АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_5 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 2 лютого 2015 року,

за участю сторони обвинувачення прокурора ОСОБА_6 ,

у с т а н о в и л а:

Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 2 лютого 2015 року у кримінальному провадженні №0005509, внесеному 28.05.2014 р. до ЄРДР, обвинувачена:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, яка народилася в м. Києві, зареєстрована та до взяття під варту проживала за адресою: АДРЕСА_1 ; судима: 1) 12.04.2013 р. Деснянським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України на один рік шість місяців позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнена від відбування цього покарання з випробуванням із встановленням одного року іспитового строку; 2) 23.05.2013 р. Деснянським районним судом м. Києва за ст. ст. 15 ч. 2, 185 ч. 2, 70 ч. 4 КК України на три роки позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнена від відбування цього покарання з випробуванням із встановленням двох років року іспитового строку,

визнана винуватою у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, та їй призначене покарання у виді двох років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного цим вироком, частково приєднане покарання за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 23.05.2013 р. за ст. ст. 15 ч. 2, 185 ч. 2 КК України, та остаточно ОСОБА_5 призначене покарання у виді трьох років шести місяців позбавлення волі.

Також вироком вирішене питання про речові докази в кримінальному провадженні.

Цим вироком суду першої інстанції ОСОБА_5 визнана винуватою у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), оскільки обвинувачена виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі, вчиненому повторно.

Як визнав установленим у вироку суд першої інстанції, кримінальне правопорушення вчинене за таких обставин.

27.05.2014 р. близько 18:30 годині ОСОБА_5 , перебуваючи у відділі продажу продуктів харчування в торгівельному залі магазину ТОВ Новус Україна, розташованому по вул. Червоногвардійській, 1-А в м. Києві, переслідуючи корисливу мету, переконавшись, що за її діями ніхто не спостерігає, повторно таємно викрала чуже майно: філе форелі, вагою 3,522 кг, вартістю 838, 24 грн.; стейк лосося, вагою 2,544 кг, вартістю 440,08 грн.; упаковку сиру, вагою 200 г, вартістю 43,59 грн.; упаковку сиру Брі експортний Kasherei, вагою 125 г, вартістю 43,39 грн.; дві упаковки балика Алан, вагою 0,948 кг, вартістю 189,59 грн., а всього на загальну суму 1554,89 грн., але не довела крадіжку до кінця з причин, які не залежали від її волі, оскільки була затримана працівниками охорони магазину ТОВ Новус Україна.

Не погодившись із ухваленим щодо неї вироком, обвинувачена ОСОБА_5 15.02.2015 р. подала апеляційну скаргу, в якій просить: вирок Деснянського районного суду м. Києва від 2.02.2015 року щодо неї змінити в частині призначеного покарання шляхом його пом`якшення.

На обгрунтування апеляційних вимог обвинувачена ОСОБА_5 зважає на явну несправедливість вироку суду першої інстанції через суворість, зазначаючи про наявність у неї тяжкої хвороби.

Іншими учасниками судового провадження, які мають право подати апеляційну скаргу, вирок суду першої інстанції не оскаржений.

Заслухавши суддю-доповідача щодо змісту оскарженого вироку та доводів, викладених у апеляційній скарзі обвинуваченою ОСОБА_5 ; вислухавши доводи прокурора ОСОБА_6 , який заперечував відносно задоволення апеляційної скарги обвинуваченої, вважаючи вирок суду першої інстанції законним, обгрунтованим і вмотивованим; провівши судові дебати, вивчивши і перевіривши матеріали провадження, обговоривши і обміркувавши доводи апелянта, колегія суддів апеляційної інстанції уважає апеляційну скаргу такою, що задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.

Так, висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченої ОСОБА_5 у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, але не доведену до кінця з причин, які не залежали від її волі, за обставин, викладених у вироку, згідно частини 2 статті 394 КПК України, колегією суддів не перевіряються, оскільки фактичні обставини кримінального провадження під час судового розгляду в суді першої інстанції ніким із учасників судового провадження не оспорювались, щодо них відповідно до положень частини 3 статті 349 КПК України докази в судовому засіданні не досліджувались, і вони в апеляційній скарзі обвинуваченою ОСОБА_5 не заперечуються.

При цьому судом першої інстанції належно з`ясована правильність розуміння учасниками судового провадження змісту цих обставин, відсутність сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснено їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Отже, на підставі встановлених судом першої інстанції фактичних обставин кримінального правопорушення, викладених у вироку, правову кваліфікацію діяння, вчиненого ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, колегія суддів апеляційної інстанції вважає правильною.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок у наведеній його частині, перевіркою кримінального провадження в апеляційному порядку колегією суддів не виявлено.

Що стосується доводів, наведених у апеляційній скарзі обвинуваченою ОСОБА_5 про невідповідність призначеного їй покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, та особі обвинуваченої, яке є явно несправедливим через суворість, колегія суддів уважає їх неспроможними, необґрунтованими та з ними не погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до змісту положень ст. 50 КК України, покарання за вироком суду, з-поміж інших завдань, має на меті не тільки кару, а повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так й іншими особами.

Так, згідно з роз`ясненнями, які містить п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання (в редакції Постанови Верховного Суду №8 від 12.06.2009 р.), суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Зазначених вимог кримінального закону України, призначаючи покарання ОСОБА_5 , суд першої інстанції належним чином дотримався.

Як убачається з мотивувальної частини вироку суду першої інстанції /а.с.п. 130/, при призначенні ОСОБА_5 покарання враховані характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого нею злочину, конкретні обставини кримінального провадження й дані про особу обвинуваченої, яка раніше притягувалась до кримінальної відповідальності, офіційно не працює, відсутність претензій ТОВ Новус Україна, а також вчинення нею даного кримінального правопорушення протягом двох років іспитового строку звільнення від відбування покарання, призначеного вироком Деснянського районного суду м. Києва від 25.05.2013 р. за ст. ст. 15 ч. 2, 185 ч. 2, 70 ч. 4, 75 КК України.

Отже, на переконання колегії суддів апеляційної інстанції, покарання ОСОБА_5 призначене судом першої інстанції з дотриманням загальних засад, передбачених ст. 65 КК України, врахуванням фактичних обставин кримінального провадження, відповідає ступеню тяжкості вчиненого нею злочину та особі обвинуваченої, за своїм видом і розміром є справедливим, необхідним і достатнім для її виправлення, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженою, так й іншими особами.

При цьому судом першої інстанції ОСОБА_5 на підставі ст. 71 КК України обґрунтовано до призначеного за даним вироком покарання частково приєднав невідбуте нею покарання за попереднім вироком Деснянського районного суду м. Києва від 25.05.2013 р., яке має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, тобто більш, ніж три роки позбавлення волі, а тому обвинуваченій призначено остаточне покарання за сукупністю вироків у виді трьох років шести місяців позбавлення волі.

Відносно посилань обвинуваченої ОСОБА_5 на наявність тяжкої невиліковної хвороби, такі нічим об`єктивно не підтверджені й в усякому разі, враховуючи наведе та вчинення нею нового злочину протягом установленого судом іспитового строку, не можуть вплинути на вид і розмір визначеного їй покарання.

Крім цього апеляційна скарга обвинуваченої ОСОБА_5 не містить будь-яких даних і обставин, не врахованих судом першої інстанції при призначенні їй покарання за новий злочин і визначення остаточного покарання за сукупністю вироків, а також нових даних, які б могли беззаперечно свідчити на користь його пом`якшення.

Таким чином підстав для зміни вироку й призначення ОСОБА_5 покарання більш м`якого, ніж призначив і остаточно визначив за сукупністю вироків їй суд першої інстанції, колегією суддів апеляційної інстанції не убачається.

Зважаючи на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про залишення апеляційної скарги обвинуваченої без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 ч. 1 п. 1 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва

п о с т а н о в и л а:

Вирок Деснянського районного суду м. Києва від 2 лютого 2015 року, ухвалений в кримінальному провадженні під №0005509, внесеному 28.05.2014 р. до ЄРДР, щодо ОСОБА_5 за ст. ст. 15 ч. 2, 185 ч. 2, 71 КК України, залишити без змін.

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвала Апеляційного суду м. Києва набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженою ОСОБА_5 , яка перебуває під вартою, в той же строк з моменту вручення їй копії ухвали.

С У Д Д І:

ОСОБА_7 с і п о в а