КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 759/5372/25 Слідчий суддя ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/824/74/2026 Доповідач в суді ІІ інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2026 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

та секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 17 березня 2025 року про продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 321, ч. 3 ст. 321 КК України у кримінальному провадженні №0000481,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 17 березня 2025 року задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління НП України підполковник поліції ОСОБА_8 , за погодженням прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 , про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Продовжено ОСОБА_7 строк тримання під вартою до 21 квітня 2025 року включно.

Одночасно визначено розмір застави у сумі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242 240 гривень.

У разі внесення застави покладено на підозрюваного наступні обов`язки:

- прибувати на виклик слідчого, прокурора та суду;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає (перебуває) без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- здати на зберігання до територіальних органів УДМС України свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд та в`їзд в Україну;

- утримуватися від спілкування зі свідками та іншими підозрюваними у даному кримінальному провадженні.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання відмовити.

Обґрунтовує доводи апеляційної скарги тим, що клопотання подано та розглянуто неналежним судом, позаяк орган досудового розслідування ГСУ НП України зареєстрований та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що не відноситься до територіальної юрисдикції Святошинського районного суду міста Києва.

Апелянт наголошує на тому, що під час застосування запобіжного заходу було порушено принцип забезпечення права на захист, так як ОСОБА_7 є громадянином Сакартвело (Республіки Грузія) та не володіє державною мовою, а до участі в розгляді клопотання було допущено перекладача, який є некомпетентним, що викликає сумнів в правильності, грамотності та якості здійсненого ним перекладу.

Крім того, апелянт зазначає, що слідчим суддею було визначено розмір застави довільно та надмірно, без будь-якого обґрунтування наявності у підозрюваного можливості сплатити заставу у такому розмірі.

Згідно ч. 1 ст. 405 КПК України апеляційний розгляд здійснюється згідно з правилами судового розгляду в суді першої інстанції з урахуванням особливостей, передбачених цією главою.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 КПК України розгляд клопотання про застосування запобіжного заходу здійснюється за участю прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, його захисника, крім випадків, передбачених частиною шостою цієї статті.

Згідно ч. 4 ст. 405 КПК України, якщо для участі в розгляді в судове засідання не прибули учасники кримінального провадження, участь яких згідно з вимогами цього Кодексу або рішенням суду апеляційної інстанції є обов`язковою, апеляційний розгляд відкладається.

Захисник ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 у судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином, про поважні причини свого неприбуття не повідомив.

Разом з тим, захисник ОСОБА_6 подав до суду заяву від 29.09.2025, в якій вказував, що підтримує апеляційну скаргу та просить проводити розгляд справи за апеляційною скаргою без його участі.

Як вбачається з матеріалів справи, 16 червня 2025 року ОСОБА_7 звільнено з-під варти, у зв`язку із внесенням застави.

Підозрюваний ОСОБА_7 у судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином, про поважні причини свого неприбуття не повідомив.

За повідомленням прокурора ОСОБА_10 , 18.07.2025 обвинувальний акт стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні №0000481 передано до суду для розгляду по суті. Разом з тим, підозрюваний ОСОБА_7 не може прибути до суду для розгляду справи за апеляційною скаргою у зв`язку з поганим станом здоров`я.

З матеріалів справи вбачається, що судове провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 17.03.2025 перебуває у провадженні Київського апеляційного суду починаючи з 25 березня 2025 року.

Разом з тим, судові засідання по розгляду апеляційної скарги призначені на 09.07.2025, 07.08.2025, 24.09.2025, 09.10.2025, 05.11.2025, 10.12.2025, 13.01.2026, 09.02.2026, 09.03.2026, 27.04.2026 відкладались, з підстав неприбуття підозрюваного, який про причини неявки суд не повідомляв та клопотань про відкладення судового розгляду не подавав.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що 21 квітня 2025 року закінчився строк дії оскаржуваної ухвали слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 17.03.2025.

З урахуванням наведених обставин, враховуючи, що колегія суддів Київського апеляційного суду тривалий час позбавлена можливості розглянути апеляційну скаргу з підстав неприбуття без поважних причин в судове засідання підозрюваного, та з огляду на скорочені та розумні терміни розгляду апеляційних скарг на ухвали слідчих суддів, колегія суддів, з`ясувавши думку захисника ОСОБА_11 та прокурора ОСОБА_10 , які не заперечували проти розгляду справи за відсутності підозрюваного, вважає за можливе проводити апеляційний розгляд за відсутності підозрюваного ОСОБА_7 .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення захисника ОСОБА_11 , яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_10 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, предметом апеляційного оскарження є ухвала слідчого судді, яка переглядається, виходячи з тих обставин кримінального провадження, які існували на день її постановлення.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Як вбачається із матеріалів судового провадження, ГСУ НП України за процесуального керівництва прокурорів Офісу Генерального прокурора здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000481 від 01.03.2024.

21.01.2025 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 1, 3 ст. 321 КК України.

21.01.2025 ухвалою Святошинського районного суду м. Києва стосовно підозрюваного ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, тобто до 21.03.2025.

Постановою заступника Генерального прокурора у вказаному кримінальному провадженні продовжено строк досудового розслідування до трьох місяців, тобто до 21.04.2025.

17.03.2025 ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва продовжено ОСОБА_7 строк тримання під вартою до 21.04.2025 включно.

Одночасно визначено розмір застави у сумі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242 240 гривень.

У разі внесення застави, покладено на підозрюваного наступні обов`язки:

- прибувати на виклик слідчого, прокурора та суду;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає (перебуває) без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- здати на зберігання до територіальних органів УДМС України свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд та в`їзд в Україну;

- утримуватися від спілкування зі свідками та іншими підозрюваними у даному кримінальному провадженні.

Колегія суддів погоджується з такими висновками слідчого судді, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе.

Згідно ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

У розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Ионкало проти України» №42310/04 від 21.04.2011, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№ 12244/86,12245/86, 12383/86 від 30.08.1990, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28.10.1994 та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити це правопорушення.

Більш того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07- Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, колегія суддів враховує правову позицію Європейського Суду з прав людини, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності події та складу кримінального правопорушення в діянні, винуватості особи в його вчиненні, належності та допустимості зібраних у справі доказів, вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, у тому числі правильність кваліфікації його дій, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, а дослідження та оцінка доказів, встановлення наявності або відсутності події та складу кримінального правопорушення, та достатності доказів для доведеності винуватості особи, відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.

Сукупність матеріалів судового провадження на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі є достатньою для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу, оскільки обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Колегія суддів вважає, що на момент розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 , слідчий суддя на основі наданих органом досудового розслідування матеріалів, які обґрунтовують клопотання, дослідив клопотання і матеріали, які його обґрунтовують, тому у слідчого судді було достатньо підстав для того, щоб встановити наявність обставин, які свідчать, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю доказів, які приведені у клопотанні органу досудового розслідування та доданих до нього матеріалах.

Враховуючи, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про наявність на даному етапі досудового розслідування обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_7 інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Крім цього, колегія суддів вважає, що перевіряючи доводи клопотання на предмет продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме того, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей та документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на інших підозрюваних, свідків, експертів, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про продовження їх існування, з огляду на конкретні обставини кримінальних правопорушень, тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_7 , у разі визнання його винуватим у інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, а також з огляду на характер та наслідки кримінальних правопорушень, у вчиненні яких він підозрюється.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

У справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Ризики, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

На переконання колегії суддів, таке обмеження права ОСОБА_7 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України, в сукупності із вищезазначеними обставинами, слідчий суддя врахував дані про особу підозрюваного, його вік та стан здоров`я, майновий стан, репутацію, спосіб життя, та дійшов обґрунтованого висновку про те, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не здатні запобігти ризикам, які зазначені у клопотанні.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді щодо необхідності на даному етапі досудового розслідування продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , оскільки слідчим суддею враховано обставини справи в сукупності з даними про особу підозрюваного, які вказують на можливість останнього вчиняти дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, оскільки строк дії запобіжного заходу, застосованого щодо ОСОБА_7 попередньою ухвалою закінчувався 21.03.2025, а досудове розслідування в даному провадженні завершити до закінчення дії попередньої ухвали слідчого судді не вбачалося можливим, у зв`язку із необхідністю проведення ряду слідчих дій, слідчий суддя належним чином встановив наявність обставин, передбачених п.2 ч. 3 ст. 199 КПК України.

Також, на переконання колегії суддів, слідчий суддя, у відповідності до вимог ч. 4, 5 ст. 182, ч. 3 ст. 183 КПК України, взявши до уваги дані, які характеризують особу підозрюваного, конкретні обставини інкримінованих йому кримінальних правопорушень, дійшов обґрунтованого висновку про визначення йому застави у межах 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242 240 грн.

Всупереч доводам апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вказаний розмір застави є відповідним і достатнім у даному кримінальному провадженні, оскільки, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні та який здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Твердження захисника про непомірність визначеного слідчим суддею розміру застави колегія суддів вважає безпідставними, оскільки, застава, визначена слідчим суддею з урахуванням обсягу повідомленої підозри та даних про особу підозрюваного, є такою, що достатньою мірою гарантуватиме виконання покладених на підозрюваного ОСОБА_7 процесуальних обов`язків та спонукатиме до їх виконання належним чином.

Викладені в апеляційній скарзі сторони захисту доводи про те, що під час застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 було порушено принцип забезпечення права на захист, а залучений до участі в розгляді клопотання перекладач є некомпетентним, відхиляються колегією суддів як такі, що не підтверджуються матеріалами справи і є надуманими, та не спростовують висновків слідчого судді про продовження існування ризиків у кримінальному провадженні та не є достатніми підставами для відмови у задоволення клопотання, як просить сторона захисту.

Твердження захисника про те, що клопотання подано та розглянуто неналежним судом, позаяк орган досудового розслідування ГСУ НП України зареєстрований та знаходиться за адресою: 01024, м. Київ, вул. Академіка Богомольця, 10, що не відноситься до територіальної юрисдикції Святошинського районного суду міста Києва, відхиляються колегією суддів, оскільки згідно постанови заступника начальника ГСУ НП України від 20.01.2025 про внесення змін до складу слідчих слідчої групи, які здійснюватимуть досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000481 від 01.03.2024 визначено персональний склад групи та місце здійснення досудового розслідування за місцем розташування органу досудового розслідування - 4-го відділу Управління розслідування особливо тяжких злочинів Головного слідчого управління НП України, а саме: м. Київ, Святошинський р-н, бул. Миколи Руденка (Кольцова), б. 22-А.

Отже, з огляду на те, що місцезнаходженням слідчого підрозділу Національної поліції України, яким здійснюється досудове розслідування у даному кримінальному провадженні - є бульв. Миколи Руденка (Кольцова), б. 22-А, у м. Києві, що знаходиться в межах Святошинського району м. Києва, то і судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у вказаному кримінальному провадженні здійснюється слідчими суддями Святошинського районного суду міста Києва, що спростовує доводи апелянта про порушення слідчим суддею правил територіальної підсудності при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що згідно з вимогами ст. 203 КПК України, ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію після закінчення строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому цим Кодексом. Тобто, законодавцем встановлено певний процесуальний запобіжник, що унеможливлює обмеження прав особи поза межами кримінального провадження.

Станом на час розгляду апеляційної скарги оскаржувана ухвала слідчого судді вичерпала свою дію 21 квітня 2025 року.

Згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 20.05.2019 у справі № 532/308/15-к (провадження № 13-23зво19), скасування такої ухвали про обрання запобіжного заходу, яка вже виконана, в жодному разі не може призвести до відновлення прав особи.

За наведених обставин у їх сукупності, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 17 березня 2025 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ________________ ОСОБА_12

Судді:

ОСОБА_13