КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/1685/2026 Категорія: ч. 4 ст. 185 КК України
ЄУН: 381/978/22 Суддя у суді І інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2026 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

за участю

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали у кримінальному провадженні № 0001205за обвинуваченням

ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кошів Тетіївського району Київської області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючого, з середньою освітою, неодруженого, раніше судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК України,

за апеляційною скаргою заступника керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 15 січня 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК України, та йому призначено покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у вигляді позбавлення волі на строк п`ять років; за ч. 4 ст. 185 КК України у вигляді позбавлення волі на строк п`ять років один місяць.

На підставі ст. ст. 33, 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у вигляді п`яти років одного місяця позбавлення волі.

Цим же вироком вирішено питання щодо відшкодування процесуальних витрат та питання щодо долі речових доказів.

Вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень за таких обставин.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозицій Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», з 05.30 год. 24 лютого 2022 року на території України введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався, в тому числі до 25 травня 2022 року.

Так, ОСОБА_8 , розуміючи, що на території України введено воєнний стан, будучи раніше судимим, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та знову вчинив умисний злочин проти власності.

Так, 18 серпня 2022 року приблизно о 15:30 год. ОСОБА_8 , перебуваючи біля приміщення магазину «Сільпо», що розташований за адресою: вул. Соборна, 42 м. Фастів, Київської області, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, переслідуючи прямий умисел, направлений на таємне заволодіння чужим майном, умисно, повторно шляхом вільного доступу викрав належний потерпілому ОСОБА_10 велосипед марки «ТОТЕМ РЕДК8», вартість якого відповідно до висновку експерта становить 4850,00 гривень.

Після чого ОСОБА_8 залишив місце вчинення злочину з викраденим майном та розпорядився ним на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду в розмірі 4850,00 гривень.

Таким чином, ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, а саме, крадіжку, вчинену повторно, в умовах воєнного стану.

Крім того, не зважаючи на дію в Україні воєнного стану, введеного на підставі Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, та неодноразово продовженого, у тому числі Указом Президента України від 7 листопада 2022 року № 757/2022, затвердженим Законом України від 16 листопада 2022 року № 2738-1Х, ОСОБА_8 , розуміючи вказану обставину, вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

26 грудня 2022 року приблизно о 00.30 год. ОСОБА_8 , перебуваючи по вул. Київська в м. Фастів Київської області, реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, таємно, повторно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, з метою власного незаконного збагачення за рахунок чужого майна, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, підійшов до вхідних дверей кладової кімнати, яка розташована ліворуч від вхідних дверей до під`їзду № 4 будинку АДРЕСА_2 , смикнувши за ручку та відчинивши їх, проник в середину кімнати, звідки викрав належне ОСОБА_11 майно, а саме:

- велосипед марки «DISCOVERY» сірого кольору, вартістю 5100 грн.,

- велосипед марки «FORMULA» сірого кольору, вартістю 4200 грн.

Після цього, ОСОБА_8 з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши своїми діями потерпілій ОСОБА_11 майнової шкоди на загальну суму 9300 грн.

Таким чином, ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, а саме, крадіжку, вчинену повторно, поєднану з проникненням до сховища, в умовах воєнного стану.

Не оспорюючи фактичні обставини кримінальних правопорушень, доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень за встановлених судом обставин, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок змінити в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність; виключити з резолютивної частини вироку призначення судом ОСОБА_8 покарання за ч. 4 ст. 185 КК України за епізодом від 18 серпня 2022 року у виді п`яти років позбавлення волі та остаточного покарання на підставі ст. ст. 33, 70 КК України; визначити ОСОБА_8 покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у виді п`яти років одного місяця позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим за вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області від 30 липня 2024 року визначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді п`яти років одного місяця позбавлення волі. В решті вирок залишити без змін.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор посилається на те, що вирок суду є незаконним і підлягає зміні у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Зокрема, апелянт звертає увагу на те, що з оскаржуваного вироку вбачається, що суд двічі призначив різне покарання ОСОБА_8 за окремими епізодами крадіжки, які однаково кваліфіковані судом за ч. 4 ст. 185 КК України, та у подальшому призначив остаточне покарання на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, тобто застосував закон, який не підлягав застосуванню, та не призначив одне покарання за двома епізодами, що мають однакову правову кваліфікацію, чим не застосував закон, який підлягав застосуванню, а отже неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

Крім того, як наголошує апелянт, ст. 70 КК України визначені підстави, порядок та межі призначення покарання за сукупністю злочинів. ОСОБА_8 раніше засуджений вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області від 30 липня 2024 року за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді пробаційного нагляду на строк 2 роки.

Разом з тим, як убачається з оскаржуваного вироку Фастівського міськрайонного суду Київської області від 15 січня 2025 року, ОСОБА_8 вчинив інкриміновані йому кримінальні правопорушення 18 серпня 2022 року та 26 грудня 2022 року, тобто до ухвалення відносно нього вироку Фастівського міськрайонного суду Київської області від 30 липня 2024 року.

Таким чином, на думку прокурора, суд при призначенні остаточного покарання обвинуваченому ОСОБА_8 в порушення вимог ч. 4 ст. 70 КК України не врахував вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 30 липня 2024 року, тобто не застосував закон України про кримінальну відповідальність.

Заслухавши доповідь судді, позицію прокурора, який частково підтримав вимоги апеляційної скарги, захисника та обвинуваченого, які не заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

Перевіркою матеріалів судового провадження встановлено, що фактичні обставини кримінального правопорушення під час судового розгляду ніким не оспорювалися і докази відносно них відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України не досліджувалися. Фактичні обставини кримінального правопорушення не оспорюються як в апеляційній скарзі, так і ніким з учасників апеляційного розгляду кримінального провадження, а тому висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин згідно з ч. 2 ст. 394 КПК України перевірці апеляційним судом не підлягають.

Дії обвинуваченого за встановлених судом обставин правильно кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України, як:

- крадіжка, вчинена повторно, в умовах воєнного стану (по епізоду від 18 серпня 2022 року);

- крадіжка, вчинена повторно, поєднана з проникненням до сховища, в умовах воєнного стану (по епізоду від 26 грудня 2022 року).

Кваліфікація дій обвинуваченого по двом епізодам за ч. 4 ст. 185 КК України прокурором не оспорюється в апеляційній скарзі та під час апеляційного розгляду.

Разом з тим, прокурор не погоджується з призначенням обвинуваченому покарання за кожний злочин окремо, а у подальшому й призначення остаточного покарання за сукупністю вказаних кримінальних правопорушень на підставі ст. 70 КК України, і такі доводи прокурора, на думку колегії суддів, є слушними.

Так, за вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК України, та йому призначено покарання за:

- за ч. 4 ст. 185 КК України у вигляді позбавлення волі на строк п`ять років;

- за ч. 4 ст. 185 КК України у вигляді позбавлення волі на строк п`ять років один місяць.

На підставі ст. ст. 33, 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у вигляді п`яти років одного місяця позбавлення волі.

Разом з тим, суд першої інстанції, хоча і послався на положення ст. 33 КК України, однак не врахував, що відповідно до положень ст. 33 КК України сукупністю кримінальних правопорушень визнається вчинення особою двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених різними статтями або різними частинами однієї статті Особливої частини цього Кодексу, за жодне з яких її не було засуджено.

ОСОБА_8 оскаржуваним вироком визнаний винуватим у вчиненні, хоча і двох кримінальних правопорушень, проте відповідальність за які передбачена однією частиною однієї статті КК України, і за жодне з яких його не було засуджено.

Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» визначено, що передбачені законом правила призначення покарання за сукупністю злочинів (ст. 70 КК України) застосовуються у випадках самостійної кваліфікації вчиненого як за різними статтями, так і за різними частинами однієї статті кримінального закону, якими передбачено відповідальність за окремі склади злочинів і які мають самостійні санкції. За окремими епізодами злочинної діяльності або за окремими пунктами статті (частини статті) КК України, які не мають самостійної санкції, покарання не призначається.

Оскільки кримінальним законом не передбачено можливості призначення покарання за окремими епізодами злочинної діяльності, відповідальність за які передбачена однією частиною статті Особливої частини Кримінального кодексу України, висновок суду першої інстанції про призначення ОСОБА_8 покарання за кожне кримінальне правопорушення окремо, а також за сукупності кримінальних правопорушень на підставі ст. 70 КК України, не ґрунтується на вимогах закону.

Що ж стосується доводів прокурора про те, що суд при призначенні покарання обвинуваченому не врахував, що ОСОБА_8 раніше засуджений вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області від 30 липня 2024 року за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді пробаційного нагляду на строк 2 роки, а інкриміновані йому кримінальні правопорушення вчинив 18 серпня 2022 року та 26 грудня 2022 року, тобто до ухвалення відносно нього вироку Фастівського міськрайонного суду Київської області від 30 липня 2024 року, у зв`язку з чим суд повинен був призначити обвинуваченому остаточне покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, то вони є безпідставними, оскільки матеріали кримінального провадження, у т.ч. відомості в обвинувальних актах, довідці про судимості, не містять будь-яких даних не тільки про вирок суду, який зазначається прокурором, а й даних про те, що обвинувачений притягується до кримінальної відповідальності по іншому кримінальному провадженню за ч. 1 ст. 309 КК України.

Так, зі змісту обвинувальних актів у кримінальних провадженнях, які ухвалою суду від 8 лютого 2024 року об`єднані в одне провадження, відсутні будь-які дані щодо притягнення ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 309 КК України.

Відомості про вказане кримінальне правопорушення, а також про постановлення вироку відносно ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 309 КК України, не були вказані прокурором і під час судового розгляду, як і не долучено документів на підтвердження зазначених в апеляційній скарзі обставин.

Окрім того, копія вироку Фастівського міськрайонного суду Київської області від 30 липня 2024 року за ч. 1 ст. 309 КК України відносно ОСОБА_8 не була й долучена до апеляційної скарги.

Також колегія суддів враховує, що копія вироку, завірена у встановленому законом порядку, з даними про те, що вирок, на який посилається апелянт, набрав законної сили, не долучена прокурором і під час апеляційного розгляду.

З урахуванням вимог ст. 22, 26, 88 КПК України суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, та згідно з положеннями ст. 93 КПК України не має права самостійно збирати докази у кримінальному провадженні, у т.ч. докази, які стосуються судимостей підозрюваного, обвинуваченого або вчинення ним інших правопорушень, що не є предметом цього кримінального провадження.

Також колегія суддів враховує, що в порядку, передбаченому п. 11 ч. 1 ст. 537, 539 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право за наявності підстав та відповідного звернення вирішувати питання про застосування покарання за наявності кількох вироків.

З урахуванням встановлених під час апеляційного розгляду обставин, колегія суддів доходить висновку, що прокурором у встановленому законом порядку не доведено наявність підстав для скасування вироку суду в частині призначеного обвинуваченому покарання, а, відтак, в цій частині апеляційна скарга прокурора не підлягає до задоволення.

За встановлених під час апеляційного розгляду обставин колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволенню частково, а вирок суду в порядку ст. 409 КПК України підлягає зміні в частині призначеного покарання.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_9 - задовольнити частково.

Вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 15 січня 2025 року щодо ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК України - змінити:

Виключити з резолютивної частини вироку рішення суду про призначення ОСОБА_8 покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 років позбавлення волі та в частині призначення остаточного покарання за сукупністю злочинів на підставі ст.ст. 33, 70 КК України.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, обвинуваченим ОСОБА_8 , який утримується під вартою, - у той же строк з дня вручення копії ухвали.

Судді:

____________________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4