ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/817/93/26 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.1 ст.126 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2026 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

за участі прокурора ОСОБА_6

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі матеріали кримінального провадження №11-кп/817/93/26 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13.11.2025 року щодо ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 126 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, за якою призначено їй покарання у виді громадських робіт на строк 80 годин.

Вирішено питання про долю речових доказів, відповідно до ст. 100 КПК України.

Згідно з вироком суду, 29 вересня 2025 року близько 13:45 год. у обвинуваченої ОСОБА_7 , яка перебувала неподалік під`їзду №2 у дворі будинку АДРЕСА_1 , у ході словесного конфлікту з ОСОБА_9 виник протиправний умисел на умисне завдання побоїв, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень останній.

Реалізуючи свій протиправний умисел, 29 вересня 2025 року близько 13:45 год. обвинувачена ОСОБА_7 , перебуваючи неподалік під`їзду №2 у дворі будинку АДРЕСА_1 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, на ґрунті тривалих неприязних відносин, у ході словесного конфлікту завдала один удар кулаком правої руки у ліве плече ОСОБА_9 . Після чого продовжуючи свої протиправні дії у ході словесного конфлікту, який супроводжувався нецензурною лайкою, обвинувачена ОСОБА_7 завдала один удар долонею правої руки по лівій частині обличчя ОСОБА_9 .

Надалі продовжуючи свої протиправні дії, у ході виниклої шарпанини обвинувачена ОСОБА_7 завдала один удар долонею правої руки в ліву частину голови ОСОБА_9 .

У результаті протиправних дій обвинуваченої ОСОБА_7 потерпілій ОСОБА_9 нанесено побоїв, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_8 просить вирок суду щодо ОСОБА_7 змінити в частині призначеного їй покарання, визначивши його у вигляді штрафу.

Вважає призначене місцевим судом обвинуваченій покарання таким, що не відповідає ступеню тяжкості скоєного нею кримінального правопорушення, принципам справедливості, пропорційності та індивідуалізації відповідальності з огляду на те що суд не врахував всіх обставин справи, часткового визнання ОСОБА_7 своєї вини у скоєнні кримінального проступку, відсутність судимості, а також наявність у неї на утриманні неповнолітньої дитини.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинувачену, її захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу та просять її задовольнити з викладених у ній мотивах, прокурора та потерпілу, які заперечили проти її задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, в цьому кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції переглядає вирок в межах апеляційних скарг.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, за обставин, викладених у вироку є вірним та не оспорюються в апеляційній скарзі, як і кваліфікація її дій за ч. 1 ст. 126 КК України - умисне завдання побоїв, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкодженьтому, тому колегією суддів не переглядаються.

При призначенні покарання ОСОБА_7 , суд відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченою кримінального правопорушення, яке у відповідності до вимог ст.12 КК України відноситься до категорії кримінальних проступків, особу винної, яка раніше не судима, має на утриманні одну неповнолітню дитину, негативно характеризується за місцем проживання, її сімейний стан, вік та стан здоров`я, не перебування на обліку в лікаря нарколога та психіатра, те, що на час вчинення інкримінованого правопорушення вона могла та може давати звіт своїм діям та керувати ними, відношення ОСОБА_7 до вчиненого кримінального проступку, зокрема, відсутність розкаяння у вчиненому, не встановив обставин, які б пом`якшували або обтяжували її покарання.

З урахуванням конкретних обставин вчиненого кримінального правопорушення, наслідків, що настали та інших обставин, які впливають на ступінь відповідальності особи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що дане покарання є справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Доводи захисника про неврахування судом усіх обставин справи при призначенні покарання обвинуваченій не узгоджуються з викладеними у судовому рішенні мотивами. Зокрема, суд вірно врахував те, що обвинувачена визнала свою вину лише частково, щирого каяття у вчиненому не висловила, що свідчить про відсутність підстав для висновку про її належну правосвідомість та критичне ставлення до власної протиправної поведінки.

Крім того, судом вірно при призначенні ОСОБА_7 покарання враховано негативну характеристику обвинуваченої за місцем проживання.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з тим, що призначення обвинуваченій покарання у виді громадських робіт є обґрунтованим та зроблене з урахуванням конкретних обставин справи і даних про особу обвинуваченої, при виборі заходу примусу суд дотримався приписів статтей 50, 65 КК, а призначене обвинуваченій покарання є справедливим, тому підстав для застосування до ОСОБА_7 менш суворого покарання у вигляді штрафу не вбачає.

Тому апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 слід залишити без задоволення, а вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13.11.2025 року щодо ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 126 КК України без змін.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13.11.2025 року щодо ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 126 КК України без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців.

Головуючий

Судді