Справа № 454/200/26 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/73/26 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання: ОСОБА_5 ,

розглянувши в м. Львові у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 Олександрович454/200/26а на ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 23 січня 2026 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави ОСОБА_6 , обвинуваченому у кримінальному провадженні №0001805 від 08.05.2025 року у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.27, ч.5 ст.191 КК України, -

захисника: ОСОБА_8 ,

обвинуваченого: ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

ухвалою Сокальського районного суду Львівської області від 23 січня 2026 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначенням застави в розмірі 1000 (однієї тисячі) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 3328000 (три мільйони триста двадцять вісім)грн., терміном на 60 днів.

Строк дії ухвали про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою визначено до 23.03.2026р.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу в розмірі, визначеному в даній ухвалі, протягом строку дії ухвали.

Реквізити для внесення застави: код отримувача (код за ЄДРПОУ):26306742, Банк отримувача: ДКСУ, м.Київ; Банк отримувача (МФО): 820172; рахунок отримувача:UA0000757.

У випадку внесення застави, покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 обов`язки:

1. прибувати до прокурора, суду за кожним їхнім викликом, вимогою та визначеною ними періодичністю;

2. не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, а саме м. Рівне, Рівненської області, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3. повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

4. утримуватися від спілкування із свідками ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 ;

5. здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснено обвинуваченому, що у разі внесення застави у визначеному в даній ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок ГУ ДКСУ коштів має бути наданий уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. Після отримання та перевірки документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа місця ув`язнення має негайно здійснити розпорядження про звільнення з-під варти та повідомити прокурора і Сокальський районний суд Львівської області.

У разі внесення застави, з моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави, обвинувачений вважається таким, щодо якого застосовано запобіжний захід у виді застави.

Контроль за виконанням ухвали покладено на прокурора ОСОБА_13 .

Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції, врахував те, що прокурором доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують тримання під вартою обвинуваченого та встановлена наявність ризиків, визначених ст.177 КПК України, а саме, що він може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

На таку ухвалу захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 23 січня 2026 року про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою - скасувати;

Обрати обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, з покладенням процесуальних обов`язків;

Якщо суд дійде до переконання про необхідність продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зменшити розмір застави, визначивши її у 80 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що ризики відносно ОСОБА_6 в частині можливості впливати на доказову базу в даному провадженні відсутні. Станом на даний час прокурор вважав сукупність доказів у справі достатньою для доведення вини обвинувачених, тож звернувся до суду із обвинувальним актом. Слід вважати, що всі докази у справі зібрано, слідчі та процесуальні дії проведено, відтак, можливість ОСОБА_6 якимось чином впливати на доказову базу у справі, можливість змінити, спотворити докази, - відсутня.

Щодо заявлених ризиків, а саме ризику переховування від органів досудового розслідування і суду, зазначає, що на даний час такий відсутній через те, що ОСОБА_6 має сталі соціальні зв`язки, на його утриманні перебувають двоє малолітніх дітей, ОСОБА_6 офіційно працевлаштований, не може перетнути державний кордон України в силу законних обмежень. ОСОБА_6 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_14 . В шлюбі виховують двох дітей ОСОБА_15 та ОСОБА_16 .

Звертає увагу, що дружина ОСОБА_6 ОСОБА_14 страждає на ревматоїдний артрит, серонегативний варіант по РФ, поліартрит з переважним ураженням суглобів кистей, променево - зап`ясних суглобів, синовіт, гігроми сухожилка - розгинача І пальця обох кистей, колінних суглобів синовіт, двобічні кісти Бейкера, стійкий больовий синдром, дисметаболічну кардіоміопатію, невелику регургітацію на МК, ТК до помірної, атипову хорду ЛШ, початкову катаракту, міопію слабкого ступеня, спинний синдром з іррадіацією болю. За станом здоров`я не може вдаватися до фізичних навантажень і потребує постійного лікування. До моменту затримання ОСОБА_6 , виношувала дитину, вагітність перервалася внаслідок викидню 10 серпня 2025 року, через 2 дні після затримання чоловіка. 17 жовтня 2025 року проходила обстеження та консультації невролога, їй встановлено діагноз - астено - тривожний синдром, епізодична мігрень. ПППГ.

Донька ОСОБА_6 , Дар`я є інвалідом дитинства. Страждає на спастичну геміплегію, лівобічний геміпарез з стійким помірно вираженим порушенням функцій кінцівок, дизартрію та анартрію, контрактуру суглобу. Дитина потребує допомоги в побуті у всьому, - в пересуванні, прийманні їжі тощо. Дитині потрібен супровід у систематичному відвідувати педіатра, невролога, ендокринолога. Оскільки мати дитини за своїм станом здоров`я не може в повній мірі забезпечити всі базові потреби хворої дитини, таку допомогу слід очікувати лише від ОСОБА_6 .

Дар`я з 22 жовтня 2025 року до 10 листопада 2025 року планово перебувала на реабілітації у центрі реабілітації та відновного лікування.

Вважає, що всі ці обставини можуть і повинні стати стримуючими факторами і здатні забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Щодо ризику впливу обвинуваченого ОСОБА_6 на свідків в даному провадженні, то вважає, що такий ризик нічим не обґрунтований і є надуманим. За час досудового розслідування ніхто з процесуальних фігур в даному провадженні як от свідки, експерти тощо не зверталися до уповноважених органів із заявами про тиск зі сторони ОСОБА_6 .

Вважає, що застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту буде достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та буде повністю відповідати цілям кримінального провадження на його актуальному етапі.

На думку сторони захисту, при визначенні розміру застави слід взяти до уваги рівень доходу сім`ї підозрюваного, його сімейний стан, необхідність здійснювати утримання та догляд дружини, дітей, одна з яких потребує особливого догляду та лікування та забезпечення базових потреб родини, необхідність допомагати хворій матері і визначити заставу з врахуванням положень ч.5 ст.182 КПК України, - 80 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Прокурор ОСОБА_13 , будучи належним чином повідомленим про час та місце проведення апеляційного розгляду, у судове засідання не з`явився.

З огляду на вимоги ч. 4 ст. 405 КПК України, апеляційний суд вважає за можливе провести апеляційний розгляд у відсутності прокурора.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника адвоката ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_6 , які підтримали доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Так, порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, визначено ст. 422-1 КПК України.

Згідно ч.1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Ст. 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду міста Львова від 08.08.2025р. обвинуваченому обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який надалі продовжувався ухвалами слідчого судді.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину та йому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна.

На переконання колегії суддів, під час розгляду клопотання прокурора, з`ясовано усі обставини, які мають значення для вирішення питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою, які в подальшому були оцінені судом в сукупності та стали підставою для прийняття рішення.

Колегія суддів вважає доведеним, що ризики, заявлені у клопотанні не зменшились, а отже, на думку колегії суддів, всупереч доводам апеляційної скарги, прокурором доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують тримання під вартою обвинуваченого та встановлена наявність ризиків, визначених ст.177 КПК України, а саме, що він може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

Даних для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою не встановлено. Інші запобіжні заходи не зможуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають з ч.5 ст.194 КПК України, зокрема прибувати за кожною вимогою до суду та його належну поведінку.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що наведені прокурором в судовому засіданні підстави для продовження строку тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та вмотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу, станом на сьогодні не змінилися та не зменшилися.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою для забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, та вважає, що застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі, як про це просить сторона захисту, не зможе запобігти ризикам кримінального провадження та може негативно відобразитися на здійсненні судового розгляду, в тому числі щодо належного виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків. Відомостей, які б свідчили про неможливість подальшого застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, сторонами не надано.

При цьому апеляційний суд звертає увагу, що наявність в обвинуваченого соціальних зв`язків не є достатньою підставою для застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Будь-яких даних про те, що обвинувачений за станом здоров`я чи з інших причин не може утримуватись в місцях попереднього ув`язнення, немає.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків передбачених цим Кодексом.

Згідно із ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У рішенні «Мангурас проти Іспанії» від 20 листопада 2010 року Європейський суд з прав людини зазначив, що гарантії, передбачені п. 3 статті 5 Конвенції, покликані забезпечити не компенсацію втрат, а, зокрема, явку обвинуваченого на судове засідання. Таким чином, сума (застави) повинна бути оцінена враховуючи самого обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини з особами, які мають забезпечить його безпеку, іншими словами, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості) при якому перспектива втрати застави, у випадку відсутності на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб унеможливити перешкоджання особою встановленню істини у кримінальному провадженні. При цьому має бути враховано наявність грошових засобів у обвинуваченого.

Водночас, ЄСПЛ визнано законними та обґрунтованими дії національних судів, щодо обрання обвинуваченому розміру застави, який перевищував його наявні активи та поточні доходи, тощо, беручи до уваги особливий характер справи заявника, шкоду, завдану кримінальним правопорушенням та зазначено, що навіть якщо сума застави визначається виходячи із характеристики особи обвинуваченого та його матеріального становища, за певних обставин є обґрунтованим врахування також і суми збитків, у заподіянні яких ця особа обвинувачується.

Під час визначення обвинуваченому альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави судом було враховано, що розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків. Тому, визначення застави у розмірі меншому від 1000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб не забезпечить виконання останнім процесуальних обов`язків та не забезпечить попередження ризику переховування від суду.

Відтак, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких сторона захисту просить скасувати ухвалу суду, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду і не є визначеними законом підставами для скасування оскарженого рішення.

Ухвала місцевого суду відповідно до вимог статті 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування колегія суддів не знаходить.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали суду першої інстанції, зі справи не вбачається.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 23 січня 2026 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави ОСОБА_6 , обвинуваченому у кримінальному провадженні №0001805 від 08.05.2025 року у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.27, ч.5 ст.191 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її оголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4