Справа № 182/2377/14-к
Провадження № 1-кп/0182/10/2015
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10.04.2015 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
секретар ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нікополь кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000723 від 22.02.2014 р. по обвинуваченню
ОСОБА_3 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження с. Верхня Тойма Верхнєтоємського р-ну Архангельської обл.., українця, громадянина України, проживаючого та зареєстрованого у АДРЕСА_1 , не працюючого, з середньою освітою, неодруженого, раніше судимого:
- 27.03.2007 р. Нікопольським міськрайонним судом за ч.2 ст. 289, ч.2 ст. 186, ч.3 ст.185, 69 КК України до 4 р. позбавлення волі;
- 28.03.2011 р. Нікопольським міськрайонним судом за ч.2 ст. 186 КК України до 4 р. позбавлення волі, звільнений 17.09.2013 р. умовно-достроково на 1 рік 3 міс. 6 днів
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 187 КК України
за участю сторін кримінального провадження
прокурора ОСОБА_4
потерпілої ОСОБА_5
представника потерпілої ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_3
встановив:
Обвинувачений ОСОБА_3 22 лютого 2014 р. приблизно о 18-40 год., знаходячись на неосвітленому майданчику поблизу будівлі по вул.. Шевченка, 79-б в м. Нікополь Дніпропетровської області, побачивши потерпілу ОСОБА_5 , яка йшла додому, з метою заволодіння чужим майном, скориставшись перевагою у фізичних можливостях та виключивши подальший опір, напав на потерпілу, завдав останній удар невстановленим предметом у життєво важливий орган потиличну частину голови, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, підшкіряної гематоми потиличної області, які згідно висновку судово-медичної експертизи відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, від якого потерпіла впала на асфальтове покриття, тобто застосував під час нападу насильство, яке є небезпечним для життя і здоров`я потерпілої. В подальшому шляхом ривків намагався заволодіти речами потерпілою на загальну суму 672 грн., а саме сумкою, яка висіла на плечі, вартістю 300 грн., в якій знаходилися гаманець вартістю 70 грн. з грошима у сумі 82 грн., 2 зв`язками ключів у кількості 11 шт. вартістю 20 грн. кожен на загальну суму 220 грн.
На прохання потерпілої, яка надавала опір, утримуючи свої майно, не реагував і тільки після того, як вона почала кликати на допомогу, припинив свої дії і з місця скоєння кримінального правопорушення почав тікати, але був затриманий перехожими.
Дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч.1 ст. 187 КК України як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій).
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 , винуватим себе не визнав і показав суду, що 22 лютого 2014 р. у вечірній час приблизно о 19-00 год. він сходами піднімався зі сторони шкоди № 3 у напрямку Центрального ринку. Почув крики «Стій». Він зупинився, до нього підбіг хлопець, у якого у руках був молоток. Хлопець відразу вдарив його цим молотком по голові. Підбігли ще хлопці, усього було 5-ть чоловік, почали разом його бити у різні частини тіла, При цьому від першого удару молотком він впав. Спочатку хлопці нічого не пояснювали, просто його били. Це продовжувалося хвилин 10-ть. Хлопці були у стані алкогольного сп`яніння. Потім хлопці відвели його униз сходами. Там знаходилася потерпіла. Хлопці сказали, що побили його за те, що він тікав від них. Потім сказали потерпілій, щоб вона показувала на нього, як на нападника, оскільки вони його побили, то, якщо він заявить, вони будуть нести відповідальність. Молоток кинули біля нього, показали його потерпілій і сказали, щоб вона казала, що на неї напали з цим молотком. Коли вони домовилися з дівчиною, то викликали міліцію. Також ці хлопці весь час, поки приїхали працівники міліції, говорили потерпілій, що треба казати працівникам міліції. Також ці хлопці забрали у нього телефон, гроші. Коли приїхали працівники міліції, то спочатку молоток не знайшли, потім, коли світили фарами, знайшли молоток, але цей молоток йому не належав, він його не брав, на цьому молотку немає його відбитків пальців. Вважає, що потерпіла і свідки його оговорюють, щоб свідки, які його побили та викрали у нього телефон, гроші, не понесли кримінальну відповідальність.
Але, винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 підтверджується показаннями потерпілої, свідків, зібраними по справі та дослідженими у судовому засіданні письмовими та речовими доказами.
Потерпіла ОСОБА_5 показала, що у лютому 2014 р. вона неофіційно працювала у торгівельному ларьку. Робочий час закінчувався о 18-30 год. 22.02.2014 р. о 18-30 год. вона закінчила роботу, закрила ларьок і пішла додому. Вона спускалася сходами до вул.. Шевченка в районі магазину «Фуршет», при цьому розмовляла по телефону з матір`ю. По дорозі вона обігнала жінку, яка теж спускалася сходами. Коли вже сходи скінчилися, вона відчула удар важким предметом по голові. Від цього удару вона впала на землю, лежала спиною на землі і ногами відбивалася від нападника. Нападник, а це був точно ОСОБА_3 , нічого не говорив, дивився на неї та тягнув сумку. Сумка у неї висіла на левій руці, у цій же руці вона тримала телефон, правою рукою тримала сумку і не давала нападнику її забрати. І при цьому відбивалася ногами била обвинуваченого по обличчю, т.я. він нахилився, щоб забрати сумку. Вона почала кричати, звати на допомогу, жінка також почала кричати. На їх крики зі сторони магазина «Фуршет» вибігли хлопці, їх було 5-6 чоловік, обвинувачений по сходах побіг наверх, хлопці побігли за ним. З нею залишився ще 1 хлопець. Через деякий час хлопці повернулися і привели із собою обвинуваченого. Спитали в неї чи це нападник, вона підтвердила. Потім викликали міліцію. Хоча на місці нападу було темно, вона дуже гарно розгледіла нападника, т.я. неподалік горіло світло. Помилитися вона не могла. ОСОБА_3 , коли його привели, розповідав, що йому 21 рік, він приїхав до дружини та до 2-х дітей. У нападника на обличчі була трохи кров. Він не скаржився, що його побили. Жодного з тих хлопців, які затримували обвинуваченого, вона не знала, будь яких підстав оговорювати обвинуваченого вона не має. До приїзду працівників міліції, хтось з хлопців побачив молоток. Показав його їй і сказав, що, мабуть, її вдарили цим молотком. Вона особисто не бачила чим саме її вдарили. Ніхто обвинуваченого до приїзду працівників міліції в її присутності не бив, не обшукував, жодних речей у нього не забирав.
Свідок ОСОБА_7 показала, що потерпіла її донька. Донька працювала у ларьку продавцем, закінчувала роботу о 18-30 год. Вони домовилися, що, коли донька буде йти з роботи, вона буде їй телефонувати. 22.02.2014 р. донька їй подзвонила, вона почула якийсь шум, потім почула крик «Допоможіть», після чого телефон відключився. Вона передзвонила, але донька не відповіла. Потім донька передзвонила і сказала, що на неї напали, вдарили чимось важким. Вона разом з чоловіком відразу поїхали на місце нападу. Там знаходилися її донька, обвинувачений та хлопці, які його затримали. Донька розповіла, що чоловік напав на неї, вдарив по голові, намагався вирвати сумку, а, коли жінка закричала «Допоможіть», нападник побіг сходами. Хлопці побігли за ним, наздогнали і привели на місце. Донька цих хлопців раніше не знала. Обвинувачений стояв мовчки, нічого не говорив.
Свідок ОСОБА_8 показав, що 22.02.2014 р. він разом з ОСОБА_9 були біля ларька «Пивна бочка», що знаходиться неподалік магазину «Фуршет», приблизно о 19 год. почули жіночий крик «Допоможіть» і побігли на той крик. Побачили, що на землі лежить дівчина, а уверх по сходах біжить чоловік. Він і ще 3 чоловіки побігли за цим чоловіком. З полю зору його не втрачали. Чоловік звернув у двори, там його наздогнали і повернулися на те місто, де була потерпіла. Чоловік, а це був обвинувачений, спочатку говорив, що він нічого не робив, а коли вони прийшли до потерпілої і та зразу його впізнала, почав просити, щоб його відпустили. Потерпіла, поки вони чекали міліцію, розповіла, що нападник вдарив її чимось по голові, намагався забрати сумку, але не зміг цього зробити. Коли приїхали працівники міліції, вони освітили місце нападу і побачили молоток з гумовою голівкою. При цьому нападник пояснив, що молоток йому не належить. Обвинуваченого ніхто не бив, але, коли його вели, по він намагався вирватися і подряпав обличчя в області лоба, де у нього була кров. Він раніше ні потерпілу, ні обвинуваченого не знав, підстав оговорювати його не має.
Свідок ОСОБА_10 розповів суду, що 22.02.2014 р. у вечірній час йому подзвонила потерпіла і розповіла, що, коли вона поверталася з роботи і йшла сходами біля магазину «Фуршет», на неї напав хлопець. Вдарив її с заді по голові, вона впала, чоловік намагався вирвати у неї з рук сумку, але вона сумку не віддала. На її крики прибігли хлопці, один залишився з нею, а інші побігли за нападником, наздогнали його і привели назад.
Свідок ОСОБА_11 показав, що, дати він не пам`ятає, але було холодно, у вечірній час він йшов у магазин «Фуршет», почув крики «Допоможіть, вбивають», побіг на крики. Побачив дівчину, яка трималася за голову, сказала, що на неї напали і показала на хлопця, який біг сходами нагору. Він і ще 2 хлопці побігли за нападником, один з хлопців ще його обігнав. Весь час нападник з поля його зору не пропадав і біг приблизно на 20 м попереду. Нападник забіг між домами, там перечепився і впав, вони з іншими хлопцями затримали нападника і повели униз до того місця, де залишилась потерпіла. Там на місці ще були люди. Дівчина відразу впізнала нападника. Нападник а це був обвинувачений спочатку говорив, що це не він, потім сказав, що бив дівчину рукою, бо у нього скрутне матеріальне становище і йому потрібні гроші, просив його відпустити. Т.я. дівчина сказала, що обвинувачений її бив не рукою, то він посвітив та приблизно у 4-х метрах від сходів побачив молоток. Про молоток обвинувачений сказав,що цей молоток йому не належить. Поки чекали працівників міліції, обвинувачений сидів навприсядки і його с заду тримали за руки. У нього молотка не було і він молотком обвинуваченого не бив. Взагалі обвинуваченого ніхто не бив. Він раніше обвинуваченого і потерпілу не знав.
Свідок ОСОБА_12 показав, що він зі знайомим на моторолері їхав у магазин «Фуршет». За кермом був його знайомий. Він почув дівочий крик про допомогу, зіскочив з моторолера і побачив, що хлопець намагається напасти на дівчину. Побачивши його, нападник почав тікати сходами нагору. Він побіг за нападником. Нападник різко повернув у двори, він намагався схопити нападника, нападник спіткнувся і вони з нападником разом впали. Підбігли інші хлопці, допомогли скрутити нападника і вони відвели нападника на місце. Дівчина відразу його впізнала як чоловіка, який на неї напав. Хто викликав міліцію, він не пам`ятає. Коли приїхала міліція, на місці крім дівчини, нападника, були він, його товариш, який участі у затриманні не приймав, ще 3 чи 4 чоловіка, які допомагали затримати нападника. Він приймав участь як понятий при проведенні огляду місця події і у його присутності оглянуто та вилучено молоток, який знаходився неподалік від того місця, де на дівчину напали. Цей молоток вони побачили ще до приїзду міліції, коли освітили місце, але молоток ніхто не чипів до приїзду міліції. Нападника, а це був обвинувачений, ніхто не бив, його не оглядали. Оглянули обвинуваченого вже працівники міліції, у нього було вилучено пачку сигарет та телефон. Він раніше не знав ні обвинуваченого, ні потерпілу, ні тих хлопців, з якими він разом затримував обвинуваченого. Що розповідала потерпіла, обвинувачений, він вже не пам`ятає.
Свідок ОСОБА_9 показав, що взимку 2014 р. у вечірній час він був поряд з ларьком «Пивна бочка» зі своїми знайомими, одного зовуть ОСОБА_13 , інших анкетні дані не знає. Почули крик жінки. Він пішов подивитися, що сталося, туди ж під`їхав мопед. Побачив, що лежить дівчина і уверх сходами біг хлопець. Він спитав у дівчини, що сталося, вона відповіла, що хлопець її вдарив, намагався відібрати сумку. За цим хлопцем вже побігли 2 чоловіка, першим біг ОСОБА_14 , він також побіг. Він побачив, куди біг хлопець-нападник і ще з одним хлопцем побіг йому напереріз. Оскільки нападник побіг до дворів і йому вже нікуди було діватися, то він зупинився. Нападника окружили, а це точно був обвинувачений, і повели назад до місця нападу. По дорозі його ніхто не бив. Коли підійшли, то дівчина відразу його впізнала і підтвердила, що це він на неї напав. Поки чекали міліцію, неподалік від місця, де він бачив дівчину, знайшли молоток. Молоток також ніхто не чіпав до приїзду міліції. Коли міліція приїхала, він ще з одним хлопцем були у якості понятих і оглядали місце події, місце знаходження молотка. Молоток був типа кувалди з дерев`яною ручкою, ударна частина металева, чорного кольору. Пам`ятає, що приїхали батьки дівчини, вони проживають не в м. Нікополь, т.я. не знали де лікарня, він ще пояснював їм, як доїхати. Видимих тілесних ушкоджень він у дівчини не бачив, але їй було зле і батьки повезли її у лікарню. Раніше він потерпілу, обвинуваченого не знав. Він дійсно зі знайомими пив пиво, але вони ще не встигли випити навіть по бокалу пива, як почули крик дівчини на допомогу.
Свідок ОСОБА_15 показав, що взимку 2014 р. він разом із батьком ОСОБА_16 проходили повз Нікопольського МВ. Працівник міліції підійшов до них і попросив бути понятим при проведенні огляду обвинуваченого ОСОБА_3 при його затриманні. Вони погодилися і в їх присутності оглянули обвинуваченого, перевірили кармани, при цьому у нього нічого не вилучали. Потім склали протокол, вони його підписали і пішли. Він бачив у обвинуваченого подряпину на лобі, від чого обвинувачений не пояснив. Чому обвинувачений стверджує, що його не було при проведенні огляду і що він був разом з оперуповноваженим СКР ОСОБА_17 пояснити не може. Він знає ОСОБА_17 , т.я. вони проживають неподалік, але дружних відносин між ними немає.
Також винуватість обвинуваченого підтверджується дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами, які знаходяться в матеріалах кримінального провадження № 0000723:
· Протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 22.02.2014 р. потерпілої ОСОБА_5 , у якому вона зазначає, що 22.02.2014 р. приблизно о 18-50 год. невідомий чоловік поблизу буд. № 79-б по вул.. Шевченка в м. Нікополь напав на неї, вдарив по голові у потиличну область та намагався забрати сумку (а.п. 9-12);
· Протоколом огляду місця події від 22.02.2014 р. території біля буд № 79-б по вул.. Шевченка в м. Нікополь, де було напад на потерпілу, в ході якого на відстані 2,5 м. від бордюрного каміння знайдено молоток з планом-схемою (а.п. 14-17);
· Протоколом огляду від 23.02.2014 р. добровільно наданою потерпілою сумки, якою намагався заволодіти чоловік, який на неї напав з фото-таблицею (а.п. 28-30);
· Протоколом огляду від 25.02.2014 р. добровільно наданого свідком ОСОБА_7 мобільного телефону, у якому зафіксовано вхідний дзвінок від « ОСОБА_18 » 22.02.2014 р. о 18-40 год., та 2 вихідні дзвінки о 18-43, 18-44 год. з фото-таблицею (а.п. 36-38);
· Протоколом проведення слідчого експерименту від 23.02.2014 р., в ході якого потерпіла ОСОБА_5 на місці розповіла та показала обставини вчиненого на неї нападу з фото-таблицею (а.п. 41-44);
· Висновком судово-медичної експертизи № 136 від 21.03.2014 р., відповідно до якого у потерпілої ОСОБА_5 виявлені тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, підшкіряної гематоми потиличної області, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я і утворилися від дії тупих твердих предметів з відносно обмеженою контактуючою поверхнею, або від ударів о такі предмети, можливо і гумовою головкою будівельного молотка або іншими предметами, маючими аналогічні властивості. Давність спричинення тілесних ушкоджень може відповідати строку, вказаному слідчому, тобто вони могли утворитись і 22.02.2014 р. (а.п. 80-81).
Таким чином, аналізуючи всі зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що винуватість обвинуваченого повністю доведена вказаною сукупністю належних, допустимих та достовірних доказів, безпосередньо досліджених судом у судовому засіданні, які були отримані у рамках діючого законодавства без істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Вказані досліджені докази є взаємозв`язаними між собою і суд вважає їх достатніми для визнання обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення, за якими він обвинувачується.
Так допитані свідки, будучи попередженими про кримінальні відповідальність за завідомо неправдиві свідчення, показали, що безпосередньо після вчиненого нападу на потерпілу, не втрачаючи з поля зору, догнали саме обвинуваченого, якого потерпіла відразу впізнала, як особу, яка на неї напала, вдарила по голові та намагалася вирвати сумку. Потерпіла також у категоричній формі стверджувала, що саме обвинувачений, обличчя якого вона роздивилася і запам`ятала, вчинив на неї напад. Свідчення усіх зазначених осіб є послідовними, а деякі існуючи протиріччя у показах (наприклад хто і у якій послідовності біг за обвинуваченим, хто перший його затримав, впав обвинувачений чи не падав та т.і.) є дріб`язковими і можуть бути пояснені як проміжком часу, який минув з моменту вчинення злочину, так і особливістю пам`яті зазначених осіб, особливостями сприйняття ними обстановки події.
Суд вважає надуманими доводи обвинуваченого ОСОБА_3 про те, що свідки оговорюють його для того, щоб не нести кримінальної відповідальності, т.я. свідки без причини побили його, викрали належні йому речі телефон, гроші. А потерпіла, яка є знайомою зі свідками, оговорює його з тих же причин. Разом з тим, судом встановлено, що потерпіла зі свідками знайома не була, обвинувачений також не був знайомий ні з потерпілою, ні зі свідками, тому будь-яких причин оговорювати обвинуваченого свідками не було.
В ході судового розгляду справи ОСОБА_3 також заявив, що після затримання до нього зі сторони працівників міліції було застосовано фізичний вплив.
Тому, оскільки в рішенні Європейського суду з прав людини в справі від 12 червня 2008 року «Яременко проти України» вказано, що «…коли особа заявляє про небезпідставну скаргу на дії працівників правоохоронного органу, повинно бути проведене ефективне офіційне розслідування, протягом якого можливо виявити та забезпечити свідчення винуватих осіб», судом було винесено ухвалу, якою зобов`язано прокурора Дніпропетровської області внести заяву ОСОБА_3 до ЄРДР і провести досудове розслідування за вказаними фактами.
На підстав вказаної ухвали ст.. слідчим слідчого відділу СУ прокуратури Дніпропетровської обл.. було внесено заяву ОСОБА_3 до ЄРДР за № 00000646 від 23.10.2014 р., проведено досудове розслідування і 12.11.2014 р. винесено постанову про закриття кримінального провадження. ОСОБА_3 копію цієї постанови отримав, але своїм правом на її оскарження у встановленому Законом порядку не скористався.
Разом з тим, суд вважає недостатньо доведеним ту обставину, що ОСОБА_3 наніс удар потерпілій саме молотком з гумовою голівкою, який був вилучений у ході огляду місця події 22.02.2014 р. ОСОБА_3 категорично заперечує цю обставину. Потерпіла показала, що вона не бачила, чим саме було їй нанесено удар. Допитані свідки також молоток в руках у обвинуваченого не бачили. Молоток було вилучено під час огляду місця події неподалік від того місця, де напали на потерпілу, його було визнано речовим доказом. Але щодо цього речового доказу жодної експертизи, яка могла б підтвердити або спростувати наявність крові, поту, біологічних слідів, слідів пальців рук, які могли походити від обвинуваченого чи потерпілої, не проводилося. За таких обставин, суд вважає, що цей речовий доказ підлягає виключенню з доказів винуватості обвинуваченого.
Також суд вважає необхідним не брати до уваги такі слідчі дії, як протоколи пред`явлення особи для впізнання, проведені за участю свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , потерпілої ОСОБА_5 (а.п. 59-63, 64-68, 73-77), оскільки відповідно до ч.2 ст. 228 КПК України особа, яка підлягає впізнанню, пред`являється особі, яка впізнає, разом з іншими особами тієї ж статі, яких має бути не менше трьох і які не мають різких відмінностей у віці, зовнішності та одязі. Як свідчать фото-таблиці до цих протоколів, лише обвинувачений вдягнений у спортивний костюм, інші особи вдягнені у джинси, куртки. Крім того, потерпіла і свідки бачили обвинуваченого тривалий час вже після його затримання, тому у проведенні таких слідчих дій не було необхідності.
Але, навіть виключення з доказової бази зазначених доказів, на думку суду, не впливає на доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_3 .
Дії обвинуваченого мають правильну правову кваліфікацію за ч.1 ст. 187 КК України як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій).
При обранні міри покарання суд враховує вимоги ч.2 ст. 50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, а також вимоги ст.. 65 КК України, відповідно до яких суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті КК, відповідно до положень Загальної частини Кодексу, ураховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.. 12 КК України відносяться до тяжких; обставини справи; особу винного, який раніше притягався до кримінальної відповідальності за тяжкий корисливий злочин, за місцем проживання характеризуються посередньо, що він на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває; при відсутності обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі.
Невідбута частина покарання за вироком Нікопольського міськрайонного суду від 28.03.2011 р. на підставі ч.1 ст.. 71 КК України підлягає частково приєднанню до призначеного за цим вироком покаранню.
Цивільний позов по справі не заявлено.
Речові докази: сумка з речами, що знаходиться у потерпілої; мобільний телефон, який знаходиться у свідка залишити їм;
речовий доказ, що зберігається у камері схову Нікопольського міськрайонного суду молоток з гумовою голівкою знищити.
На підставі наведеного, керуючись ст.. 370, 371, 374 КПК України, суд
У Х В А Л И В :
ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому йому обвинуваченню за ч.1 ст. 187 КК України і призначити покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
Відповідно до ч.1 ст. 71 КК України частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Нікопольського міськрайонного суду від 28.03.2011 р. і остаточно призначити покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 1 міс.
Запобіжний захід до вступу вироку у законну силу залишити тримання від вартою. Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.
Строк покарання рахувати з моменту проголошення вироку.
Речові докази: сумка з речами, що знаходиться у потерпілої; мобільний телефон, який знаходиться у свідка залишити їм;
речовий доказ, що зберігається у камері схову Нікопольського міськрайонного суду молоток з гумовою голівкою знищити.
Зарахувати у строк відбування покарання час досудового тримання обвинуваченого ОСОБА_3 під вартою з 21-10 год. 22 лютого 2014 р. по день проголошення вироку включно.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Дніпропетровської обл. протягом 30 днів з моменту його проголошення з подачею апеляції через Нікопольський міськрайонний суд.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку вручити сторонам кримінального провадження.

Суддя ОСОБА_1