Номер провадження: 11-сс/813/161/26
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.02.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника власника майна ТОВ «ЕКЛІПСІС» - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 03.12.2025 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000192 від 18.02.2025 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 364 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 03.12.2025 задоволено клопотання прокурора та накладено арешт із забороною користуватися та розпоряджатися, на майно, яке було виявлено та вилучено 13.08.2025 в ході обшуку за адресою: м. Одеса, пляж «Ланжерон» (зона 1), загальною площею 3461,25 кв. м., а також розташованих на ній контрольно-пропускних пунктів. Диспетчрських та інших приміщень, зазначене в резолютивній частині судового рішення.

Рішення мотивоване тим, що в клопотанні про арешт майна прямо зазначено підставу та мету арешту майна, наведено відповідне обґрунтування, вказано обсяг та вид майна, яке визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, а також зазначено про відповідність цього майна критеріям ст. 98 КПК України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись з рішенням слідчого судді представник власника майна ТОВ «ЕКЛІПСІС» - ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального закону.

Доводи обґрунтовує тим, що клопотання не містить жодних посилань на докази, якими підтверджуються доводи про те що вилучені під час обшуку мобільні телефони є майном, що мають відношення до предмету розслідування кримінального провадження № 0000192 за ч.ч. 1, 2 ст. 364 КК України.

Частково відсутність необхідності у арешті мобільних телефонів підтверджується постановою про призначення судової комп`ютерної-технічної експертизи, яка винесена 14.08.2025 р., оскільки на дослідження було надано лише персональні комп`ютери.

Матеріали клопотання не містять підтверджувальної інформації причетності вилученого майна до кримінального провадження. Зауважив, що слідчим не надано документального підтвердження відносно ТОВ «ЕКЛІПСІС», відношення підприємства до кримінально-протиправної діяльності.

Просить ухвалу слідчого судді частково скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою накласти арешт на майно, яке вилучено 13.08.2025 р. за адресою: м. Одеса, пляж «Ланжерон» (Зона 1), загальною площею 3461,25 кв.м., а саме: - персональний комп`ютер модель q1055x # qt2312q1055x105, в корпусі чорного кольору, з блоком живлення чорного кольору; - флеш накопичувач microSD Kingston 4gb; - персональний комп`ютер моделі q790x № qt2410q790x371, в корпусі чорного кольору, з блоком живлення чорного кольору; - жорсткий диск фірми Hitachi model hdp725040gla360, № re0skyrf, об`ємом 400 gb; - флеш носій micro SD transcend, об`ємом 4 gb.

Виконання ухвали покласти на слідчого, якому на момент її виконання доручено здійснювати досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000196 від 18.02.2025.

До початку розгляду апеляційної скарги прокурор ОСОБА_7 та представник власника майна ТОВ «ЕКЛІПСІС» - ОСОБА_6 подали заяви, в яких просили апеляційний розгляд проводити без їх участі.

Згідно положень ч. 1 ст. 172 та ч. 4 ст. 405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження у судове засідання не перешкоджає проведенню розгляду клопотання про арешт майна, а тому участь прокурора та представника власника майна не є обов`язковою при розгляді даної категорії справ, вони були належним чином повідомлений про дату, час і місце апеляційного розгляду та повідомили про причини свого неприбуття, в зв`язку з чим апеляційний суд вважає за можливим та необхідним апеляційний розгляд провести за їх відсутності в та у відповідності до вимог ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження не здійснював.

Позиції учасників судового розгляду.

Заслухавши: суддю-доповідача, перевіривши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Положеннями статей 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У відповідності до ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Частиною другою статті 173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст., для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польщі» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Як вбачається з матеріалів провадження головним управлінням Національної поліції в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000192 від 18.02.2025 за ч.ч. 1, 2 ст. 364 КК України.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що оператори ринку з паркування у м. Одесі разом із спільниками, використовуючи наявні корупційні зв`язки в органах місцевого самоврядування, а саме у Департаменті транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради та КП «Одестранспарксервіс» Одеської міської ради, домоглися укладання договорів на експлуатацію майданчиків для платного паркування транспортних засобів у м. Одесі без законних на те підстав, без проведення належних конкурсних процедур та з порушенням встановлених договорами кількості паркомісць.

Водночас, підконтрольними Одеської міської ради комерційними структурами облаштовано та використовується значно більше паркомісць, ніж зазначено у договорах, в результаті різниця недоотриманих бюджетом грошових коштів потрапляє до організаторів протиправної схеми в особливо великому розмірі.

Рішенням Одеської міської ради № 1251-VI від 20.09.2011 «Про затвердження Положення про організацію та порядок паркування транспортних засобів у м. Одесі» затверджено у Додатку № 1 Положення про організацію та порядок паркування транспортних засобів у м. Одесі та у Додатку № 2 Типовий договір балансоутримання місць для паркування.

Перелік затверджений рішенням Одеської міської ради від 27.08.2014 № 5286-VI, не містить інформації про обслуговуючі організації, кадастрові номери земельних ділянок, не дає можливості встановити фактичне місцезнаходження земельної ділянки на місцевості та містить загальні адреси, які не дають можливості відокремити одні земельні ділянки від інших. Зокрема, «пляж Ланжерон» (Зона 1), «пляж Ланжерон» (Зона 2), пляж «Дельфін» є загальними назвами ділянок без визначення фактичного місцезнаходження земельної ділянки, що унеможливлює її встановлення на місцевості.

У рішенні № 1251-VI ототожнюються майданчики для паркування та автостоянки, а також порядок їх обладнання, експлуатації та використання. Зважаючи на те, що оператори майданчиків для платного паркування відповідно до вимог Закону України «Про благоустрій населених пунктів» визначаються на конкурсних засадах, а для операторів автостоянок не передбачено такий порядок, за таких умов можливо переводити майданчики для платного паркування у автостоянки та уникати проведення конкурсу з визначення операторів.

Як наслідок місця для платного паркування транспортних засобів можливо отримувати в експлуатацію поза конкурсною процедурою.

Відповідно до Податкового кодексу України, Закону України «Про благоустрій населених пунктів» перелік місць для платного паркування визначаються органами місцевого самоврядування, та які підпадають під сплату збору за місця для паркування транспортних засобів

З метою формування єдиної загальноміської політики щодо організації та порядку паркування транспортних засобів на території міста Одеси, Одеська міська рада прийняла рішення № 1251-VI від 20.09.2011 для створення умов із забезпечення якісних послуг з паркування, збільшення надходжень до міського бюджету та керувалась вимогами ст.ст. 8, 10, 12, 266 Податкового кодексу України, пункту 24 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», постанови Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1342 «Про затвердження Правил паркування транспортних засобів».

Системний аналіз статей даних нормативних актів свідчить про те, що жодна з них не регулює питання зберігання транспортних засобів на автостоянках, а Постанова Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1342 «Про затвердження Правил паркування транспортних засобів» відповідно до п. 3 взагалі не регулює питання організації та порядку надання послуг із зберігання транспортних засобів (автомобілів, автобусів, мотоциклів, моторолерів, мотоколясок, мопедів та причепів), що належать громадянам та юридичним особам, а також транзитних транспортних засобів, що здійснюють міжнародні та міжміські перевезення, організація та порядок надання яких встановлені Правилами зберігання транспортних засобів на автостоянках, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 22.01.1996 № 115.

Зважаючи, що Правила паркування транспортних засобів не регулюють відносини зберігання транспортних засобів на автостоянках, що передбачено пунктом 3 Постанови № 1342, збіг кола правовідносин та осіб, які підпадають під дію двох документів, можливо зробити висновок, що Положення про організацію та порядок паркування транспортних у м. Одесі також не регулює відносини, щодо зберігання транспортних засобів на автостоянках.

З огляду на наведені положення, вбачається, що рішення Одеської міської ради № 1251-VI від 20.09.2011 «Про затвердження Положення про організацію та порядок паркування транспортних засобів у м. Одесі» не може визначати порядок організації та експлуатації спеціально відведених автостоянок.

Проте з аналізу документу вбачається, що пункт 4 рішення № 1251-VI, абзац 8 пункту 1.3., пункти 2.1, 2.5, 5.1, 5.2, 5.3, абзаци 1, 4, 5 пункту 6.5 Положення про організацію та порядок паркування транспортних засобів в м. Одеса, пункт 1.1 Типового договору визначають питання організації та експлуатації автостоянок, що суперечить як самому рішенню № 1251-VI, а саме преамбулі та п. 1.2 Положення , так і нормам чинного законодавства.

Відповідно до п. 5.2 Положення послуги з утримання майданчиків для платного паркування та спеціально відведених автостоянок надаються операторами з метою використання таких майданчиків за призначенням, а також санітарного очищення, збереження та відновлення їх відповідно до законодавства, нормативів, норм, стандартів, порядків і правил з урахуванням вимог безпеки дорожнього руху.

Вказаний пункт кореспондується з пунктом 23 Правил паркування транспортних засобів, затверджених Постановою Кабінету міністрів України № 1342, які не регулюють діяльність автостоянок.

Разом з цим, відповідно до Правил зберігання транспортних засобів на автостоянках, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 115 від 22.01.1996, на автостоянках надаються послуги зберігання транспортних засобів (автомобілів, автобусів, мотоциклів, моторолерів, мотоколясок, мопедів, причепів), що належать громадянам, а також транзитних транспортних засобів, що здійснюють міжнародні та міжміські перевезення, і поширюються на всі автостоянки (крім автостоянок гаражних кооперативів), що охороняються, незалежно від форм власності, які є суб`єктами господарської діяльності, чи належать цим суб`єктам. Також згідно до п. 3 Правил на автостоянках можуть надаватися супутні послуги з обслуговування транспортних засобів за окрему плату, визначену в установленому порядку.

Тобто, пункт 5.2 Положення передбачає послуги, які надаються тільки на майданчиках для платного паркування, та не відповідає Правилам зберігання транспортних засобів на автостоянках, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 115, а тому не може регулювати діяльність автостоянок міста.

Пункт 5.3 Положення про організацію та порядок паркування транспортних засобів також є протиправним та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства, що регулює роботу автостоянок. Зокрема, абзацом 6 п. 5.3. Положення визначено, що однією з основних послуг з утримання відведених майданчиків для платного паркування та спеціально відведених автостоянок, надання якої покладається на оператора, є забезпечення функціонування паркувальних автоматів.

Паркувальні автомати повинні встановлюватись тільки на відведених майданчиках для паркування відповідно до пункту 4 Правил паркування транспортних засобів, затверджених Постановою Кабінету міністрів України № 1342, встановлення паркоматів на автостоянках не передбачено.

Відповідно до ч. 2 ст. 84 КПК України процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Так, 13.08.2025 в ході санкціонованого обшуку земельної ділянки згідно схеми розташованої за адресою: м. Одеса, пляж «Ланжерон» (Зона 1), загальною площею 3 461,25 кв. м, а також розташованих на ній контрольно-пропускних пунктів, диспетчерських та інших приміщень, на якій здійснює діяльність із забезпечення паркування транспортних засобів на місцях для паркування (спеціально відведених автостоянках) ТОВ «ЕКЛІПСІС» виявлено та вилучено наступне: Мобільний телефон марки IPHONE model X в корпусі чорного кольору IMEI1 : НОМЕР_1 , SIM card: номер НОМЕР_2 , в чохлі чорного кольору, який належить ОСОБА_8 , Мобільний телефон Xiaomi Redmi A3x в корпусі бірюзового кольору, imei1: НОМЕР_3 , imei2: НОМЕР_4 , номер телефону: НОМЕР_5 , Мобільний телефон Xiaomi Redmi 10, в корпусі синього кольору, imei1: НОМЕР_6 , imei2: НОМЕР_7 , Номер телефону: НОМЕР_8 , Мобільний телефон Samsung Galaxy S10e, в корпусі чорного кольору, imei1: НОМЕР_9 , Номер телефону: НОМЕР_10 , Персональний комп`ютер модель q1055x # qt2312q1055x105, В корпусі чорного кольору, з блоком живлення чорного кольору, Флеш накопичувач microSD Kingston 4gb, Документи щодо паркувальних майданчиків, а саме: виписка з єдиного реєстру юридичних осіб ФОП та ГФ, відносно ТОВ «ЕКЛІПСІС» на 1 арк., Схема розміщення транспортних засобів за адресою: пляж «Ланжерон» зона 1, на 1 арк., Копія договору № 7/П-КР-2025/03-01 балансоутримання місць для паркування від 28.02.2025, на 3 арк., Копія наказу ТОВ «ЕКЛІПСІС» № 03/03/25/1-ЕК від 03.03.2025, 1 арк., Копія наказу ТОВ «ЕКЛІПСІС» № 03/03/25-ЕК від 03.03.2025, 1 арк., Виписка з єдиного реєстру юридичних осіб ФОП та ГФ відносно ФОП ОСОБА_9 (РНОКПП: НОМЕР_11 ) на 2 арк., Фрагмент додаткової угоди № 3/24 до договору № 7/П-КР-2024/03-01 від 29.04.2024 складено 26.06.2024 на 2 арк., Додаток № 3/24 збору яка підлягає сплаті до бюджету згідно палені ОМР № 970-VIII від 29.06.2022 на 1 арк., Копія схеми розміщення транспортних засобів для осіб з інвалідністю, за адресою: пляж «Ланжерон» зона 1, на 1 арк., Крім цього виявлено документи, щодо діяльності контрольно пропускного пункту. А саме: квитанції про в`їзд транспортних засобів за період 12.08.2025-13.08.2025 в кількості 16шт., Розрахунокові чеки, ресторану «Панорама» в к-ті 12 шт., Аркуш паперу із чорновими записами, із написом 122 бригада мобільного основа група, Аркуш із написом «обліку робочого часу - шлагбаум», Персональний комп`ютер моделі q790x № qt2410q790x371, В корпусі чорного кольору, З блоком живлення чорного кольору, Жорсткий диск фірми Hitachi model hdp725040gla360, № re0skyrf, об`ємом 400 gb, Флеш носій micro SD transcend, об`ємом 4 gb, Шлагбауми в`їзду та виїзду на територію паркувального майданчику "Пляж Ланжерон" "Зона 1" з умовними позначеннями №1, №2 та №3, які залишені під відповідальне зберігання представнику ТОВ "Екліпсіс"; Контрольно-пропускний пункт для в`їзду, контрольно-пропускний пункт для виїзду з умовним позначенням №1, контрольно-пропускний пункт для виїзду з умовним позначенням №2 до паркувального майданчику "Пляж Ланжерон" "Зона 1", Металеві ключі від контрольно-пропускних пунктів в кількості 3 штук, які залишені під відповідальне зберігання представнику ТОВ "Екліпсіс".

13.08.2025, слідчим з дотриманням вимог ст. 110 КПК України прийнято рішення про визнання вищевказаних речей та документів речовими доказами у кримінальному провадженні, оскільки можуть містити на собі відомості щодо вчинення кримінального правопорушення.

Виходячи із зазначених у клопотанні фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення, наданих матеріалів, апеляційний суд всупереч доводів апеляційної скарги вважає, що слідчий суддя обґрунтовано прийшов до висновку, що арешт майна необхідний з метою збереження речових доказів, які мають значення для встановлення обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному проваджені, а також швидкого, повного та неупередженого розслідування.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя обґрунтовано прийшов до висновку про необхідність накладення арешту на майно для забезпечення збереження речових доказів.

Отже вжиття заходу забезпечення кримінального провадження, шляхом накладання арешту на майно, є необхідним запобіжним заходом, передбаченим зазначеними нормами закону, оскільки у випадку приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення та відчуження майна можуть настати негативні наслідки для здійснення завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КК України.

На думку апеляційного суду, з урахуванням конкретних обставин справи, слідчий суддя дійшов до обґрунтованого висновку про те, що для розслідування цього кримінального провадження на даній стадії досудового слідства, вжиття заходів забезпечення кримінального провадження саме в такому виді відповідатиме положенням кримінального процесуального закону.

Апеляційний суд вважає, що на даному етапі існують реальні підстави, для накладення арешту на зазначене майно, які виправдовують таке втручання у право власності та є співрозмірним із завданнями кримінального провадження.

Слідчий суддя прийшов до обґрунтованого висновку, що вилучене в ході обшуку майно відповідає критеріям ч. 1 ст. 98 КПК України, оскільки воно могло зберегти на собі сліди вчинення зазначеного у клопотанні кримінального правопорушення, є всі підстави вважати що майно могло бути знаряддям вчинення злочину, що в свою чергу свідчить про наявність необхідності в забезпеченні збереження вилученого майна.

Накладення арешту на вилучені під час обшуку електронні носії інформації, необхідно для проведення їх детального огляду, з метою підтвердження або спростування факту експлуатації майданчиків для платного паркування транспортних засобів у м. Одесі без законних на те підстав, спілкування між фігурантами та з метою виконання призначених 14.08.2025 року судової комп`ютерно-технічної та 30.09.2025 року земельно-технічної експертиз, які неможливо провести без наявності у органу досудового розслідування вилученого майна, з метою встановлення наявності доказів, що можуть мати суттєве значення для кримінального провадження.

Зв`язок даного майна із вчиненням кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 364 КК України, підлягає встановленню в процесі здійснення досудового розслідування, а отже арешт даного майна є виправданим.

Викладене в повній мірі підтверджується долученою до матеріалів клопотання постановою від 13.08.2025 року про визнання та залучення в якості речових доказів, згідно якої вищезазначене вилучене майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Доводи представника власника майна стосовно того, що вилучені під час обшуку мобільні телефони не мають відношення до предмету розслідування, є неприйнятними та такими, що не доводять порушення прав власників майна, оскільки за обставинами даного кримінального провадження втручання у право власності зацікавленої особи пов`язано із здійсненням кримінального провадження, необхідністю забезпечити збереження речових доказів, а отже, обмеження не є свавільним та відповідає вимогам законності. При цьому дотримано справедливий баланс між вимогами загального суспільного інтересу (у вигляді досягнення завдань кримінального провадження) та вимогами захисту права власності особи, адже досягнення мети збереження речового доказу неможливо досягти в інший спосіб, ніж арешт майна.

Накладання арешту на мобільні телефони є необхідним у зв?язку з тим, що дані предмети могли використовувались під час вчинення злочину, зокрема для комунікації з особами причетними до вчинення злочину, та відомості які містяться у вказаних пристроях можуть бути використані при доказуванні у даному кримінальному провадженні. Наразі всі вилучені мобільні телефони, як зазначено прокурором ОСОБА_10 у своїх запереченнях, направлені до УСБУ в Одеській області для проведення огляду.

З огляду на вищевикладене, будь яких даних, які могли б стати підставою для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді, колегія суддів суд не вбачає та стороною захисту надано не було.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд вважає, що оскаржуване рішення слідчого судді постановлене у відповідності до положень кримінального процесуального закону, а доводи апеляційних скарг не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана ухвала без змін.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді, апеляційнийсуд не вбачає.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Водночас колегія суддів звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано (ст. 174 КПК України).

Керуючись статтями 170-173, 309, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника власника майна ТОВ «ЕКЛІПСІС» - адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 03.12.2025 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000192 від 18.02.2025 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 364 КК України - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_11 ОСОБА_4