2.

ОСОБА_2 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 321 КК України, за якою призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 04 лютого 2013 року покарання у виді: один рік позбавлення волі.

На підставі ст. 75, п. 2, п. 3, п. 4 ст. 76 КК України звільнити ОСОБА_2 від відбування покарання, якщо він протягом одного року з дня проголошення вироку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов'язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції, періодично з'являтись для реєстрації в дані органи та повідомляти ці органи про зміну місця проживання чи роботи.

Запобіжний захід ОСОБА_2 до набрання вироком законної сили - залишити попередній - особисте зобов'язання.

Речові докази:

- фрагмент блістера із двома таблетками, який переданий на зберігання в УМЗ ГУМВС України у Львівській області - знищити.

- грошові кошти в сумі 20 грн., які знаходяться при матеріалах справи - передати в дохід держави.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь НДЕКЦ при ГУ МВСУ у Львівській області витрати за проведення експертизи № 3/2013 від 09 та 10.01.2013 року в сумі 613 грн.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Львівської області через Дрогобицький міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку - після постановлення ухвали апеляційним судом.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Вирок виготовлено в нарадчій кімнаті.

Суддя А.П. Івасівка