ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
Ухвала

про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

05 березня 2026 року слідчий суддя Фастівського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , адвоката ОСОБА_5 , слідчого ОСОБА_6 , перекладача ОСОБА_7 , розглянувши матеріали клопотання начальника відділення розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого відділу Фастівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 , погодженого з прокурором ОСОБА_3 в кримінальному провадженні № 0000005, відомості про яке внесено до ЄРДР 19.01.2026, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 2012 КК України, -

встановив:

На розгляд слідчого судді Фастівського міськрайонного суду Київської області надійшло клопотання начальника відділення розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого відділу Фастівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 , погодженого з прокурором ОСОБА_3 в кримінальному провадженні № 0000005, відомості про яке внесено до ЄРДР 19.01.2026, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 2012 КК України.

Клопотання обґрунтовано тим, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до Указу Президента України, який затверджений Законом України № 2102-IX від 24.02.2022, на території України у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, відповідно до пункту 20 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05:30 год. 24.02.2022 строком на 30 діб, який надалі неодноразово продовжувався, тобто, у період часу з 24.02.2022 по 25.03.2024 на території України було запроваджено та діяв воєнний стан.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про гуманітарну допомогу» безоплатна допомога (пересилка, виконання робіт, надання послуг) це надання гуманітарної допомоги без будь-якої грошової, матеріальної або інших видів компенсацій донорам, у свою чергу гуманітарна допомога це цільова адресна безоплатна допомога в грошовій або натуральній формі, у вигляді безповоротної фінансової допомоги або добровільних пожертвувань, або допомога у вигляді виконання робіт, надання послуг, що надається іноземними та вітчизняними донорами із гуманних мотивів отримувачам гуманітарної допомоги в Україні або за кордоном, які потребують її у зв`язку з соціальною незахищеністю, матеріальною незабезпеченістю, важким фінансовим становищем, виникненням надзвичайного стану, зокрема внаслідок стихійного лиха, аварій, епідемій і епізоотій, екологічних, техногенних та інших катастроф, які створюють загрозу для життя і здоров`я населення, або тяжкою хворобою конкретних фізичних осіб, а також для підготовки до збройного захисту держави та її захисту у разі збройної агресії або збройного конфлікту. Гуманітарна допомога є різновидом благодійництва і має спрямовуватися відповідно до обставин, об`єктивних потреб, згоди її отримувачів та за умови дотримання вимог ст. 3 Закону України «Про благодійну діяльність та благодійні організації».

Відповідно до положень ст. 8 Закону України «Про гуманітарну допомогу» передбачено, що товари (предмети), що ввозяться (пересилаються) як гуманітарна допомога, підлягають першочерговому безкоштовному спрощеному декларуванню митним органам відповідними установами та організаціями незалежно від форми власності, з обов`язковим проставленням у товаросупровідних документах, вантажних митних деклараціях клейма «Гуманітарна допомога. Продаж заборонено», завіреного печаткою митника. Установи та організації незалежно від форми власності, що здійснюють декларування митним органам, у разі відмови декларування вантажів гуманітарної допомоги позбавляються права на декларування митних вантажів. Інструкція про першочергове безкоштовне спрощене декларування гуманітарної допомоги затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Положеннями ст. 3 Закону України «Про благодійну діяльність та благодійні організації» визначено, що цілями благодійної діяльності є надання допомоги для сприяння законним інтересам бенефіціарів у сферах благодійної діяльності, визначених цим Законом, а також розвиток і підтримка цих сфер у суспільних інтересах. Сферами благодійної діяльності є: 1) освіта; 2) охорона здоров`я; 3) екологія, охорона довкілля та захист тварин; 4) запобігання природним і техногенним катастрофам та ліквідація їх наслідків, допомога постраждалим внаслідок катастроф, збройних конфліктів і нещасних випадків, а також біженцям та особам, які перебувають у складних життєвих обставинах; 5) опіка і піклування, законне представництво та правова допомога; 6)соціальний захист, соціальне забезпечення, соціальні послуги і подолання бідності; 7) культура та мистецтво, охорона культурної спадщини; 8) наука і наукові дослідження; 9) спорт і фізична культура; 10) права людини і громадянина та основоположні свободи; 11) розвиток територіальних громад; 12) розвиток міжнародної співпраці України; 13) стимулювання економічного росту і розвитку економіки України та її окремих регіонів та підвищення конкурентоспроможності України; 14) сприяння здійсненню державних, регіональних, місцевих та міжнародних програм, спрямованих на поліпшення соціально-економічного становища в Україні; 15) сприяння обороноздатності та мобілізаційній готовності країни, захисту населення у надзвичайних ситуаціях мирного і воєнного стану.

Положеннями ст. 1 Закону України «Про волонтерську діяльність» визначено, що волонтерська діяльність - добровільна, соціально спрямована, неприбуткова діяльність, що здійснюється волонтерами шляхом надання волонтерської допомоги. Волонтерська допомога - роботи та послуги, що безоплатно виконуються і надаються волонтерами. Волонтерська діяльність є формою благодійної діяльності. Безоплатне виконання робіт або надання послуг особами, що здійснюється на основі сімейних, дружніх чи сусідських відносин, не є волонтерською діяльністю. Волонтерська діяльність ґрунтується на принципах законності, гуманності, рівності, добровільності, безоплатності, неприбутковості.

Волонтерська діяльність здійснюється за такими напрямами: надання волонтерської допомоги громадянам, які постраждали внаслідок надзвичайної ситуації техногенного чи природного характеру, дії особливого періоду, правових режимів надзвичайного чи воєнного стану, проведення антитерористичної операції ,здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресію Російської Федерації проти України та/або іншої країни проти України, у результаті соціальних конфліктів, нещасних випадків, а також жертвам кримінальних правопорушень, біженцям, внутрішньо переміщеним особам; надання волонтерської допомоги Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, правоохоронним органам, органам державної влади підчас дії особливого періоду, дії правового режиму надзвичайного чи воєнного стану, проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та/або іншої країни проти України; надання волонтерської допомоги для подолання наслідків бойових дій, терористичного акту, збройного конфлікту, тимчасової окупації; надання волонтерської допомоги для подолання наслідків збройної агресії Російської Федерації проти України та/або іншої країни проти України, а також для післявоєнного відновлення і розвитку України; надання волонтерської допомоги особам/сім`ям, які опинилися у складних життєвих обставинах через шкоду, завдану бойовими діями, терористичним актом, збройним конфліктом, тимчасовою окупацією, збройною агресією Російської Федерації проти України та/або іншої країни проти України; надання волонтерської допомоги за іншими напрямами, не забороненими законодавством.

У не встановлений в ході досудового розслідування час, але не пізніше січня 2026 року, у ОСОБА_4 , що діяв з метою отримання прибутку, виник протиправний умисел на продаж предметів, які відповідно до положення ст. 8 Закону України «Про гуманітарну допомогу» передані донорами в якості благодійної допомоги Благодійним організаціям зареєстрованим на території України, шляхом їх передачі у фактичне користування на підставі підроблених актів прийому-передачі таких предметів до військових частин ЗСУ.

Так, реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 перебуваючи у невстановлені в ході досудового розслідування дату та час, у невстановленому місці, замовив виготовлення печатки Міністерства оборони України, військової частини НОМЕР_1 , яку у подальшому використовував для виготовлення фіктивних актів прийому передач гуманітарної допомоги від імені військової частини НОМЕР_1 .

У подальшому, ОСОБА_4 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на продаж товарів (предметів) гуманітарної допомоги з метою отримання прибутку, маючи на руках печатку військової частини НОМЕР_1 , зробив фіктивне замовлення від вищевказаної військової частини до Благодійної організації «Благодійний Фонд «Юнайтед Хелп Юкрейн Ейд Хаб»» на отримання гуманітарної допомоги на безоплатній основі, а саме: коптер Yuneec H520Е з камерою Yuneec E90x (0-70) в кількості 10 шт., зарядний пристрій для акумуляторів ST16S (O-71) в кількості 4 шт., зарядний пристрій для акумулятора Yuneec H520Е (О-72) в кількості 2 шт., Жорстка валіза на колесах Yuneec для дронів H520Е (О-73) в кількості 1 шт., які ОСОБА_8 отримав у власне користування на підставі фіктивного акту приймання передачі гуманітарної допомоги №12029 від 17 грудня 2025 року.

26.02.2026, ОСОБА_4 перебуваючи за місцем свого фактичного мешкання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , де реалізуючи свій злочинний умисел спрямований на використання - продаж товарів (предметів) гуманітарної допомоги, діючи умисно та протиправно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання з метою отримання прибутку, незаконно продав ОСОБА_9 один коптер Yuneec H520Е з камерою Yuneec E90x (0-70) вартістю 130 000 грн. 20 коп.

У подальшому, 03.03.2026 ОСОБА_4 перебуваючи за місцем свого фактичного мешкання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 та продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на використання - продаж товарів (предметів) гуманітарної допомоги з метою отримання прибутку, незаконно продав ОСОБА_9 8 (вісім) коптерів Yuneec H520Е з камерою Yuneec E90x (0-70) загальною вартістю 1 040 001 грн. 92 коп., та 10 (десять) FPV коптерів, які відповідно до Декларації про перелік товарів, що визнаються гуманітарною допомогою, ввезено на територію України у вигляді гуманітарної допомоги, та які відповідно до вимог Постанов Кабінету Міністрів України № 174 від 01.03.2022 та № 953 від 05.09.2023 не підлягають продажу.

Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 2012 КК України, тобто у незаконному використанні - продажі товарів (предметів) гуманітарної допомоги з метою отримання прибутку, вчиненому у значному розмірі, під час воєнного стану.

03.03.2026 року ОСОБА_4 був затриманим об 15 годині 55 хвилин.

04.03.2026 року слідчим за погодженням з прокурором повідомлено про підозру ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого . 3 ст. 2012 КК України.

В судовому засіданні прокурор та слідчий зазначене клопотання підтримали, просили застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з урахуванням обґрунтованої підозри вчинення кримінального правопорушення цією особою, фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення, його тяжкості та доведеного існування ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 КПК України.

Окремо зазначали про необхідність визначення розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу, в межах, встановлених КПК, враховуючи тяжкість інкримінованих кримінальних правопорушень. Розмір застави, згідно позиції сторони обвинувачення, повинен бути визначений на розсуд слідчого судді в межах, встановлених КПК України для злочинів відповідної тяжкості.

В судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_4 та його адвокат ОСОБА_5 проти задоволення клопотання частково заперечували, просили обрати більш м`який запобіжний захід, зокрема, цілодобовий домашній арешт.

Захисник вважає пред`явлену підозру формально обґрунтованою для цієї стадії провадження, проте вважає не доведеним існування вказаних стороною обвинувачення ризиків в тій мірі, яка б виправдовувала застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Підозрюваний частково визнав себе винуватим, пояснив, що дійсно використовував без наявності для того письмових підтверджень, документи з печаткою військової частини НОМЕР_1 для отримання коптерів та отримав ці літальні апарати у кількості 10 штук від гуманітарної організації, проте, як виявилось пізніше, ці літальні апарати мали сільськогосподарське призначення та не були придатні для використання військовими, тому він хотів їх продати чи обміняти, а кошти отримані від їх можливого продажу витратити на потреби військової частини. Наявність умислу та корисного мотиву заперечує, наведені обставини щодо зустрічі зі свідком та подальшого продажу йому літальних апаратів та отримання від нього коштів заперечує, як заперечує і належність йому вилучених під час його затримання та під час огляду автомобіля купюр.

Заслухавши доводи і міркування прокурора і слідчого, підозрюваного та захисника, дослідивши клопотання та долучені до нього матеріали, слідчий суддя приходить до переконання щодо необхідності задоволення клопотання та застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою з визначенням застави.

Зокрема, в частині 1 статті 176 КПК України визначений перелік запобіжних заходів, що можуть бути застосованими до підозрюваного чи обвинуваченого. Серед них особисте зобов`язання, особиста порука, застава, домашній арешт, тримання під вартою.

Згідно приписів частини 3 статті 176 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Згідно частини 4 цієї статті, запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування та до початку підготовчого судового засідання - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.

Згідно приписів частини 1 статті 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно приписів частини 2 цієї статті, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно приписів частини 1 статті 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;

ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Згідно приписів частини 1 статті 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, за виключенням застосування цього запобіжного заходу під час дії воєнного стану до підозрюваного чи обвинуваченого у вчиненні злочинів згідно переліку, вказаного в статті 176 КПК України.

Згідно приписів частини 2 статті 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як:

до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що підозрюваний, обвинувачений не виконав обов`язки, покладені на нього при застосуванні іншого, раніше обраного запобіжного заходу, або не виконав у встановленому порядку вимог щодо внесення коштів як застави та надання документа, що це підтверджує;

до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до трьох років, виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що, перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину;

до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину;

до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років;

до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки;

до особи, яку розшукують компетентні органи іноземної держави за кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким може бути вирішено питання про видачу особи (екстрадицію) такій державі для притягнення до кримінальної відповідальності або виконання вироку, в порядку і на підставах, передбачених розділом ІХ цього Кодексу або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;

до особи, стосовно якої надійшло прохання Міжнародного кримінального суду про тимчасовий арешт або про арешт і передачу, у порядку і на підставах, передбачених розділом IX-2 цього Кодексу.

Згідно приписів абзацу 1, 2 частини 3 цієї статті, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

В частині 4 статті 183 КПК України визначений перелік випадків, коли слідчий суддя має право не визначати розмір застави, застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, зокрема, у випадку вчинення злочину із застосуванням насильства.

Згідно приписів частини 1 статті 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно приписів частини 1 статті 196 КПК України, в ухвалі про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зазначає відомості про:

кримінальне правопорушення (його суть і правову кваліфікацію із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність), у якому підозрюється, обвинувачується особа;

обставини, які свідчать про існування ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу;

обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу;

посилання на докази, які обґрунтовують ці обставини;

запобіжний захід, який застосовується.

Згідно приписів частини 4 цієї статті, слідчий суддя, суд зобов`язаний визначити в ухвалі про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або домашнього арешту дату закінчення її дії у межах строку, передбаченого цим Кодексом.

Згідно приписів частини 1 статті 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Згідно приписів частини 2 цієї статті, строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання.

Аналізуючи клопотання про застосування запобіжного заходу та додані до нього документи та враховуючи зміст пояснень прокурора, підозрюваного, захисника, слідчий суддя, перш за все, вважає за необхідне зосередитись на дослідженні питання доцільності застосування запобіжного заходу, а потім, у випадку наявності правових та фактичних підстав для його застосування, вирішити питання щодо обрання запобіжного заходу конкретного виду.

Отже, в контексті процитованих вище приписів ч. 1, 2 статті 177, ч. 1 ст. 194 КПК України, для вирішення питання можливості застосування запобіжного заходу, необхідним є встановлення обґрунтованості підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може вчинити наступні дії: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При цьому, поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві, тому, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України та позиції Європейського суду з прав людини, яка відображена у п. 175 рішення від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Також вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення. Вказані висновки наведенні в рішення ЄСПЛ у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства».

Зміст наданих стороною обвинувачення матеріалів свідчить про достатність доказів для висновку про ймовірну причетність особи до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, а отже виправдовує можливість застосування до неї певних обмежень для забезпечення належної процесуальної поведінки, попередження вчинення нових правопорушень та забезпечення реалізації цілей і завдань кримінального провадження.

Про ймовірну причетність підозрюваного до вчинення інкримінованого злочину та наявність між цієї особою і вчиненим кримінальним правопорушенням об`єктивного зв`язку, свідчить: протокол обушку від 03.03.2026; протокол огляду місця події від 03.03.2026; протокол допиту свідка ОСОБА_9 ; протокол допиту свідка ОСОБА_10 ; протокол допиту свідка ОСОБА_11 ; протокол огляду особи від 26 лютого 2026 року, протокол огляду та вручення грошових коштів від 26 лютого 2026 року, протокол огляду та вилучення від 26 лютого 2026 року, інші матеріали кримінального провадження в їх сукупності.

Зміст вказаних документів обґрунтовано підтверджує можливу причетність підозрюваного до незаконного продажу товарів (предметів) гуманітарної допомоги з метою отримання прибутку, вчиненому у значному розмірі, під час воєнного стану, за обставин, зазначених в повідомленні про підозру та в клопотанні про обрання запобіжного заходу.

Правильність кримінальної кваліфікації діянь оцінюється на стадії судового розгляду, зокрема, після встановлення мотиву, мети та форми умислу підозрюваного.

На стадії досудового розслідування під час вирішення питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, достатнім є встановлення не всіх ознак складу злочину, а ознак об`єктивної сторони цього злочину.

Слідчий суддя констатує, що незаконний продаж товарів (предметів) гуманітарної допомоги з метою отримання прибутку, вчинене у значному розмірі, під час воєнного стану, за наведених у клопотанні обставин, може обґрунтовано свідчити про наявність ознак об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого частиною 2 статті 201-2 КК України, а наявність мотивів, мети та форми умислу, як необхідних кваліфікуючих ознак, встановлюється під час розгляду кримінального провадження в суді.

Отже, в даному випадку підозра є обґрунтованою та виправдовує необхідність застосування запобіжного заходу.

Також, враховуючи наведені в клопотанні обставини вчинення кримінального правопорушення, тяжкість вчинення кримінального правопорушення, тяжового злочину, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до семи років, особу підозрюваного, який не має міцних соціальних зв`язків та на утриманні нікого не має, офіційно не працевлаштований та не отримує офіційних доходів, є громадянином іншої держави, на території якого має зареєстроване місце проживання, слідчий суддя приходить до переконання про існування ризиків вчинення дій, передбачених частиною 1 статті 177 КПК України, а саме ризиків переховування від органів досудового розслідування і суду та незаконного впливу на свідків, анкетні дані яких відомі підозрюваному, ризику вчинення інших злочинів.

Про існування ризику переховування від органу досудового розслідування і суду свідчить, зокрема, усвідомлення підозрюваним невідворотності покарання у вигляді позбавлення волі у випадку доведення його вини та відсутність, як стримуючого фактору, міцних соціальних зв`язків в останнього та місця роботи.

Також, з огляду на відсутність в підозрюваного офіційного місця роботи і не повідомлення ним джерел отримання коштів, слідчий суддя приходить до переконання, що наявний ризик вчинення підозрюваним нових кримінальних правопорушень, з урахуванням того, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється, ймовірно було вчиненим з корисливих мотивів.

Також, з огляду на те, що підозрюваному відомі анкетні дані свідків, наведені в протоколах їх допиту, слідчий суддя погоджується з доводами ініціатора клопотання про існування ризику впливу підозрюваним на зазначених вище свідків.

Вказані вище обставини слідчий суддя вважає достатніми для застосування до підозрюваного запобіжного заходу.

Визначаючи конкретний вид запобіжного заходу, що має бути застосованим до підозрюваного, слідчий суддя враховує наступні обставини та правові норми, що мають бути застосованими при вирішенні цього питання.

Так, згідно приписів статті 28 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно приписів статті 5 Європейської конвенції про захист прав людини і її основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом:

законне ув`язнення особи після засудження її компетентним судом;

законний арешт або затримання особи за невиконання законного припису суду або для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом;

законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення, або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення;

затримання неповнолітнього на підставі законного рішення з метою застосування наглядових заходів виховного характеру або законне затримання неповнолітнього з метою допровадження його до компетентного органу;

законне затримання осіб для запобігання поширенню інфекційних захворювань, законне затримання психічнохворих, алкоголіків або наркоманів чи бродяг;

законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Згідно роз`яснень, викладених в пункті 3 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження стоків тримання під вартою на стадіях дізнання та досудового слідства», взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, у зв`язку з чим він обирається лише за наявності підстав вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов`язків і його належної поведінки.

Згідно положень пункту 13 цієї Постанови, обов`язковою умовою взяття під варту (виходячи з його правової природи) має бути обґрунтована впевненість судді в тому, що більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.

Згідно позиції, висловленої у Рішенні ЄСПЛ по справі «Харченко проти України», при розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Зміст наведених правових норм та роз`яснень, свідчить про те, що можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обумовлена винятковими випадками, коли інші, більш м`які запобіжні заходи, не можуть забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного чи обвинуваченого та унеможливити ризики його втечі чи перешкоджання кримінальному провадженню.

При цьому, право на особисту свободу презюмується, і для спростування цієї презумпції повинні бути наведені вагомі аргументи щодо існування публічного інтересу для тримання особи під вартою.

В даному випадку, встановлені під час розгляду клопотання обставини свідчать про те, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 2012 КК України,а тяжкість злочину і вид покарання, яке може бути застосованими до підозрюваного у випадку визнання його винним, істотно підвищують ризики його переховування від органів досудового розслідування і суду.

При цьому, можливість настання таких ризиків розцінюється, як найбільш вірогідний варіант поведінки підозрюваного.

Слідчий суддя вважає, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити його належну процесуальну поведінку.

Крім того, враховуючи дані про особу підозрюваного, в тому числі відсутністю в останнього легальних джерел заробітку та офіційної роботи, існує доведений та обґрунтований ризик продовження злочинної діяльності, усунення цього ризику у випадку застосування більш м`яких запобіжних заходів не виглядає можливим.

Крім того, застосування більш м`якого запобіжного заходу, на думку слідчого судді, не зможе нівелювати існування ризику можливого впливу підозрюваним на свідків.

Отже, до підозрюваного має бути застосованим запобіжних захід у вигляді тримання під вартою і, враховуючи тимчасовий характер такого запобіжного заходу, відповідний рівень втручання в право особи на особисту недоторканість, цей захід не матиме надмірно обтяжливого характеру та забезпечить досягнення публічного інтересу щодо реалізації цілей і завдань кримінального провадження.

В судовому засіданні було досліджено протокол затримання від 04 березня 2026 року, згідно якого час фактичного затримання 15 година 55 хвилин 03 березня 2026 року. Час і дату затримання, що зазначені в протоколі затримання підозрюваного, ОСОБА_4 та його захисник підтвердили в судовому засіданні.

Отже, у відповідності до приписів частини 2 статті 197 КПК України, строк тримання під вартою обчислюється з моменту затримання, з 15 години 55 хвилин 03 березня 2026 року.

Далі, вирішуючи питання щодо продовження строку тримання ОСОБА_4 під вартою, слідчий суддя, керуючись приписами частини 3 статті 183 КПК України, визначає заставу у розмірі 70 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, в межах, визначених пунктом 2 частини 5 статті 182 КПК України.

У випадку внесення підозрюваним або іншою особою застави, у визначеному розмірі, на підозрюваного будуть покладені обов`язки, передбачені частиною 5 статті 194 КПК України.

У випадку внесення застави, підозрюваний підлягатиме звільненню з під варти, з моменту звільнення підозрюваного з під варти у зв`язку із внесенням застави, строк дії процесуальних обов`язків, передбачених частиною 5 статті 194 КПК України, що покладаються на підозрюваного, становитиме 2 місяці.

Враховуючи вище наведене, керуючись приписами статті 176, 177, 178, 183, 194, 196 КПК України, -

Постановив:

Клопотання начальника відділення розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого відділу Фастівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 , погодженого з прокурором ОСОБА_3 в кримінальному провадженні № 0000005, відомості про яке внесено до ЄРДР 19.01.2026, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 2012 КК України - задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мишкув, Мишковського повіту, Сілезького воєводства, Польша, поляка, громадянина Польші, одруженого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, до 01 травня 2026 року до 15 години 55 хвилини.

У порядку ч. 3 ст. 183 КПК України визначити розмір застави, достатній для забезпечення виконання ОСОБА_4 обов`язків, передбачених КПК України у межах, встановлених п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України у розмірі сімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 232 960 (двісті тридцять дві тисячі дев`ятсот шістдесят) гривень (1 прожитковий мінімум 3 328,00 грн. х 70).

Застава може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на р/р UA 0018661, Отримувач коштів: Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Київській області, Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 26268119, Банк отримувача: Держказначейська служба України, м. Київ, з подальшим наданням прокурору, слідчому документу, що підтверджує внесення коштів.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний ОСОБА_4 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

У випадку внесення застави, покласти на підозрюваного ОСОБА_4 наступні обов`язки, визначені ч. 5 ст. 194 КПК України:

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- не відлучатися за межі Київської області без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- утримуватись від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні.

У разі якщо підозрюваний, будучи належним чином повідомленим, не з`явиться за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави.

Тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_4 здійснювати в умовах ДУ «Київський слідчий ізолятор».

Ухвала щодо обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний тест ухвали складено та проголошено 06 березня 2026 року о 09 год. 45 хв.

Слідчий суддя ОСОБА_1