ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/7465/24 Номер провадження 11-кп/814/716/26Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2026 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем з участю прокурора захисника обвинуваченогоОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава кримінальне провадження №0000913 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Київського районного суду м. Полтави від 16 квітня 2025 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Торецьк Донецької області, мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою освітою, неодружений, непрацюючий, судимий,

визнаний винуватим та засуджений за ч.4 ст.186 КК України на 7 (сім) років позбавлення волі.

Відповідно до ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання за цим вироком приєднано невідбуту частину покарання за вироком Київського районного суду м. Полтави від 03 червня 2022 року у виді 1 місяця позбавлення волі та остаточно засуджений на 7 (сім) років 1 (один) місяць позбавлення волі.

Вирішене питання про речові докази.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

16 вересня 2024 року близько 17 год 30 хв обвинувачений проходив повз територію домогосподарства за адресою: АДРЕСА_2 , де виявив відсутність секції паркану, яким воно огороджене.

Розцінивши вказані обставини як сприятливі для реалізації раптово виниклого умислу, спрямованого на заволодіння чужим майном, ОСОБА_8 зайшов на територію домогосподарства та помітив цегляний сарай, двері якого були зачинені на навісний замок.

Шляхом розгинання петель навісного замку обвинувачений відчинив двері та проник до сараю, де виявив належний потерпілій ОСОБА_9 велосипед «КОMDA» вартістю 5200 грн, яким намагався таємно заволодіти, витягнувши назовні.

В цей час дії ОСОБА_8 , спрямовані на таємне викрадення чужого майна, були викриті потерпілою, яка вийшла з квартири на територію домогосподарства та помітила обвинуваченого поблизу входу до сараю з велосипедом у руках.

При цьому ОСОБА_8 на вимогу потерпілої покласти на місце належне їй майно жодних заходів з метою припинення кримінального правопорушення не вчинив та утримуючи в руках велосипед «КОMDA» з місця злочину втік через відсутню секцію в паркані, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати вирок, а провадження закрити, оскільки вважає ОСОБА_8 невинуватим у вчиненні інкримінованого злочину.

Звертає увагу на суперечливість показань потерпілої ОСОБА_9 та її сина ОСОБА_10 , які покладені о основу обвинувачення.

Вказує, що зі слів свідка ОСОБА_10 викрадений велосипед належить йому, а тому ставить під сумнів обґрунтованість визнання потерпілою ОСОБА_9 .

Звертає увагу, що замок та двері сараю не були досліджені на наявність відбитків пальців обвинуваченого.

Вважає недопустимими доказами протокол огляду місця події - домоволодіння потерпілої від 24.09.2024, оскільки слідча дія проведена без ухвали слідчого судді та протокол слідчого експерименту з потерпілою від 24.09.2024 через відсутність захисника.

Наголошує, що ОСОБА_8 знайшов велосипед на сміттєзвалищі, що підтвердив свідок ОСОБА_11 .

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримання доводів апеляційної скарги, думку прокурора про законність та обґрунтованість судового рішення, дослідивши матеріали провадження та відповідні докази, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого.

Винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину за наведених у вироку обставин підтверджується сукупністю достатніх, допустимих та належних доказів, зібраних у встановленому законом порядку і досліджених судом.

При цьому суд першої інстанції, виконуючи приписи ст.94 КПК України, ретельно перевірив зібрані під час досудового розслідування та надані прокурором докази, на підставі яких ОСОБА_8 пред`явлено обвинувачення, навів детальний аналіз усіх досліджених доказів і дав належну оцінку кожному з них та їх сукупності у взаємозв`язку.

Суд навів переконливі аргументи на обґрунтування своїх висновків, тому колегія суддів вважає, що доводи захисника про недоведеність винуватості ОСОБА_8 не ґрунтуються на матеріалах провадження і вимогах закону з огляду на таке.

Версія обвинуваченого про те, що він знайшов велосипед на сміттєзвалищі була належним чином перевірена місцевим судом і не знайшла свого підтвердження.

При цьому суд обґрунтовано послався як на доказ винуватості ОСОБА_8 на показання потерпілої ОСОБА_9 , які є стабільними, логічними та послідовними.

Так потерпіла в подробицях, які можуть бути відомі лише учаснику події, розповідала про обставини викрадення обвинуваченим велосипеда, який знаходився в приміщенні сараю на території домоволодіння та впізнала його, про що зазначено у протоколі пред`явлення особи для впізнання від 26.09.2024.

В засіданні місцевого суду ОСОБА_9 підтвердила, що саме ОСОБА_8 є тією особою, яка вчинила злочин та пояснила, що впізнала його за рисами обличчя, статурою та відмінностями тілобудови.

Також показання потерпілої узгоджуються з даними протоколів від 24 вересня 2024 року проведеного з нею слідчого експерименту та огляду місця події домоволодіння, а також підтверджуються відеозаписом з камер системи відеоспостереження «Безпечне місто».

За таких обставин не дослідження замку та дверей сараю на наявність відбитків пальців жодним чином не спростовують висновків суду.

Всупереч доводам апеляційної скарги матеріали провадження містять достатні підстави для висновку про те, що протоколи проведених слідчих дій відповідають вимогам кримінального процесуального закону, а самі слідчі дії проведено за правилами, передбаченими КПК України.

Твердження захисника про те, що протокол слідчого експерименту за участю потерпілої є недопустимим доказом з тих підстав, що ні він, ні обвинувачений не були залучені до участі у цій слідчій дії, є безпідставними з огляду на таке.

Відповідно до ст.240 КПК України з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань, до участі в якому можуть бути залучені підозрюваний, потерпілий, свідок, захисник, представник.

Як видно з дослідженого судом протоколу слідчого експерименту, 24 вересня 2024 року за участі потерпілої ОСОБА_9 слідчим проведено вказану слідчу дію, під час якої потерпіла у присутності двох понятих розповідала та демонструвала обставини викрадення її велосипеда, безпосереднім очевидцем якого вона була. За результатами слідчої дії складено відповідний протокол, зміст якого відповідає положенням статей 104, 105 КПК України, та який без будь-яких зауважень та заперечень був підписаний усіма учасниками.

При цьому вказана слідча дія була проведена без участі підозрюваного та його захисника, участь яких у розумінні ст.240 КПК України не є обов`язковою.

Разом із тим, в апеляційній скарзі захисник не навів обґрунтування, як саме його присутність та/або присутність його підзахисного під час проведення цієї слідчої дії могла позначитись на її результатах.

Також у поданій апеляційній скарзі захисник ставив питання про недопустимість як доказу протоколу огляду місця події з тих підстав, що фактично проведено обшук домоволодіння без звернення органу досудового розслідування до слідчого судді на отримання відповідного дозволу.

Так, огляд місця події - це слідча дія, яка має на меті безпосереднє сприйняття, дослідження обстановки на місці події, виявлення, фіксацію та вилучення різних речових доказів, з`ясування характеру події, що відбулася, встановлення особи злочинця та мотивів скоєння злочину. Огляд місця події є однією з перших та невідкладних слідчо-оперативних дій, а також джерелом отримання доказів.

Відповідно до ч.2 ст.237 КПК України огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи.

За наявності згоди особи, яка володіє приміщенням, закон не вимагає звернення до слідчого судді за відповідним дозволом (ч. 1 ст. 233 КПК України).

Більш того, як вже неодноразово зазначав суд касаційної інстанції, положення ст.223 КПК України не мають на меті вирішення питань власності. Вони захищають особу від необґрунтованого втручання у сферу її приватності, на яке вона вправі розраховувати у своєму житлі або іншому володінні. Термін «особа, яка володіє» в ч. 1 ст. 233 КПК України охоплює більш широке коло осіб, ніж титульний власник або особа, володіння якої ґрунтується на певних договірних чи інших законних підставах.

Як видно з матеріалів провадження, потерпіла надала добровільну згоду на проникнення до свого домоволодіння, про що склала відповідний документ (а.с.85), а сама слідча дія проведена слідчим у присутності понятих та з участю потерпілої.

Тому твердження захисника про недопустимість здобутих під час цієї слідчої дії доказів є неприйнятними.

Непереконливими є і доводи апеляційної скарги про суперечливість показань потерпілої ОСОБА_9 та її сина ОСОБА_10 щодо належності велосипеда.

Адже потерпіла та її син в судовому засіданні підтвердили, що велосипед ОСОБА_9 придбавала для свого сина і він в подальшому користувався цим велосипедом.

Узгоджуються між собою і пояснення цих осіб щодо місця та способу зберігання велосипеда у сараї, двері в який постійно були замкнуті.

Та обставина, що обвинувачений після вчинення злочину залишив викрадений велосипед у дворі свідка ОСОБА_11 жодним чином не спростовує висновків місцевого суду.

Оцінивши докази в їх сукупності, місцевий суд дійшов до обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_8 у вчинені злочину за наведених у вироку обставин та правильно кваліфікував його дії за ч.4 ст.186 КК України.

Покарання обвинуваченому за цей злочини призначене у відповідності до вимог ч.2 ст.65, ст.50 КК України, відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, даним про його особу, враховує обставини, що пом`якшують покарання та які його обтяжують, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів і є справедливим.

Також суд правильно застосував приписи ст.71 КК України, призначивши обвинуваченому остаточне покарання за сукупністю вироків, оскільки він вчинив інкримінований злочин під час іспитового строку, встановленого вироком Київського районного суду м. Полтави від 03 червня 2022 року.

Отже, апеляційна скарга захисника не підлягає до задоволення.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Вирок Київського районного суду м. Полтави від 16 квітня 2025 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4