АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 березня 2015 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддів секретаря ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
з участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

потерпілого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні м.Черкаси кримінальне провадження за апеляцією обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Придніпровського районного суду від 25 грудня 2014 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель

АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимий, останній раз

19.03.2012 року Придніпровським районним судом

м.Черкаси за ст.307 ч.2 КК України на 5 років позбавлення

волі із застосуванням ст.75 КК України з випробуванням

терміном на 3 роки

визнаний винним та засуджений за вчинення злочинів, передбачених ст.ст. 185 ч.2, 185 ч.3 КК України і йому призначено покарання:

- за ст.185 ч.2 КК України 1 рік позбавлення волі;

- за ст. 185 ч.3 КК України 4 роки позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднано покарання за вироком Придніпровського районного суду м.Черкаси від 19.03.2012 року, яким він був засуджений за ст.307 ч.2 КК України на 5 років позбавлення волі з випробування і остаточно призначено покарання ОСОБА_9 у виді 6 років позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_9 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди на користь потерпілих:

- ОСОБА_10 600 грн.;

- ОСОБА_8 3400 грн.;

- ОСОБА_11 5360 грн.;

- ОСОБА_12 2400 грн.;

- ОСОБА_13 8060 грн.;

- ОСОБА_14 850 грн.;

Стягнуто з ОСОБА_9 процесуальні витрати в сумі 1770 грн.34 коп. на користь держави за залучення експертів.

Вирішена доля речових доказів, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :
Згідно вироку суду ОСОБА_9 визнаний винним та засуджений за те, що в період з початку червня 2014 року по 26 серпня 2014 року вчинив ряд крадіжок чужого майна у різних громадян м.Черкаси, чим заподіяв матеріальну шкоду ОСОБА_10 на суму 600 грн., ОСОБА_8 на суму 3400 грн., ОСОБА_11 на суму 5360 грн., ОСОБА_12 на суму 2400 грн., ОСОБА_13 на суму 8060 грн., ОСОБА_14 на суму 850 грн., ОСОБА_15 на суму 1500 грн., ОСОБА_16 на суму 900 грн., ОСОБА_17 на суму 1500 грн.

На вирок суду ОСОБА_9 подав апеляцію, в якій не оспорюючи фактичні обставини справи, доведеність вини та кваліфікацію своїх дій, просить змінити вирок, пом`якшити йому призначене покарання залишивши остаточне покарання за правилами ст.71 КК України у виді 5 років і 1 місяця позбавлення волі, посилаючись на те, що він свою вину у вчиненні злочинах визнав повністю, щиро розкаюється і злочини він вчиняв у зв`язку із збігом тяжкого матеріального стану.

Крім цього, він просить зарахувати в строк відбуття покарання термін перебування його під вартою під час розслідування злочину, передбаченого ст.307 ч.2 КК України за який він був засуджений 19.03.2012 року до 5 років позбавлення волі з випробуванням терміном на 3 роки, оскільки за правилами ст.71 КК України йому частково приєднано покарання за старим вироком.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника в підтримку апеляції обвинуваченого, думку прокурора та потерпілого про залишення апеляції обвинуваченого без задоволення, перевіривши та обговоривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляція обвинуваченого ОСОБА_9 задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Висновок суду щодо винності ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих йому злочинів ґрунтується на зібраних в справі доказах, які досліджені в судовому засіданні в порядку ст.349 КПК України і їм дана вірна юридична оцінка.

Ні обставини справи, ні доведеність вини та кваліфікація дій обвинуваченого ніким із учасників процесу не оспорюються.

Призначаючи покарання суд врахував ступінь суспільної небезпеки та тяжкість вчинених злочинів, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання та вірно прийшов до правильного висновку, що перевиховати обвинуваченого ОСОБА_9 можливо лише за умови ізоляції від суспільства, оскільки він будучи неодноразово судимою особою на шлях виправлення не став, а знову вчинив ряд умисних корисливих злочинів частина з яких є тяжкими.

Призначене покарання відповідає вимогам ст.ст.65, 71 КК України, знаходиться в межах санкції статей Особливої частини Кодексу і є достатнім для його перевиховання та недопущення вчинення ним нових злочинів.

Колегія суддів не може погодитись із апеляційними доводами обвинуваченого про суворість призначеного покарання та можливого його пом`якшення, оскільки ОСОБА_9 перебуваючи на умовному терміні відбування покарання за вчинення тяжкого попереднього злочину, будучи неодноразово судимою особою не став на шлях виправлення, не виправдав довіру суду, а в короткий термін вчинив 9 епізодів крадіжок чужого майна громадян, тобто став на шлях злочинної діяльності.

Посилання обвинуваченого на те, що він став вчиняти злочини із-за збігу тяжкого матеріального стану нічим не підтверджено. Заподіяні збитки потерпілим обвинувачений не відшкодував. Однак, навіть за наявності тяжкого матеріального стану не може бути виправдувальною підставою жити за рахунок коштів чи майна інших людей, вчиняючи злочини.

Що стосується питання зарахування обвинуваченому строку перебування його під вартою за попередній злочин в строк відбування покарання за цим вироком, то колегія суддів зазначає наступне.

Вироком суду від 19.03.2012 року ОСОБА_9 був засуджений за вчинення злочину, передбаченого ст.307 ч.2 КК України до 5 років позбавлення волі з випробувальним терміном на 3 роки.

Відповідно до ст.71 КК України ОСОБА_9 частково приєднано покарання за вироком суду від 19.03.2012 року, тому строк його перебування під вартою під час досудового розслідування за попередній злочин не може бути зарахований в строк відбуття покарання за новим вироком Якщо відповідно до вимог ст.71 КК України провадиться повне складання призначених покарань, тоді строк перебування під вартою зараховується за обома вироками.

Питання можливості відбування покарання в місцях позбавлення волі осіб, що мають захворювання ВІЛ (ВІЧ-СНІД) вирішуються адміністрацією установи, де відбуває покарання засуджена особа, відповідно до ст.84 КК України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що будь-яких підстав для зміни вироку суду немає, тому апеляцію обвинуваченого слід залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 407, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :
Апеляцію ОСОБА_9 на вирок Придніпровського районного суду від 25 грудня 2014 року, яким він визнаний винним та засуджений до остаточної міри покарання у виді 6 років позбавлення волі залишити без задоволення, а вирок суду без змін.

Вирок суду вступає в законну силу з моменту проголошення ухвали апеляційного суду, але може бути оскаржений в касаційному порядку на протязі 3 місяців.

Головуючий :

Судді :