Справа № 755/2661/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" лютого 2026 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Козятин, Вінницької обл., українцю, громадянину України, з вищою освітою, не одруженому, не працюючому, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючому за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимому, у межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000116 від 08.01.2025 року,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 332, ч. ч. 3, 4 ст. 358 КК України,

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000116 від 08.01.2025 року, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 332, ч. ч. 3, 4 ст. 358 КК України.

До суду надійшло клопотання прокурора Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту обвинуваченому ОСОБА_5 , яке мотивоване тим, що ОСОБА_5 підозрюється, у тому числі, у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до семи років. Зокрема, відповідно до відповіді правоохоронних органів Республіки Молдова, ОСОБА_5 інкримінується злочин за ст. 360 КК Республіки Молдова, за незаконний перетин державного кордону та останнього оголошено у розшук. Крім того, згідно з відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, ОСОБА_5 , у період з 25.09.2022 року до 23.10.2024 року, перетинав державний кордон України 13 разів. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також, наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 4 ст. 177 КПК України, а саме те, що обвинувачений ОСОБА_5 може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, підтверджується тим, що зібраними у кримінальному провадженні матеріалами встановлено, що враховуючи, що ОСОБА_5 загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на строк до семи років, є велика вірогідність його переховування від суду. Крім того, дивлячись на те, що в період часу з 25.09.2022 року до 23.10.2024 року, ОСОБА_5 перетинав державний кордон України 13 разів, довідка про виключення з військового обліку на даний час не скасована в офіційному порядку, останній може перетнути державний кордон України за підробленими документами та використовуючи свої попередні зв`язки. Наведена обставина, сама по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду з огляду на негативні наслідки та обмеження для нього. Таким чином, на даний час існує обґрунтований ризик, що ОСОБА_5 може переховуватися від суду. Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, підтверджується тим, що, на даний час, в органу обвинувачення є достатньо підстав вважати, що для мінімізації негативних наслідків для себе, обвинувачений ОСОБА_5 , з метою зміни показань або перешкоджання безпосереднього дослідження судом показань свідків у кримінальному правопорушенні, як це передбачено ст. 23 КПК України, впливатиме на свідків у даному кримінальному провадженні та інших учасників. Ризик, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що ОСОБА_5 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, полягає в тому, що останній може підшукувати осіб, що можуть надати вигідні для нього неправдиві показання, систематично ухилятись від явки до суду. Метою застосування запобіжного заходу ОСОБА_5 , згідно із ст. 177 КПК України, є забезпечення виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також, запобігання спробам: переховуватись від суду; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином. Аналізуючи вищенаведене, враховуючи відомості про особу обвинуваченого, характер вчинених кримінальних правопорушень, сторона обвинувачення приходить до вмотивованого висновку про те, що в разі обрання більш м`якого запобіжного заходу, а саме у вигляді особистого зобов`язання чи особистої поруки, обвинувачений може негативно впливати на хід судового розгляду кримінального провадження, безпосередньо впливатиме на учасників кримінального провадження, переховуватиметься від суду, іншим чином перешкоджатиме кримінальному провадженню. Таким чином, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_5 , запобігти ризикам, передбачених статтею 177 КПК України, а тому, необхідним є обрання останньому запобіжного заходу саме у вигляді цілодобового домашнього арешту, із покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

У підготовчому судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, просив задовольнити з наведених у ньому підстав, зазначивши, що, з урахуванням того, що на даний час ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшилися, обвинувачений ОСОБА_5 може виїхати за межі України, прохав обрати останньому запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Захисник ОСОБА_4 щодо поданого прокурором клопотання заперечив, мотивуючи тим, що до клопотання прокурором долучено повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри від 14.01.2026 року, за змістом якої, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 332 КК України. Щодо обвинувачення за ч. 3 ст. 358 КК України, то сторона обвинувачення вбачає в діях ОСОБА_5 те, що він, начебто, своїми умисними діями вчинив підроблення офіційного документу, який видається установою і який надає права. Зокрема, мова йде про картку обстеження та медичного огляду BЛK ІНФОРМАЦІЯ_2 від 23.08.2022 року. За практикою Верховного Суду, підробка документу - це виготовлення фальшивого документа або внесення неправдивих відомостей, зміни до справжнього документа (включно з підписом, печаткою), щоб надати йому вигляду справжнього, що має певні юридичні наслідки. Це може бути повна підробка (створення документа з нуля) або часткова (виправлення в оригіналі, переклеювання фото, підробка печатки). Таким чином, за змістом підозри та клопотання, саме ОСОБА_5 вчинив підробку картки обстеження та медичного огляду ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_2 від 23.08.2022 року, однак, у той же час, за змістом клопотання, за переконанням слідства, ОСОБА_5 у день виготовлення картки перебував за кордоном, хоча, долучена до клопотання відповідь Держприкордонслужби України від 20.01.2025 року свідчить про те, що в даний період часу ОСОБА_5 не перетинав державний кордон України на виїзд. Більш того, згідно з відповіддю Головного центру обробки спеціальної інформації ДПС України від 20.02.2026 року, ОСОБА_5 у період з 01.06.2022 року до 30.08.2022 року, державний кордон України не перетинав. Крім того, з огляду на доводи клопотання щодо виготовлення підроблених документів, у тому числі й картки обстеження та медичного огляду ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_2 від 23.08.2022 року, здійснили невстановлені особи. Таким чином, сторона обвинувачення стверджує про обґрунтовану підозру ОСОБА_5 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України, а саме - підроблення картки обстеження та медичного огляду ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_2 від 23.08.2022 року, але при цьому, не зазначає, які саме дії ОСОБА_5 складають об`єктивну сторону злочину за ч. 3 ст. 358 КК України. Таким чином, ОСОБА_5 не здійснював підроблення картки обстеження та медичного огляду ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_2 від 23.08.2022 року і доводи клопотання та долучені документи вказаного аргументу не спростовують, тому, виникає закономірне запитання, чи взагалі відбулося підроблення хоча б якогось документу. Якщо говорити про картку обстеження та медичного огляду ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_2 від 23.08.2022 року, то це документ, який за встановленою формою містить відомості про висновки/діагнози лікарів щодо стану здоров`я ОСОБА_5 та його придатності до військової служби, містить підписи лікарів та голови ВЛК. Клопотання прокурора не містить жодних відомостей про підробку підпису будь-якого лікаря або голови ВЛК, або ж про те, що така картка не оформлювалася, або будь-які інші відомості, які могли б свідчити про підроблення. Доречно також зауважити, що підпис ОСОБА_5 на цьому документі не впливає на достовірність або автентичність документа, оскільки офіційності цьому документу надають підпис голови ВЛК та печатка. За таких обставин, доводи клопотання та підозри про підроблення ОСОБА_5 картки обстеження та медичного огляду ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_2 від 23.08.2022 року є необґрунтованими та безпідставними. Зокрема, щодо обвинувачення за ч. 4 ст. 358 КК України, то сторона обвинувачення вбачає те, що ОСОБА_5 використав завідомо підроблений документ, а саме, під час кожного перетину державного кордону України останній пред`являв працівникам Державної прикордонної служби України завідомо підроблені документи про непридатність до військової служби та виключення з військового обліку, що надавало йому можливість безперешкодного перетину кордону. Втім, жодного обґрунтованого доводу, підтвердженого доказом, про те, в який час, в якому місці та якому працівнику Держприкордонслужби ОСОБА_5 пред`являв той чи інший підроблений документ, клопотання не містить. Тобто, сторона обвинувачення стверджує про, начебто, скоєння ОСОБА_5 злочину за ч. 4 ст. 358 КК України, але не надає жодного доказу на підтвердження цього факту, обмежуючись власними припущеннями. Крім того, зі змісту клопотання вбачається те, що ОСОБА_5 пред`являв працівникам Держприкордонслужби три підроблених документи: висновок лікаря щодо непридатності до військової служби від 23.08.2022 року, довідку військово-лікарської комісії від 23.08.2022 року та військовий квиток з відміткою про виключення з військового обліку. У той же час, клопотання не містить жодного обґрунтованого доводу про факт підроблення наведених документів в розумінні об`єктивної сторони ст. 358 КК України. Жодної інформації про те, що вказані документи насправді не оформлювалися особами, які їх підписали, що підписи цих осіб або печатки несправжні або імітовані, що у ці документи внесено виправлення, дописки або зроблено підчистки, немає. Відтак, правомірно дійти висновку, що доводи клопотання про використання ОСОБА_5 підроблених документів для виїзду за кордон є безпідставними, заснованими виключно на припущеннях та такими, що не узгоджуються з іншими обставинами провадження і не підтверджуються матеріалами, доданими до клопотання. Крім того, щодо обвинувачення за ч. 2 ст. 332 КК України, то сторона обвинувачення вбачає те, що начебто, ОСОБА_5 вчинив незаконне переправлення осіб через державний кордон України, а саме, з огляду на зміст підозри та клопотання слідство вважає, що останній незаконно переправив через державний кордон України самого себе. З огляду на зміст підозри та клопотання, а також, беручи до уваги долучені документи, з них не вбачається організація або безпосереднє незаконне переправлення ОСОБА_5 інших осіб через державний кордон України, навпаки, сторона обвинувачення стверджує, що ОСОБА_5 , начебто, сам незаконно перетнув кордон України на виїзд 08.03.2022 року, і це не підтверджується листами Держприкордонслужби від 20.01.2025 року та Головного центру обробки спеціальної інформації ДПС України від 20.02.2026 року, а також, ст. 332 КК України не передбачає відповідальності за незаконне перетинання кордону України для особи, яка самостійно перетнула кордон, оскільки це вважається адміністративним правопорушенням. Тобто, сторона обвинувачення у підозрі та клопотанні описує, начебто, дії ОСОБА_5 (об`єктивну сторону), які могли б підпадати під адміністративне правопорушення (ст. 204-1 КУпАП), але при цьому, цими ж діями обґрунтовує підозру ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 332 КК України, яка передбачає відповідальність за організацію незаконного переправлення через кордон інших осіб. Оскільки об`єктивною стороною злочину, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України, є вчинення групою осіб за попередньою змовою незаконного переправлення осіб через державний кордон України, то підозра та клопотання мали б містити обґрунтування, які саме особи, коли, в якому місці, в який спосіб були незаконно переправлені ОСОБА_5 у змові з іншими особами, але, матеріали клопотання таких доводів не містять. З огляду на зазначене, можна дійти висновку, що підозра ОСОБА_5 у скоєнні злочину за ч. 2 ст. 332 КК України є необґрунтованою та в розумінні ст. 62 Конституції України, засновується на припущеннях, що відповідно трактується на користь ОСОБА_5 . Крім того, відповідно до ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні, зокрема, підлягає доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення). Як вбачається з підозри та клопотання прокурора, стороною обвинувачення не встановлено жодної особи, причетної до інкримінованих ОСОБА_5 злочинів, хоча, слідство кваліфікує їх як скоєні групою осіб. Всі події стороною обвинувачення описуються як такі, що відбулися у невстановленому місці, у невстановлений час та із невстановленим колом осіб. Навіть розмір коштів, які, начебто, передав ОСОБА_5 невстановленим особам, також не встановлений. Це все наштовхує на обґрунтовані висновки про те, що самої події кримінальних правопорушень, в яких підозрюється ОСОБА_5 , не було, а все звинувачення ґрунтується виключно на припущеннях. Таким чином, за наведених обставин, правомірно дійти висновку про те, що підозра, повідомлена ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 3, 4 ст. 358, ч. 2 ст. 332 КК України, є безпідставною та необґрунтованою. Зокрема, зауважив, що щодо наведених прокурором ризиків, то з огляду на клопотання, останній просить застосувати до ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з метою запобігання наступним ризикам: переховуватись від органу досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, однак, прокурором не доведено наявність таких ризиків. Так, щодо можливого переховування від суду, то слід зауважити, що за наявності стійких соціальних зв`язків, а саме батьків, яких ОСОБА_5 повністю утримує та забезпечує, бо вони є непрацездатними, навчання у ВНЗ, позитивної характеристики з місця проживання, участі в значній допомозі ЗСУ, документів, які свідчать про незадовільний стан здоров`я ОСОБА_5 та потребу в майже щоденному відвідуванні медичного закладу, вказаний ризик прокурором не доведений і є нічим іншим як стандартним припущенням аналогічних клопотань. Зокрема, у повідомленні про підозру ОСОБА_5 стороною обвинувачення вказано, що інкриміновані йому кримінальні правопорушення, начебто, вчиненні ще в 2022 році, тобто, понад 3 роки тому, а відтак, цілком обґрунтовано можна стверджувати, що якби ОСОБА_5 мав намір переховуватись, то він міг би давно виїхати закордон. Крім того, матеріали клопотання містять інформацію про неодноразові з вересня 2022 року виїзди ОСОБА_5 закордон і повернення до України. Також, перша підозра у цьому провадженні була вручена ОСОБА_5 майже місяць тому, але останній не вжив жодних заходів з метою виїзду закордон, зміни місця проживання чи номеру телефону, з`являвся до прокурора та суду на виклики, давав показання. Це беззаперечно свідчить про те, що в ОСОБА_5 немає жодного наміру переховуватись від суду. Зокрема, ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 21.01.2026 року до ОСОБА_5 було застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком до 23.02.2026 року включно, і останній за період дії вказаного запобіжного заходу не допустив жодного порушення умов його виконання або покладених на нього обов`язків. Зокрема, сторона обвинувачення не зверталася до суду з клопотанням про продовження зазначеного запобіжного заходу, тобто, не вважала, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, продовжують існувати, у зв`язку з чим, зазначений запобіжний захід припинив свою дію ще 23.02.2026 року. Тобто, на день розгляду даного клопотання, ОСОБА_5 три доби перебуває без будь-якого запобіжного заходу і нікуди не зник, відразу ж з`явився на виклик до суду, жодних порушень обов`язків обвинуваченого не допустив. Крім того, під час перебування під цілодобовим домашнім арештом ОСОБА_5 неодноразово отримував дозвіл прокурора на відвідування медичних закладів або судових установ та кожного разу повертався додому за місцем відбування домашнього арешту і не допустив жодного порушення умов наданих дозволів, а відтак, вказаний ризик необґрунтований, а отже, побудований виключно на припущеннях прокурора. Зокрема, щодо можливого впливу на свідків, то в обґрунтування вказаного ризику в клопотанні звучить не інакше як припущення і це пояснюється тим, що стороною обвинувачення долучено до клопотання протоколи допиту лише свідків, але з огляду на зміст вказаних протоколів, правомірно дійти висновку, що вказані свідки взагалі жодної інформації про ОСОБА_5 не надали, оскільки через проходження значного проміжку часу нічого не пам`ятають, а відтак, постає цілком логічне питання про те, навіщо ОСОБА_5 якось впливати на свідків, які не надали жодної інформації, яка мала б хоча б якесь значення для його обвинувачення і тому, за таких обставин, ризик впливу на свідків є необґрунтованим. Крім того, щодо ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, то взагалі не зрозуміло, які дії з перешкоджання прокурор вкладає у вірогідність існування цього ризику, адже, вказівки прокурора на те, що ОСОБА_5 може не виконувати покладені на нього обов`язки, спростовуються можливістю застосування до нього заходів примусу, визначених КПК України, у разі невиконання таких обов`язків. Зокрема, перебуваючи до цього під домашнім арештом, ОСОБА_5 добросовісно виконував всі процесуальні обов`язки і не допускав їх порушення, а відтак доводи прокурора про намір останнього перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином є виключно припущеннями. Посилання на матеріали, що підтверджують обставини, на підставі яких прокурор дійшов висновку про наявність ризиків, зазначених у його клопотанні, відсутні. Так само, відсутнє обґрунтування неможливості запобігання ризикам, зазначених у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, зокрема, особистого зобов`язання. Таким чином, прокурором у клопотанні про обрання запобіжного заходу ОСОБА_6 жодним чином не аргументовано вірогідність настання тих чи інших ризиків, а лише зазначено стандартні фрази про ризики, які зустрічаються у будь-якому клопотанні про обрання міри запобіжного заходу, а відтак, таке клопотання не можна вважати обґрунтованим. На підтвердження доводів, зазначених у запереченнях, захисник прохав долучити письмові докази та прохав відмовити у задоволенні клопотання прокурора, а в разі, якщо суд прийде до висновку про його задоволення, прохав застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час доби, оскільки його підзахисний за станом здоров`я має необхідність щодня відвідувати лікарню.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав думку свого захисника.

Заслухавши думки учасників судового провадження, вивчивши клопотання прокурора та заперечення захисника, суд приходить до наступного.

Так, згідно зі ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Так, відповідно до ст. 176 КПК України, запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою. Тимчасовим запобіжним заходом є затримання особи, яке застосовується з підстав та в порядку, визначеному цим Кодексом.

Метою застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (ч. 1 ст. 177 КПК України).

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом (ч. 2 ст. 177 КПК України).

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, відповідно до вимог ст. 178 КПК України, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

У вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_5 висунуто обвинувачення за ч. ч. 3, 4 ст. 358, ч. 2 ст. 332 КК України.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Частиною 5 статті 9 КПК України визначено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

При розгляді клопотання прокурора, суд враховує положення п. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини та практику Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою, при цьому ризик переховування особи від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити, з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтвердити існування такого ризику.

Враховуючи підстави обгрунтування клопотання, суд приходить до висновку, що викладені у ньому мотиви не можуть служити підставою для обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_5 домашнього арешту, із забороною цілодобово залишати своє місце проживання.

Так, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 раніше не судимий, має постійне місце проживання у м. Києві, потребує постійного лікування у зв`язку із рядом захворювань, про що надано відповідну документацію, позитивно характеризується за місцем проживання, має батьків-пенсіонерів, навчається у вищому навчальному закладі, має безліч подяк за підтримку та допомогу військовослужбовцям ЗСУ, за організацію та проведення заходів з цивільного захисту, наданні гуманітарної, методичної, практичної роботи в закладах освіти Донецької та Луганської областей, зокрема, гуманітарної допомоги мешканцям населених пунктів на лінії зіткнення, нагороджений медаллю «Операція об`єднаних сил. За звитягу та вірність» та орденом «За громадянську доблесть», відсутні відомості про те, що за час застосування йому запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, відповідно до ухвали слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 21.01.2026 року, ОСОБА_5 порушував покладені на нього процесуальні обов`язки, зокрема, не маючи будь-якого запобіжного заходу на час розгляду клопотання прокурора про обрання йому запобіжного заходу, самостійно з`явився до суду, а також, відсутні відомості про те, що будь-які особи у межах вказаного кримінального провадження зверталися із заявами чи скаргами до суду щодо впливу на них зі сторони обвинуваченого, або щодо погроз відносно них.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення клопотання прокурора.

Крім того, одночасно з цим, суд вважає за необхідне, згідно з положеннями ч. 5 ст. 194 КПК України, покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 відповідні обов`язки.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 176-178, 181, 194, 314, 315, 376 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту обвинуваченому ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Обрати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши йому залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , без дозволу суду, за виключенням випадків необхідності отримання медичної допомоги та прибуття до місць укриття чи бомбосховища з 23 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин, строком на 60 днів до 26 квітня 2026 року включно.

Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього обов`язків.

Покласти на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України: прибувати до суду за першою вимогою; не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає чи перебуває без дозволу суду; утримуватися від спілкування зі свідками, експертами у цьому кримінальному провадженні; передати на зберігання до відповідних органів державної влади - Дніпровського районного відділу ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Копію ухвали для виконання передати органу Національної поліції за місцем проживання обвинувачених.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1