ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/733/26 Справа № 210/6680/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2026 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

особа, до якої застосовані

заходи медичного характеру ОСОБА_8

законний представник ОСОБА_9

розглянувши у закритому судовому засіданні, в режимі відеконференції, апеляційну скаргу прокурора на ухвалу Металургійного районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 08 жовтня 2025 року відносно ОСОБА_8 ,

В СТ А Н О В И Л А:

Ухвалою Металургійного районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 08 жовтня 2025 року, задоволено клопотання про застосування щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом.

На вказане рішення прокурором подана апеляційна скарга, в якій він не оспорюючи фактичні обставини справи, просить ухвалу суду відносно ОСОБА_8 змінити,через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Просить виключити зі змісту ухвали суду посилання на спрямованість умислу, мету і мотив дій ОСОБА_8 при вчиненні ним суспільно небезпечного діяння. Зазначає, що відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №590K від 04.11.2024 ОСОБА_8 в період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння, страждав і в теперішній час страждає на хронічне психічне захворювання у формі шизофренії параноїчної. Таким чином, зазначене психічне захворювання позбавило ОСОБА_8 можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними в період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння.

Заслухавши суддю доповідача, учасників процесу, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів зазначає наступне.

Висновки суду про вчинення ОСОБА_8 суспільно небезпечного діяння за ч. 4 ст. 185 КК України ніким не оскаржується, а тому на підставі ч. 1 ст. 404 КК України апеляційним судом не перевіряються.

Осудність є однією з загальних ознак суб`єкта злочину, юридичною підставою вини та кримінальної відповідальності. Виходячи з передбачених ст. 19 КК України критеріїв, відповідний стан особи характеризується здатності усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними.

Неосудна особа позбавлена такої здатності унаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. Особа, що вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, не підлягає кримінальній відповідальності, а може бути піддана за рішенням суду примусовим заходам медичного характеру.

Виходячи з положень статей 23, 24 КК України умисел є однією з форм вини, яка включає в себе інтелектуальну та вольову ознаки: усвідомлення характеру свого діяння, передбачення його наслідків та бажання чи свідоме допускання їх настання.

Усвідомлення означає розуміння не лише фактичних обставин вчиненого діяння, які стосуються об`єкта, предмета, об`єктивної сторони складу конкретного злочину, а і його негативного соціального значення у суспільної небезпеки.

Передбачення є адекватним розумовим уявленням особи про неминучість чи можливість конкретних результатів своєї дії (бездіяльності). Бажання полягає у прагненні досягти чітко визначеної мети і спрямованості волі на її досягнення.

Таким чином, умисна форма вини передбачає правильне відображення у свідомості суб`єкта як фактичних, так і юридичних ознак злочину, обов`язковою передумовою чого є осудність.

Мотив злочину - це усвідомлене особою внутрішнє спонукання, яке викликає намір діяти певним чином. Мету становить конкретно сформульоване уявлення про бажаний наслідок свого діяння та спрямованість досягнення в обраний спосіб.

Мотивованість та цілеспрямованість є ознаками усвідомлено діяльності людини. Прояв таких ознак є неможливим У разі психічних функцій, за яких особа нездатна усвідомлювати характер своїх діянь та керувати ними.

Тобто, предмет доказування у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру має низку особливостей, де не ставиться питання про винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, а йдеться про вчинення особою суспільно небезпечного діяння, а умисел, мета і мотив є елементами суб`єктивної сторони саме злочину та встановлюються лише щодо осудної особи.

Правова позиція аналогічного змісту висловлена також у постановах Касаційного кримінального суду Верховного суду від 26.06.2019 202/5997/17 та від 13.05.2021 у справі N?204/8241/17.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до висновку психіатричного експерта №590K від 04.11.2024 ОСОБА_8 в період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння, страждав і в теперішній час страждає на хронічне психічне захворювання у формі шизофренії параноїчної. Зазначене психічне захворювання позбавляло його можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними в період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння. За своїм психічним станом не може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та керувати ними, потребує примусового заходу медичного характеру у вигляді госпіталізації надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом.

Із зазначеним станом, що є юридичним критерієм неосудності, несумісні наявність у свідомості чітко сформованого умислу у розумінні ст. 24 КК України, а також мети і мотиву як ознак суб`єктивної сторони злочину.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового тлумачення наміру ОСОБА_10 на таємне викрадення чужого майна, корисливий умисел та мету неосудної особи при вчиненні суспільно небезпечного діяння, вказане не ґрунтується на правильному тлумаченні закону, тому апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвалу суду першої інстанції зміні.

Згідно з вимогами п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення є, зокрема, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є застосування закону, який не підлягає застосуванню, та неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає за необхідне виправити допущене судом першої інстанції порушення шляхом зміни оскаржуваної ухвали, у зв`язку з чим апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

Інших істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, апеляційним судом не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404 409 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Металургійного районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 08 жовтня 2025 року відносно ОСОБА_8 змінити.

Виключити з ухвали суду посилання на спрямованість умислу, мету і мотив дій ОСОБА_8 при вчиненні ним суспільно небезпечного діяння.

В решті ухвалу залишити без змін.

Ухвала набуває чинності негайно та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді