Провадження 11-кп/824/270/2026 Доповідач в суді 2 інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

12 лютого 2026 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі суддів:

ОСОБА_2 (головуючий), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинувачених (в режимі ВКЗ) ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу виконувача обов`язків прокурора міста Києва ОСОБА_10 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 21 січня 2020 року, -

в с т а н о в и л а :

Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 21 січня 2020 року,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку міста Краматорськ, Донецької області, ромки, громадянку України, не працюючу, не заміжню, на утриманні має малолітніх дітей: 2016 та 2017 року народження, зареєстровану та проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої: вироком Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 02.09.2019 року за ч.1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 850 грн;

засуджено за ч.3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років;

на підставі ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю в 2 роки;

на підставі ст.76 КК України на ОСОБА_8 покладено наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

на підставі ст.71 КК України вирок Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 02.09.2019 року виконувати самостійно;

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженку міста Краматорськ, Донецької області, ромки, громадянку України, не працюючої, на утриманні має малолітніх дітей: 2009, 2013, 2014 року народження, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимої, востаннє: 12.02.2013 Краматорським міським судом Донецької області за ч.2 ст. 190, ст. 70 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 1 190 грн,

засуджено за ч.3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки;

на підставі ст.75 КК України ОСОБА_9 звільнено від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю в 2 роки;

на підставі ст.76 КК України на ОСОБА_9 покладено наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

вирішене питання про речові докази та процесуальні витрати.

Відповідно до вироку, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , за попередньою змовою між собою на таємне викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням у житло, 27 вересня 2019 року, приблизно о 14-40 год., шляхом обману, під виглядом робітників «Київводоканалу» зайшли до кв. АДРЕСА_3 , в якій перебував ОСОБА_11 , де викрали грошові кошти та цінні речі загальною вартістю 57 167,17 грн, чим завдали потерпілій ОСОБА_12 матеріальної шкоди у вказаному розмірі.

В апеляційній скарзі прокурора указано на незаконність вироку у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинувачених внаслідок його м`якості. В обґрунтування доводів скарги указав на те, що судом першої інстанції при призначенні покарання з випробуванням не було належним чином враховано дані про підвищену суспільну небезпеку осіб ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які раніше засуджувався за вчинення корисливих злочинів та маючи не зняту та непогашену у встановленому законом порядку судимість повторно вчинили злочин. Вважав, що у ході судового розгляду у суді першої інстанції не було здобуто жодного доказу, який би обґрунтовано вказував на можливість виправлення обвинувачених без ізоляції від суспільства. На думку прокурора, лише реальне відбування покарання призведе до наслідків у виді виправлення ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та попередження вчинення ними нових кримінальних правопорушень. Просив вирок скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.3 ст.185 КК України у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ст.ст. 71, 72 КК України вирок Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 02.09.2019 виконувати самостійно. ОСОБА_9 просив призначити за ч.3 ст.185 КК України покарання за ч.3 ст.185 КК України у виді 4 років позбавлення волі.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:

прокурора, який апеляційну скаргу прокурора підтримав, підтвердив її доводи та просив її задовольнити;

обвинувачених, які апеляційну скаргу прокурора вважали необґрунтованою, просили залишити її без задоволення, а вирок без зміни;

вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Висновки суду першої інстанції в частині обставин вчинення кримінального правопорушення, доведеності винуватості обвинувачених у його вчиненні та правильності кваліфікації їх дій учасниками судового розгляду не оспорюються, підстав для виходу за межі апеляційної скарги в порядку ч.2 ст. 404 КПК України колегія суддів не вбачає.

Щодо доводів апеляційної скарги прокурора в частині неправильного звільнення обвинувачених від відбування покарання із випробуванням та, як наслідок, невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинувачених через м`якість, то колегія суддів ці доводи вважає не переконливими та такими, які не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.

Відповідно до положень ст.65 КК України, при призначенні покарання враховується ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особа винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, повинно бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

За змістом положень ч.1 ст. 75 КК України умовами звільнення особи від відбування покарання є:

рішення суду про призначення покарання в виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі та позбавлення волі на строк не більше п`яти років;

переконання суду про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, яке базується на даних про тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особи винного та інших обставинах справи.

Із урахуванням мотивів, що наведені судом першої інстанції на обґрунтування висновку про можливість застосування до покарання, призначеного обом обвинуваченим, вимог ст. 75 КК України, та обставин, які виникли після ухвалення вироку судом першої інстанції, колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції про звільнення обвинувачених від відбування покарання із випробуванням, таким, яке ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам закону.

Обставиною, що обтяжує покарання обох обвинувачених суд визнав вчинення злочину щодо особи похилого віку.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 суд визнав їх щире каяття у вчиненні злочину.

При вирішенні питання про покарання обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ними злочину, який відноситься до тяжких злочинів. Судом враховано те, що обвинувачена ОСОБА_8 раніше судима, на утриманні має двох малолітніх дітей. Обвинувачена ОСОБА_9 раніше судима, має на утриманні трьох малолітніх дітей, за місцем реєстрації характеризується позитивно.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції визнав за можливе призначити обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції інкримінованого їм злочину, із звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України та із встановленням іспитового строку, вважаючи таке покарання необхідним, достатнім і справедливим для виправлення обвинувачених та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень та таким, що відповідає принципу індивідуалізації кримінального покарання.

Колегія суддів із таким висновком погоджується та вважає, що це покарання дійсно є необхідним та достатнім для виправлення обвинувачених та попередження нових кримінальних правопорушень, а також є таким, яке сприяє досягненню визначеній у ст. 50 КК України меті кримінальних покарань.

Колегія суддів враховує те, що постановою Верховного Суду від 23.11.2021 року скасоване попереднє рішення колегії суддів Київського апеляційного суду від 27.01.2021 року, яким вирок Дарницького районного суду м. Києва від 21.01.2020 року щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 був залишений без змін. Підставами скасування зазначеного рішення суду апеляційної інстанціїстало неправильне застосування судами закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування положень ст. 75 КК України.

Між тим, колегією суддів встановлена наявність обставин, які виникли після ухвалення вироку від 21.01.2020 року та після винесення Верховним Судом постанови від 23.11.2021 року, які істотно впливають на вирішення питання про покарання у тому числі і можливості застосування щодо обвинувачених положень ст. 75 КК України. Так, колегією суддів враховується те, що із моменту ухвалення рішення Верховним Судом пройшов тривалий період часу. Потягом тривалого період часу, із моменту ухвалення рішення Верховним Судом та протягом іспитового строку, встановленого вироком Дарницького районного суду м. Києва від 21 січня 2020 року, обвинувачені вели законослухняний спосіб життя. У колегії суддів відсутні будь-які дані про те, що як протягом іспитового строку, так і протягом періоду часу який минув із моменту ухвалення рішення Верховним Судом, обвинувачені допускали порушення громадського порядку, не виконували покладені на них обов`язки чи вчиняли інші кримінальні правопорушення. У зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України обвинувачені із неповнолітніми дітьми вимушено залишили територію України і перебувають поза межами України. Ці обставини, які виникли після ухвалення рішення Верховним Судом указують на можливість виправлення обвинувачених без відбування ним призначеного покарання, що указує на обґрунтованість і законність уваленого щодо них вироку в частині призначення обвинуваченим покарання із звільненням їх від відбування покарання із випробуванням. У зв`язку із наявністю даних обставин та враховуючи те, що в Україні продовжений військовий стан, населенні пункти України піддаються ракетно-дроновим ударам із сторони Російської Федерації, що призводить до загибелі мирного населення, колегія суддів вважає за необхідне не скасовувати вирок Дарницького районного суду м. Києва від 21 січня 2020 року ухвалений щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 із ухваленням нового вироку в частині покарання, оскільки це може викликати необхідність повернення обвинувачених разом із неповнолітніми дітьми на територію України внаслідок чого вони можуть опинитися у небезпечному для них стані.

Колегія суддів вважає, що вирок Дарницького районного суду м. Києва від 21 січня 2020 року щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 відповідає вимогам закону, підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає у зв`язку із чим залишає цей вирок без змін, а у задоволенні апеляційної скарги відмовляє.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

В задоволенні апеляційної скарги прокурора відмовити.

Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 21 січня 2020 року щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців із моменту проголошення.

СУДДІ

___________________ ________________________ ________________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4