Справа № 645/178/25
Провадження № 1-кп/645/161/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2026 р. Немишлянський районний суд міста Харкова у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

За участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

За участю прокурора Немишлянської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 ,

Захисника адвоката ОСОБА_4

Обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001532 від 17.11.2024 відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чугуїв Харківської області, з неповною середньою освітою, який не одружений, не працює, місце зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою, як ВПО: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово засудженого, який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень- злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 186, ч. 4 ст. 186 КК України

встановив:

В провадженні Немишлянського районного суду міста Харкова знаходиться кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 186, ч. 4 ст. 186 КК України.

Ухвалою слідчого судді Немишлянського (колишня назва Фрунзенський) районного суду міста Харкова від 19.11.2024 відносно ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 діб з визначенням суми застави. В подальшому строк запобіжного заходу було продовжено.

Прокурор у судовому засіданні вказав, що вважає за неможливе продовжувати розгляд справи за відсутності потерпілого, просив долучити рапорт працівників поліції, про те що потерпілий знаходить за межам міста Харкова. Також заявив клопотання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , оскількиризики, передбачені п.п. 1,3,5 ч. 1 ст. 1.77 КПК України, не перестали існувати, та які дають достатні підстави вважати, що ОСОБА_5 , перебуваючи на волі може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілого по даному кримінальному провадженню, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Обвинувачений ОСОБА_5 не заперечував проти приєднання рапорту до матеріалів справи, вважав за неможливе продовжувати далі розгляд справи, клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою просив розглянути на розсуд суду.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_4 не заперечувала проти приєднання рапорту до матеріалів справи, вважала за неможливе продовжувати далі розгляд справи. З приводу клопотання прокурора, підтримала думку свого підзахисного.

Потерпілі до судового засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином, в матеріалах наявні заяви від потерпілих, згідно яким потерпілі ОСОБА_6 та представник потерпілої сторони ОСОБА_7 просили розгляд справи проводити за їх відсутності, клопотань не заявляли, цивільного позову не заявлено.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, суд приходить до наступного висновку.

Стосовно клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою, суд зазначає.

З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення у КПК України передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (статті 131, 176, 183 КПК України).

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Згідно ч. 1 ст. 333 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються під час судового провадження згідно з положеннями розділу ІІ цього Кодексу з урахуванням особливостей, встановлених цим розділом.

Як зазначено у ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 194 КПК України визначено, що підставами для застосування заходів забезпечення кримінального провадження є: наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Крім цього, враховуючи практику Європейського суду та положення ч. 1 ст. 178 КПК України, при розгляді питання про доцільність продовження тримання особи під вартою, суд бере до уваги характер (обставини) і тяжкість передбачуваного кримінального правопорушення; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Запобіжні заходи як заходи процесуального примусу застосовуються до обвинуваченого з метою запобігти можливості приховатися від слідства і суду, перешкоджання встановленню істини у кримінальному провадженні та здійсненню правосуддя, а також запобігти спробам продовжити злочинну діяльність і полягають у обмеженні свободи пересування (ст. 177 КПК України).

За змістом ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також відповідно до практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу чи особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за процедурою, встановленою законом.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину може вдатися до відповідних дій.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Як вбачається з обвинувального акту, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень- злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 186, ч. 4 ст. 186 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до тяжкого злочину.

Згідно матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_5 , народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , не працює, місце зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою, як ВПО: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимий: 15.03.2007 року Орджонікідзевським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 187 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки, додаткові заходи: конфіскація майна; 26.05.2009 року Чугуївським міським районним судом Харківської області за ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст. 153 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі; 17.10.2013 року Чугуївським міським районним судом Харківської області за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з випробувальним строком 2 роки; 05.03.2015 року Чугуївським міським районним судом Харківської області за ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України до 4 років 9 місяців позбавлення волі, звільненого з Харківського СІЗО № 27 за відбуванням покарання 03.07.2017 р; 22.07.2021 року Печенізьким районним судом Харківської області за ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року 9 місяців позбавлення волі; 07.10.2024 Орджонікідзевським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 125 КК України до штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

Серед іншого, суд враховує наступне: тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винним у вчиненні інкримінованих злочинів, при цьому суд, ґрунтуючись на принципі презумпції невинуватості, не ставить ціллю передбачити можливе покарання за інкримінованих обвинуваченому діяння; вік та стан здоров`я обвинуваченого, його сімейний стан.

Зважаючи на вказані обставини, враховуючи, що на теперішній час кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, а саме допит потерпілого по кримінальному провадженні, суд вважає, що існують ризики того, що обвинувачений ОСОБА_5 усвідомлюючи реальну можливість та побоюючись отримати значний термін покарання у вигляді позбавлення волі, може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого, вчинити інше кримінальне правопорушення, у зв`язку з чим, суд вважає доведеним продовження існування ризиків, на які посилається прокурор, як підставу для обрання запобіжного заходу відносно обвинуваченого у вигляді тримання під вартою.

З метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, вирішуючи питання про продовження обвинуваченим строку тримання під вартою, суд виходить з необхідності уникнення ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховування від суду, незаконно впливати на потерпілих, вчинити інше кримінальне правопорушення.

На теперішній час вищевказані ризики мають місце.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування.

На переконання суду, відповідні ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірної можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій. Водночас КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Ризик переховування від суду на сьогодні на думку суду продовжує існувати, оскільки ймовірна можливість переховування обвинуваченого від суду підтверджується тим, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, передбачає, зокрема, покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для обвинуваченого переховуватись від суду.

Стосовно ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України - незаконно впливати на потерпілого у цьому кримінальному провадженні, суд вбачає ймовірність можливості обвинуваченого незаконно впливати на учасників кримінального провадження, зокрема, оскільки обвинуваченим отримано копію обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, в яких містяться дані потерпілих, тому імовірна можливість, що у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу, що обвинувачений зможе впливати на вказаних учасників кримінального провадження.

Крім того, суд вважає доведеним ризик вчинити інші кримінальні правопорушення (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України), оскільки обвинувачений раніше був судимий, в тому числі за злочини проти власності.

Зважаючи на вказані обставини, враховуючи, що на теперішній час кримінальне провадження знаходиться в суді на стадії проведення судового розгляду, допиту потерпілого, суд вважає, що існують ризики того, що обвинувачений з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину може вдатися до відповідних дій.

За таких обставин клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 197 КПК України строк дії ухвали суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати 60 днів.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків передбачених п.1, п.3, п. 5 ч.1 ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено.

Під час вирішення клопотання судом вивчена можливість застосування обвинуваченому більш м`яких запобіжних заходів. Однак, враховуючи існування ризиків, передбачених п.1, п.3, п. 5 ч.1 ст.177 КПК України та оцінюючи характер та обставини справи, в тому числі, і тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання винуватим у вчиненніінкримінованих кримінальних правопорушень, суд на сьогодні не вважає можливим застосувати інші запобіжні заходи.

Таким чином, з огляду на наявні матеріали, суд вважає, що застосований ухвалою суд до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави у розмірі 30 (тридцяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, є достатньою та необхідною мірою, яка гарантує виконання ним обов`язків.

Даних про стан здоров`я, що унеможливлюють прибування обвинуваченого в умовах ізоляції від суспільства суду не надано.

Строк тримання під вартою обвинуваченому, закінчується 15 березня 2026 року, однак, судове провадження по даному кримінальному провадженню потребує часу для розгляду, тому строк тримання під вартою обвинуваченому необхідно продовжити, перелічені вище обставини обумовлюють висновок суду про необхідність продовження обвинуваченому строк тримання під вартою до 60 днів, з визначенням розміру застави у розмірі 30 (тридцяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 194, 201, 331, 372 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинувачуваного у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 186, ч. 4 ст. 186 КК України задовольнити.

Продовжити відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» до 01 травня 2026 року включно.

Визначити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суму застави у розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 90840 (дев`яносто тисяч вісімсот сорок) гривень 00 копійок, яку необхідно внести на депозитний рахунок ТУ ДСА України у Харківській області до сплину строку тримання під вартою.

При внесенні визначеної суми застави ОСОБА_5 з-під варти звільнити.

У разі внесення застави у визначеному судом розмірі вважається, що до обвинуваченого обрано запобіжний захід у виді застави.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент часу внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу протягом дії ухвали.

У випадку внесення застави покласти на обвинуваченого такі обов`язки:

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає чи перебуває, без дозволу прокурора або суду;

- повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- утримуватися від спілкування з потерпілим та свідками у вказаному кримінальному провадженні.

Роз`яснити обвинуваченому, що у випадку внесення застави, оригінал документів з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок ТУДСА України коштів має бути наданий уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Відповідно до вимог ст. 182 КПК України роз`яснити обвинуваченому, що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, застава буде звернена в дохід держави та зарахована до спеціального фонду Державного бюджету України.

Встановити строк дії ухвали про тримання під вартою 01 травня 2026 року.

Ухвала в частині продовження запобіжного заходу може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги протягом п`яти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції, а ОСОБА_5 - в той же строк, але з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Повний текст ухвали виготовлено 03 березня 2026 року.

Головуючий суддя: