ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2026 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження №0002884 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 грудня 2024 року щодо ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И В:

Вказаним вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Ставок, Ківерцівського району, Волинської області, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою освітою, неодружений, непрацюючий, раніше судимий вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08.12.2022 за ч.4 ст.185, ч.4 ст.186 КК України, на підставі ч.1 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, і на підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 3 роки,

засуджений за ч.4 ст.186 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 7 (сім) років 6 (шість) місяців.

На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08.12.2022 та призначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років.

Строк відбуття покарання визначено рахувати з 26 серпня 2024 року.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_8 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 26 серпня 2024 року по день набрання вироком законної сили, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 до вступу вироку в законну силу залишено попередній тримання під вартою.

Вироком вирішено питання речових доказів, процесуальних витрат та арештованого майна.

ОСОБА_8 визнаний винним та засуджений за те, що він 26 серпня 2024 року, близько 13 год. 20 хв., перебуваючи у магазині «Вейпшоп», що за адресою: м. Луцьк, пр. Відродження, 10, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 2102-IX від 24.02.2022, строк дії якого неодноразово продовжений, востаннє Указом Президента України № 3891-IX «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» з 05 години 30 хвилин від 23 липня 2024 року на строк 90 днів, усвідомлюючи, що за його діями спостерігає ОСОБА_9 , взяв із верхньої полиці вітрини багаторазовий електронний пристрій OXVA Xlim GO Pink, вартість якого згідно висновку судової товарознавчої експертизи №СЕ-19/1-3-24/11305-ТВ від 30.08.2024 року становить 594 гривень 67 копійок, поклав його до своєї спідньої білизни та, незважаючи на прохання продавця ОСОБА_9 повернути вказаний товар, виніс його за межі магазину, чим відкрито викрав багаторазовий електронний пристрій та заподіяв потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на вказану вище суму.

В поданій апеляційній скарзі захисник вважає вирок суду необґрунтованим. Вказує, що висновки суду, викладені в оскарженому вироку, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки вони ґрунтуються на припущеннях, а суперечностям між показаннями обвинуваченого та встановленими обставинами кримінального провадження судом першої інстанції не надано належної оцінки та спростування. Посилається на те, що колір вилученого у обвинуваченого багаторазового електронного пристрою OXVA Xlim GO не відповідає відомостям, які зазначені та встановлені у висновку експерта судової товарознавчої експертизи, а також постанові слідчої про визнання речей речовими доказами. Посилається на те, що протокол проведення слідчого експерименту від 09.09.2024 необхідно визнати недопустимим доказом, оскільки ОСОБА_8 зазначав, що всі дії які він відобразив під час слідчого експерименту не відповідають дійсності та були відображені обвинуваченим під впливом працівників поліції. Просить вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України.

У поданому до суду запереченні на апеляційну скаргу прокурор вважає апеляційні доводи сторони захисту необґрунтованими, безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу. Вважає вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 грудня 2024 року законним та постановленим з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, а тому просить залишити апеляційну скаргу захисника в інтересах ОСОБА_8 без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, який виклав суть вироку і доводи апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які апеляційну скаргу подану захисником підтримували, просили скасувати вирок суду та закрити кримінальне провадження, думку прокурора, яка заперечувала апеляційну скаргу та просила вирок суду залишити без змін, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Згідно ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто в тому числі ухвалене з дотриманням вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 цього Кодексу, з наведенням належних та достатніх мотивів і підстав його ухвалення.

Законним є судове рішення, постановлене за умови правильного застосування кримінального закону і дотримання при проваджені у справі кримінально-процесуального закону.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог кримінально-процесуального закону.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави для його ухвалення.

Обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України, покладений на слідчого та прокурора, які зобов`язані зібрати, перевірити та оцінити докази з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Положеннями ст.94 КПК України регламентовано, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Згідно приписів ч.1 ст.410 КПК України, неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого рішення.

Нормами п.4 ч.1 ст.411 КПК України передбачено, що судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.

Основою мотивувальної частини вироку є аналіз і оцінка досліджених судом доказів. При ухваленні вироку мають одержати оцінку всі докази, розглянуті в судовому засіданні: як докази, на підставі яких суд визнав установленими ті або інші обставини, так і ті з них, через які суд дійшов висновку, що деякі обставини не мали місці в дійсності. Прийняття одних і відхилення, неврахування інших доказів судом має бути вмотивованим. Підставою неврахування доказів є відсутність у них відомостей про обставини кримінального правопорушення властивостей належності, допустимості або їх недостовірності.

Проте, оскаржуваний вирок суду щодо ОСОБА_8 вказаним вище вимогам кримінального процесуального закону не відповідає.

Визнавши ОСОБА_8 винним у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, суд першої інстанції в основу свого вироку фактично поклав протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 26.08.2024, протокол проведення слідчого експерименту від 09.09.2024 року, за участю підозрюваного ОСОБА_8 , висновок експертизи №СЕ-19/103-24/11305-ТВ від 30.08.2024 та прибуткову накладну від 11.07.2024.

Як вбачається з протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 26.08.2024, ОСОБА_10 звернувся до правоохоронних органів із заявою про те, що 26 серпня 2024 року о 13.22 год., ОСОБА_8 , 2002 року народження, перебуваючи у магазині «Вейпшоп», що по проспекту Відродження, 10 в м. Луцьку, діючи умисно, в умовах воєнного стану, відкрито заволодів багаторазовим електронним пристроєм для куріння, чим завдав ФОП « ОСОБА_11 » майнової шкоди на суму 381 гривню 96 копійок. Крім того, у вказаній заяві у графі 6 «чи бачив він особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, чи зможе він її впізнати» ОСОБА_10 зазначив «так», також в графі 8 «чи були очевидцем вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_10 зазначив «так» (т.1 а.к.п.65).

Разом з тим, допитаний місцевим судом потерпілий ОСОБА_10 суду показав, що він здійснює підприємницьку діяльність з продажу електронних сигарет. Приблизно в серпні 2024 року (точної дати не пам`ятає) до нього зателефонував продавець та повідомив, що з магазину де він здійснює господарську діяльність, викрали електронний пристрій. Безпосередньо обставин події він не бачив, камери спостереження у магазині на момент події не працювали. Просив суд суворо не карати обвинуваченого.

Таким чином, потерпілий ОСОБА_10 не був очевидцем події та на час звернення із вказаною вище заявою (26.08.2024) не міг знати хто саме вчинив кримінальне правопорушення та його анкетних даних, оскільки згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання свідку ОСОБА_9 лише 27.08.2024 надано можливість впізнати особу, яка вчинила кримінальне правопорушення (т.1 а.к.п.71-74).

Тобто, лише на наступний день після написання заяви потерпілим, свідок ОСОБА_9 впізнав ОСОБА_8 , як особу, яка викрала електронний пристрій.

Проте, суд першої інстанції на вказані істотні суперечності у заяві потерпілого та його показаннях в суді уваги не звернув, а поклав в основу обвинувального вироку щодо ОСОБА_8 як вищенаведені показання потерпілого ОСОБА_10 , так і його протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (т.1 а.к.п.148).

Також в основу оскаржуваного вироку судом покладено і протокол слідчого експерименту за участю ОСОБА_8 від 09.09.2024. Під час проведення вказаної слідчої дії ОСОБА_8 відтворив обставини вчинення ним інкримінованого злочину (т.1 а.к.п.108-111).

Допитаний судом першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення заперечив та показав, що вранці 26 серпня 2024 року поїхав до знайомого в с.Дерно, де продав йому свій розбитий мобільний телефон Айфон на запчастини за 950 гривень. Після чого, він поїхав в м.Луцьк, зайшов до магазину «Вейшоп» який знаходиться на пр. Відродження, щоб придбати багаторазовий електронний пристрій. Він попросив продавця, щоб показав йому пристрій для куріння, який його зацікавив. Після того, як продавець відкрив вітрину в нього виникла думка викрасти багаторазовий електронний пристрій. Тоді, він взяв з полиці вітрини багаторазовий електронний пристрій та поклав його собі у білизну. Однак, продавець магазину повідомив, що в магазині наявні камери і щоб він повернув викрадену річ. В цей момент в них виникла шарпанина, продавець тримав його за руку, та в той момент він поклав пристрій на іншу полицю. Вийшов з магазину «Вейпшоп», пішов на зупинку, сів на маршрутне таксі і поїхав на Варшавський ринок, де і придбав собі багаторазовий електронний пристрій світло-коричневого кольору без коробки. Після чого, він пішов в сторону Київського майдану, де був затриманий працівниками поліції. Працівники поліції його запевнили, якщо він визнає вину у тому, що викрав багаторазовий електронний пристрій з магазину «Вейп шоп», то його через три дні відпустять, він заплатить штраф і до кримінальної відповідальності його ніхто притягувати не буде, саме тому він і визнав вину.

Таким чином, під час розгляду справи місцевим судом, а також під час розгляду справи апеляційним судом, обвинувачений вказував, що дав свідчення під час проведення слідчого експерименту під впливом працівників поліції.

Відповідно до приписів ч.6 ст.206 КПК України, якщо під час будь-якого судового засідання особа заявляє про застосування до неї насильства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі (орган державної влади, державна установа, яким законом надано право здійснювати тримання під вартою осіб), слідчий суддя зобов`язаний зафіксувати таку заяву або прийняти від особи письмову заяву та: 1) забезпечити невідкладне проведення судово-медичного обстеження особи; 2) доручити відповідному органу досудового розслідування провести дослідження фактів, викладених в заяві особи; 3) вжити необхідних заходів для забезпечення безпеки особи згідно із законодавством.

Однак, за результатами апеляційного розгляду, судом апеляційної інстанції встановлено, що під час розгляду кримінального провадження судом першої інстанції ці вимоги кримінального процесуального закону дотримані не були.

Так, як вбачається з оскаржуваного рішення, будучи допитаним судом першої інстанції, обвинувачений надав показання, в яких заперечив свою причетність до скоєння кримінального правопорушення. Зазначив, що під час досудового розслідування до нього працівниками поліції застосовувався психологічний тиск.

В суді апеляційної інстанції, обвинувачений ОСОБА_8 також наголосив на тому, що до нього під час досудового розслідування застосовувався психологічний тиск.

При цьому, суд першої інстанції в судовому засіданні, під час ухвалення вироку, встановивши факт можливого застосування до обвинуваченого психологічного насильства з боку працівників поліції, цього не перевірив, а визнав слідчий експеримент за участю ОСОБА_8 одним із доказів його вини у вчиненні інкримінованого злочину.

Так, виходячи зі змісту статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, за обставин, коли особа висуває небезпідставну скаргу на жорстоке поводження з нею, а саме застосування недозволених методів під час проведення слідства, у поєднанні із загальним обов`язком держави за статтею 1 Конвенції, слід провести ефективне офіційне розслідування.

Це означає, що таке розслідування повинно бути ретельним, а органи влади завжди повинні добросовісно намагатися з`ясувати те, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень (правова позиція Європейського Суду з прав людини, викладена в рішеннях у справах «Яременко проти України» (п. 57 рішення від 12 червня 2008 року), «Вергельський проти України» (п. 97 рішення від 12 березня 2009 року), «Олексій Михайлович Захарків проти України» (рішення від 24 червня 2010 року), «Нечипорук і Йонкало проти України» (рішення від 21 квітня 2011 року).

До того ж, згідно з практикою Європейського суду з прав людини допустимість як доказів свідчень, отриманих за допомогою катувань, з метою встановлення відповідних фактів у кримінальному провадженні зводить нанівець саму суть права обвинуваченого не свідчити проти себе та призводить до несправедливості кримінального провадження в цілому.

Забезпечення перевірки заяви про застосування недозволених методів шляхом проведення уповноваженим органом офіційного розслідування щодо можливих порушень прав людини, гарантованих статтями 27, 28 Конституції України, є обов`язковим.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції, встановивши під час судового розгляду зазначені обставини, а саме можливе застосування працівниками поліції під час досудового розслідування кримінального провадження психологічного насильства відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , з огляду на вимоги ч.6 ст.9, ч.6 ст.206 КПК України, безумовно мав би перевірити вказані обставини.

Таким чином, судом не було забезпечено проведення уповноваженим органом офіційного розслідування перевірки доводів обвинуваченого ОСОБА_8 щодо застосування до нього недозволених заходів примусу під час досудового розслідування.

Суд першої інстанції на вказані обставини уваги не звернув і не дав вищенаведеним доводам належної юридичної оцінки в сукупності з іншими дослідженими доказами.

Крім того, як вбачається з обвинувального акту та оскаржуваного вироку (т.1 а.к.п.124-127, 147), ОСОБА_8 інкримінується викрадення багаторазового електронного пристрою OXVA Xlim GO Pink (рожевий).

Разом з тим, згідно висновку експертизи №СЕ-19/103-24/11305-ТВ від 30.08.2024, при проведенні експертизи експертом досліджувався пристрій марки «OXVA» моделі «XLIM GO» з чорним корпусом з елементами бежевого кольору (т.1 а.к.п.80-84).

Отже, предметом дослідження експерта був пристрій, який був направлений на експертизу слідчим, а саме «OXVA XLIM GO».

А речовим доказом в даному кримінальному провадженні слідчим визнано багаторазовий електронний пристрій OXVA Xlim GO-Pink (т.1 а.к.п.103-104).

Однак, згідно прибуткової накладної №40 від 11.07.2024 ФОП ОСОБА_10 придбав товари, в тому числі багаторазовий електронний пристрій «OXVA Xlim GO-Pink» (т.1 а.к.п.69).

Проте суд першої інстанції не звернув уваги і на ці суперечності у назві предмету злочину, який був визнаний речовим доказом та який досліджувався експертом під час проведення експертизи, його зовнішнього вигляду.

При цьому місцевий суд вказав постанову про визнання речовими доказами та висновок експерта №СЕ-19/103-24/11305-ТВ від 30.08.2024 доказами винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, при цьому не усунув вищезазначених розбіжностей та не вмотивовано не спростував їх.

При цьому поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що прибуткова накладна не містить підписів постачальника та покупця (т.1 а.к.п.69), а також не перевірено доводи сторони захисту чи відповідає вказана накладна критеріям документу.

Крім того, в оскаржуваному вироку відсутні відомості про те, якими бухгалтерськими документами підтверджується відсутність у магазині «Вейпшоп» викраденого багаторазового електронного пристрою «OXVA Xlim GO-Pink», зокрема відсутній акт інвентаризації чи ревізії. У викладених показаннях потерпілого ОСОБА_10 також відсутні відомості чи проводилась у магазині після викрадення інвентаризація або ж ревізія.

Так як всі вищевикладені суперечності та недоліки судом першої інстанції в оскаржуваному вироку лишились не спростованими, тому суд прийшов до передчасного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Згідно правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 01 квітня 2020 року, № 750/11509/18 стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Крім того, законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Апеляційний суд погоджується з доводами сторони захисту про порушення судом першої інстанції вимог ст.94 КПК України, оскільки судом першої інстанції не надано оцінку доказам в їх сукупності з точки зору їх достатності та взаємозв`язку.

Місцевий суд, навівши вказані у вироку докази, не надав їм належної оцінки, не проаналізував їх в сукупності, і як наслідок прийшов до передчасного висновку про наявність в діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України.

Отже, підсумовуючи наведені обставини, апеляційний суд приходить до переконання, що судом першої інстанції допущено неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Вищенаведена сукупність порушень вимог кримінального процесуального законодавства є істотною, оскільки вона перешкодила суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, тому оскаржуваний вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Оскільки місцевим судом допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального законодавства, які перешкодили прийняти законне та обґрунтоване рішення у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 , які з урахуванням вимог апеляційної скарги не можуть бути усунуті судом апеляційної інстанції.

Положеннями п.6 ч.1 ст.407 КПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Під час нового розгляду кримінального провадження необхідно усунути вказані порушення кримінального процесуального закону, ретельно перевірити доводи апеляційної скарги, повно й всебічно, з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону проаналізувати сукупність доказів, досліджених в ході судового розгляду, дати їм належну юридичну оцінку з огляду на їх допустимість та достатність, та відповідно до вимог ст.370 КПК України ухвалити законне, обґрунтоване й вмотивоване рішення.

Крім того, в зв`язку з необхідністю скасування вироку, апеляційним судом розглянуто питання щодо необхідності продовження запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_8 ..

Відповідно до ч.1 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

За вироком суду обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

У зв`язку із скасуванням вироку і призначення нового розгляду у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що з урахуванням особи обвинуваченого ОСОБА_8 , тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, наявності обґрунтованих ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, які не зменшилися та існують на даний час, строк раніше обраного обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою слід продовжити на строк 60 днів з дня проголошення даної ухвали.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 412, 415 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 грудня 2024 року щодо ОСОБА_8 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 10 травня 2026 року включно.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді: