н/п 1-кс/953/1383/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" березня 2026 р. м. Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:

слідчого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань у приміщенні Київського районного суду м. Харкова клопотання старшого слідчого відділу СУ ГУНП в Харківській області підполковника поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Харківської обласної прокуратури ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0001379 від 06.12.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2, 3 ст. 307 КК України про арешт майна,

ВСТАНОВИВ:

12 березня 2026 року до Київського районного суду м. Харкова надійшло клопотання старшого слідчого відділу СУ ГУНП в Харківській області підполковника поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Харківської обласної прокуратури ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0001379 від 06.12.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2, 3 ст. 307 КК України, в якому просить накласти арешт на майно, що було вилучено 26.02.2026 в ході проведеного огляду, а саме на мобільний телефон «Xiaomi Redmi Note 11», imei1: НОМЕР_1 , imei2: НОМЕР_2 , у корпусі чорного кольору, у чохлі чорного кольору з сім-карткою НОМЕР_3 , які належать ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Клопотання обґрунтовано тим, що відділом розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Харківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001379 від 06.12.2024 за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2, 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_7 - у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_8 - у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч., 1, 2, 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_9 - у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307 КК України, та ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України.

26.02.2026 у період часу з 14:20 до 14:30 за участю підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проведено огляд належного йому мобільного телефону «Xiaomi Redmi Note 11», imei1: НОМЕР_1 , imei2: НОМЕР_2 , у корпусі та у чохлі чорного кольору з сім-карткою НОМЕР_3 , в ході якого зазначений мобільний телефон та сім-карту вилучено.

Мобільний телефон ОСОБА_5 міг використовуватися підозрюваним для спілкування під час здійснення протизаконної діяльності, у тому числі для спілкування з особами, яким він незаконно збував наркотичні засоби, а також з іншими співучасниками злочинів.

Слідча зазначає, що тимчасово вилучене майно могло зберегти на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, а також містити відомості, які можуть бути використані як доказ обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Таким чином, з метою збереження речових доказів відповідно п.1 ч.2 ст.170 КПК України виникла необхідність у арешті вищенаведених речей.

В судове засідання слідча ОСОБА_3 не з`явилася, через систему «Електронний суд» подала заяву про розгляд клопотання без її участі, клопотання підтримала, просила його задовольнити.

Представник власника майна ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_11 у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлялася шляхом направлення смс-повідомлення, на підтвердження чого в матеріалах справи наявна довідка про доставку повідомлення у додаток «Viber».

Неприбуття в судове засідання власника майна, слідчого, прокурора відповідно до вимог ч. 1 ст. 172 КПК України не перешкоджає розгляду клопотання.

На підставі ст. 107 ч. 4 КПК України, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження не здійснюється у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб.

Дослідивши клопотання, копії матеріалів, якими слідча обґрунтовує доводи клопотання, слідчий суддя дійшов до висновку, що клопотання слідчої є обґрунтованим та таким, що підлягає повному задоволенню, виходячи з наступного.

Клопотання про арешт тимчасового вилученого майна подано до канцелярії суду 12 березня 2026 року.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_12 від 06.03.2026 клопотання про арешт майна повернуто прокурору для усунення недоліків. Вказана ухвала отримана 10.03.2026, що підтверджується розпискою.

Відповідно до вимог ст. 116 КПК України, строк не вважається пропущеним, якщо скаргу або інший документ здано до закінчення строку на пошту або передано особі, уповноваженій їх прийняти, у зв`язку з чим слідча суддя вважає, що процесуальний строк на подання вказаного клопотання не пропущений, тому вважає за можливе розглянути клопотання по суті.

Правовою підставою арешту майна є кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001379 від 06.12.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2, 3 ст. 307 КК України.

24 лютого 2026 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307 КК України.

26 лютого 2026 року старшим слідчим в СУ ГУНП в Харківській області майором поліції ОСОБА_13 , за участю підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та його захисника ОСОБА_11 , проведено огляд предмету, а саме мобільного телефону марки «Xiaomi Redmi Note 11», imei1: НОМЕР_1 , imei2: НОМЕР_2 , в корпусі чорного кольору, у чохлі чорного кольору з принтом, із надписами білим на чорному. На момент огляду підозрюваний відмовився надати графічний пароль. Під час проведення огляду вказаний мобільний телефон було вилучено та поміщено до спеціального сейф-пакету CRI1075610.

Постановою старшого слідчого СУ ГУНП в Харківській області підполковника поліції ОСОБА_3 від 26.02.2026 вилучений під час огляду мобільний телефон визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, слідчою суддею не встановлено. Підстав сумніватися в співмірності такого обмеження права власності завданням кримінального провадження у слідчої судді не виникає.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою збереження речових доказів.

Згідно положень ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони:

1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди;

2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;

3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом;

4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до п. п. 1, 3 ч. 2 ст. 167 КПК України, тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони є підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом.

Відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК України, тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Згідно з ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Беручи до уваги те, що незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню та встановленню істини в ході досудового розслідування по ньому, з метою збереження речових доказів, та для встановлення наявності чи відсутності фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження, суд вважає клопотання слідчого законним та обґрунтованим, а відтак таким, що підлягає задоволенню.

Питання щодо місця зберігання речових доказів вирішується слідчим у кримінальному провадженні на підставі вимог ст.100 КПК України та Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 19 листопада 2012 року №1104.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.131, 132, 170-173, 309, 369, 370, 371, 372, 376 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого відділу СУ ГУНП в Харківській області підполковника поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Харківської обласної прокуратури ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0001379 від 06.12.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2, 3 ст. 307 КК України про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування на вилучене 26.02.2026 під час проведення огляду майно, яке належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на мобільний телефон «Xiaomi Redmi Note 11», imei1: НОМЕР_1 , imei2: НОМЕР_2 , у корпусі чорного кольору, у чохлі чорного кольору з сім-карткою НОМЕР_3 .

Майно, на яке накладено арешт зберігати відповідно до порядку, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України №1104 від 19.11.2012 «Про затвердження порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження».

Зобов`язати слідчого, який здійснює досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні, забезпечити виконання ухвали.

Ухвала про арешт майна виконується слідчим, прокурором негайно.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя

Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_1