КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/2264/2026
ЄУН: 752/1664/26 Головуючий суддя у суді І інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 березня 2026 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 ОСОБА_4

за участю

секретаря ОСОБА_5

особи, яка подала скаргу, ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 22 січня 2026 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 22 січня 2026 року скаргу/ заяву ОСОБА_6 про незаконне позбавлення волі, визнання протиправним та незаконним наказу про зарахування до військової частини для проходження військової служби, виключення зі списків особового складу військової частини, повернуто особі, яка її подала, як таку, що не підлягає розгляду Голосіївським районним судом м. Києва.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить постановити ухвалу, якою негайно звільнити ОСОБА_7 , який знаходиться у військовій частині НОМЕР_1 АДРЕСА_1 ; визнати протиправним та незаконним Наказ, згідно з яким ОСОБА_7 перебуває у в/ч НОМЕР_1 ; зобов`язати в/ч НОМЕР_1 виключити солдата ОСОБА_7 зі списків особового складу військової частини.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, апелянт зазначає, що не погоджується з прийнятим судовим рішенням, оскільки ухвала слідчого судді є незаконною, необґрунтованою та такою, що суперечить вимогам КПК України, а тому підлягає скасуванню. Так, апелянт зазначає про те, що висновки слідчого судді, викладені в ухвалі, про те, що підставою повернення заяви є подання заяви з порушенням територіальної юрисдикції, є безпідставними, оскільки ОСОБА_7 був викрадений в Голосіївському районі м. Києва. На момент викрадення ОСОБА_7 в розшуку не знаходився. Більш того, на момент позбавлення волі ОСОБА_7 знаходився на військовому обліку в Коростенському районному комісаріаті за місцем реєстрації та не перебував на обліку у Голосіївському РТЦК, і в м. Київ приїхав у справах, зокрема, й тих, згідно з якими відкриті кримінальні провадження за ст. 146 ,397 КК України. ОСОБА_7 на момент викрадення при собі не мав жодних медичних документів, у зв`язку з чим і відмовився від проходження ВЛК, та фактично не проходив медичного огляду, був позбавлений волі о 09:30 год. невідомими особами в м. Києві в Голосіївському районі, незаконно доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_1 , та свідомо ними утримувався, відмовивши у зустрічі із адвокатом. Крім того, апелянт звертає увагу на те, що ОСОБА_7 не отримував під особистий розпис направлення на проходження військово-лікарської комісії згідно з Положенням про військово-лікарську експертизу в ЗСУ, затвердженого наказом Міністерства оборони від 14 серпня 2008 року № 402, та не отримував під розпис повістку про призов на військову службу під час мобілізації та відправлення до місць проходження військової служби.

Апелянт зазначає, що фактичне утримання ОСОБА_7 є незаконним з моменту затримання, не ґрунтується на жодній нормі права та створює триваюче порушення права на свободу. Незаконна мобілізація відбулась внаслідок протиправних наказів та викрадення людини, що є наслідком порушення Закону. Як наголошує ОСОБА_6 , мобілізаційні заходи не можуть підміняти собою кримінально-процесуальні процедури, а позбавлення волі без дотримання вимог закону є недопустимим.

Заслухавши доповідь судді, позицію ОСОБА_6 на підтримку доводів апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали, обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

21 січня 2026 року до Голосіївського районного суду міста Києва надійшла заява ОСОБА_6 на незаконне позбавлення посадовими особами військової частини НОМЕР_1 волі його сина ОСОБА_7 , визнання протиправним та незаконним наказу про зарахування останнього до особового складу військової частини НОМЕР_1 для проходження військової служби, виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .

Приймаючи рішення про повернення скарги/заяви ОСОБА_6 , слідчий суддя, з посиланням на положення ч. 3 ст. 26, ст. 206 КПК України, обґрунтував тим, що зі змісту заяви встановлено, що ОСОБА_7 перебуває у військовій частині НОМЕР_1 , що знаходиться у АДРЕСА_1 , тобто, поза межами юрисдикції Голосіївського району м. Києва. Окрім того, скаржником не надано відомостей про те, що ОСОБА_7 утримується в рамках кримінального провадження.

Крім того, слідчим суддею зазначено про те, що вимоги ОСОБА_6 про оскарження дій та бездіяльності посадових та службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, пов`язаних з мобілізацією, підлягають розгляду у порядку адміністративного судочинства та не належать до компетенції слідчого судді.

Колегія суддів погоджується з таким рішенням слідчого судді та враховує, що відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Частиною 3 ст. 26 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 206 КПК України слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Аналіз наведених положень КПК України свідчить, що слідчого суддю наділено повноваженнями забезпечити додержання прав особи, за умови тримання такої особи під вартою з порушенням її прав в межах кримінального провадження, тобто, за наявності даних про незаконне затримання, тримання під вартою з порушенням прав особи, яка утримується в межах кримінального провадження, слідчий суддя зобов`язаний діяти за приписами ст. 206 КПК України.

Однак, за змістом поданої ОСОБА_6 заяви, він просить звільнити ОСОБА_7 з військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_1 ; визнати протиправним та незаконним Наказ, згідно з яким ОСОБА_7 перебуває у в/ч НОМЕР_1 ; зобов`язати в/ч НОМЕР_1 виключити солдата ОСОБА_7 зі списків особового складу військової частини.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів враховує, що відповідно до Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року на території України введено воєнний стан задля протидії військовослужбовцям російської федерації та на теперішній час продовжено строк проведення загальної мобілізації.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до ч. 2 ст. 102, п. 1, 17, 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Указом Президента України № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» від 24 лютого 2022 року оголошено про проведення загальної мобілізації.

Відповідно до ст. 64, 65 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції. Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

У відповідності до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що мобілізація ОСОБА_8 здійснена не у межах кримінального провадження.

Згідно з нормами кримінального процесуального законодавства службові (посадові) особи РТЦК та СП не є уповноваженими службовими особами, яким надано право на здійснення затримання в рамках кримінальної юрисдикції. Відтак, ОСОБА_7 не є затриманою у розумінні кримінально-процесуального законодавства особою, а тому повноваження слідчого судді на вказані правовідносини не поширюються.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що у даному випадку має місце незгода ОСОБА_6 з діями працівників РТЦК та СП, військової частини, пов`язаними з мобілізацією ОСОБА_7 , та проходження останнім військової служби у військовій частині НОМЕР_1 .

За таких обставин колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку, що, у разі порушення прав чи інтересів ОСОБА_7 службовими (посадовими) особами РТЦК та СП та військової частини НОМЕР_1 при здійсненні ними свої повноважень, пов`язаними з мобілізацією та проходженням військової служби, для судового захисту він вправі звернутись з адміністративним позовом до компетентного адміністративного суду, а у разі вчинення щодо ОСОБА_7 протиправних дій, що містять ознаки кримінальних правопорушень, до правоохоронного органу з заявою про вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що вимоги заяви ОСОБА_6 виходять за межі повноважень слідчого судді, встановленими КПК України, а тому слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку, що така заява не підлягає розгляду Голосіївським районним судом м. Києва.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 304 КПК України скарга повертається, якщо не підлягає розгляду в цьому суді.

З огляду на встановлені під час апеляційного розгляду обставини, колегія суддів доходить висновку, що підстави для скасування ухвали слідчого судді за обставин, викладених в апеляційній скарзі ОСОБА_6 , відсутні, а, відтак, апеляційна скарга ОСОБА_6 не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 22 січня 2026 року, якою скаргу заяву ОСОБА_6 про незаконне позбавлення волі, визнання протиправним та незаконним наказу про зарахування до військової частини для проходження військової служби, виключення зі списків особового складу військової частини, повернуто, як таку, що не підлягає розгляду Голосіївським районним судом м. Києва, - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

______________________ _______________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4