ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1359/26 Справа № 188/3038/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2026 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді - доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю:

захисника (в режимі відеоконференції) ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2026 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця смт. Петропавлівка, Петропавлівського району Дніпропетровської області, на утриманні малолітніх дітей та непрацездатних осіб не має, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, раніше судимого:

- 02 червня 2023 року Павлоградським міським судом Дніпропетровської області за п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років. Зараховано з 21.08.2016 до 09.10.2023 (1:2) на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, звільнений 03.07.2024 з Криворізької ВК Дніпропетровської колонії № 80 по відбуттю строку покарання

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 125 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2026 року задоволено клопотання прокурора,продовжено запобіжний захід ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів з 15:00 год. 16.02.2026 року до 15:00 год. 16.04.2026 року включно, без визначення розміру застави.

Відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу.

Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні інкримінованого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років, що може спонукати останнього до переховування з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Крім того судом взято до уваги, що ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, продовжують існувати, а інший більш м`який запобіжний захід не забезпечить належне виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Також судом взято до уваги, що зміна запобіжного заходу на домашній арешт не забезпечить виконання обвинуваченим належних процесуальних обов`язків, оскільки обвинувачений проживає по АДРЕСА_1 , разом зі своїми батьками, потерпілими у справі, яким були спричинені тілесні ушкодження.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить оскаржену ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати менш суворий запобіжний захід у вигляді домашнього арешту можливо із застосуванням електронного засобу контролю, за адресою: АДРЕСА_2 , або у разі незмінності запобіжного заходу, застосувати мінімальний розмір застави.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що оскаржена ухвала є необґрунтованою, постановлена з істотними порушеннями вимог кримінально-процесуального законодавства України, а тому підлягає скасуванню.

Вказує, що ОСОБА_7 перебуває під вартою з 19.09.2024 року, тобто понад 17 місяців, у судовому засіданні допитано потерпілих та досліджено докази, тому ризик впливу на останніх є спростованим.

Зазначає, що судом не було враховано відомості з довідки ФОП ОСОБА_8 , про можливе працевлаштування ОСОБА_7 та проживання у АДРЕСА_2 , що також виключає ризик впливу на потерпілих.

Акцентує увагу суду, на тому, що ризики прокурором не доведені та ґрунтуються на припущеннях.

Зазначає, що слідчим суддею не взяті до уваги обставини в порядку ст. 178 КПК України, а саме те, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання та реєстрації, в розшуку не перебував та приводів не мав.

Заслухавши суддю-доповідача; захисника ОСОБА_6 , який підтримав доводи апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні з викладених в ній підстав; дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що остання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, згідно із ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий або прокурор;

недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно із вимогами ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою окрім відомостей, зазначених у ст. 184 КПК України, має містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

На думку колегії суддів, слідчий суддя при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою цих вимог закону дотримався.

Як вбачається з наданих матеріалів, у провадженні Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000400 від 19.09.2025 року, щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 125 КК України.

16 лютого 2026 року прокурором подано клопотання про продовження строку тримання ОСОБА_7 під вартою, в якому зазначено, що встановлені ризики та суспільна небезпека особи обвинуваченого не відпали і продовжують існувати.

Перевіривши з урахуванням доводів апеляційної скарги представлені матеріали, колегія суддів дійшла висновку про доведеність викладених в клопотанні обставин, які зумовлюють обрання запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_7 під вартою.

Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин. Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії», зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою.

Як вбачається з наданих матеріалів, обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_7 достатньою для продовження запобіжного заходу мірою підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, які в своїй сукупності вказують на причетність останнього до інкримінованих кримінальних правопорушень.

В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Надаючи оцінку можливості переховування обвинуваченого від суду, колегія суддів бере до уваги, що існує достатньо висока ймовірність того, що останній метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів, може вдатися до відповідних дій.

Також існує і є вагомим ризик незаконного впливу обвинуваченого на потерпілих у цьому кримінальному провадженні, з огляду на те, що вони є його батьками та йому відоме їх місце проживання, а тому обвинувачений може незаконно впливати на вказаних осіб з метою спонукання їх до зміни своїх показань чи відмови від надання свідчень у судовому провадженні.

Отже доводи сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених статтею 177 КПК, та відсутність підстав для продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою слід визнати необґрунтованими та такими, що суперечать матеріалам кримінального провадження.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що практика Європейського суду з прав людини розширила дію гарантій частини 4 статті 5 Конвенції, яка зокрема згідно з доктриною Суду Конвенція вимагає періодичного перегляду тривалого тримання.

Так, аби відповідати вимогам Конвенції, такий перегляд повинен дотримуватись як матеріальних, так і процесуальних норм національного законодавства і, більше того, здійснюватись згідно з метою статті п`ятої Конвенції, тобто для захисту особи від свавілля. Остання вимога означає не тільки, що компетентний суд повинен приймати рішення «швидко», але також, що такі рішення мають прийматися з розумними інтервалами (рішення Herczegfalvy v.Austria, 1992 р.).

Продовження тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (рішення у справі "Єчюс проти Литви" (Jecius v. Lithuania), N 34578/97, п.93, ECHR 2000-IX).

Позбавлення свободи та особистої недоторканості має бути обґрунтованим. Відсутність будь-яких підстав у рішеннях судових органів, які санкціонують тримання під вартою протягом тривалого періоду часу, може бути несумісним з принципом захисту від свавілля, закріпленим п. 1 ст. 5 (рішення у справі «Сташайтіс проти Литви» від 21.03.2002 р.(пп. 66-67).

Обговорюючи питання про можливість усунення вказаних ризиків у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання ОСОБА_7 під вартою, колегія суддів, погоджуючись з думкою суду першої інстанції, вважає, що встановлені щодо цього обвинуваченого ризики з числа передбачених ст. 177 КПК України є виключно вагомими, а вищенаведені обставини поза розумним сумнівом підтверджують продовження існування встановлених ризиків, і те, що запобігти їх реалізації можливо тільки шляхом продовження застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а більш м`які запобіжні заходи нездатні забезпечити його належну процесуальну поведінку.

При цьому колегія суддів враховує, що ОСОБА_7 не має сталих соціальних зв`язків, не працює та не має легального джерела доходів, на даний час небезпідставно обвинувачується у застосуванні фізичного насильства до обох своїх батьків, вчиненого 15.09.2024, тобто через короткий час після звільнення 03.07.2024 з місць позбавлення волі за відбуттям покарання за вчинення особливо тяжкого насильницького злочину, передбаченого п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України.

Доводи захисника про те, що ОСОБА_7 перебуває під вартою понад 17 місяців, хоча і заслуговують на увагу, втім самі по собі не є достатньою підставою для зміни застосованого запобіжного заходу, оскільки дані про особу останнього, характер та тяжкість інкримінованого злочину, свідчать про те, що менш суворий запобіжний захід, зокрема альтернативна застава, не забезпечить належної поведінки останнього.

Аналізуючи наведені обставини, колегія суддів, погоджуючись з думкою слідчого судді, вважає, що встановлені щодо особи обвинуваченого, ризики з числа передбачених ст. 177 КПК України, з урахуванням відомостей про особу та обставини вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, є виключно вагомими та не можуть бути усунуті у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання його під вартою.

Будь-яких істотних порушень кримінального процесуального закону при постановленні зазначеної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді - залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2026 про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 125 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4