Справа № 466/1009/26
Провадження № 1-кс/466/384/26
У Х В А Л А

12 лютого 2026 року м.Львів

Слідча суддя Шевченківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчої ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянувши в судовому засіданні клопотання слідчої СВ ВП №1 ЛРУП №1 ГУНП у Львівській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Львова, українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , з незакінченою вищою освітою, одруженого, на утриманні дитина 2020 року народження, раніше не судженого, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, у військовому званні «солдат»

у кримінальному провадженні №0000030 від 05 лютого 2026 року, за ознаками злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

11.02.2026 року слідча СВ ВП №1 ЛРУП №1 ГУ НП у Львівській області ОСОБА_4 , за погодженням з прокурором Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 , звернулась до слідчої судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення застави відносно підозрюваного ОСОБА_5 .

В обґрунтування клопотання зазначає, що СВ ВП №1 ЛРУП №1 ГУ НП у Львівській області проводить досудове розслідування вказаного кримінального провадження за №0000030 від 05 лютого 2026 року, за ознаками злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №35 від 01 лютого 2024 року, солдата ОСОБА_5 від 01 лютого 2024 року зараховано на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період до списків особового складу частини НОМЕР_1 та призначено на посаду помічника гранатометника 3 відділення 1 стрілецького взводу 4 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону.

Будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 призваним на військову службу за мобілізацією в умовах воєнного стану солдат ОСОБА_5 , відповідно до вимог ст.ст.11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст.1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

В подальшому, згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 №321 від 21 жовтня 2025 року солдату ОСОБА_5 стрільцю (помічнику кулеметника) 3 відділення 2 стрілецького взводу 4 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону молодшого сержанта військової служби за мобілізацією, з 21 жовтня 2025 року за самовільне залишення військової частини НОМЕР_1 припинено виплату грошового забезпечення.

Так, військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_5 , діючи умисно, бажаючи тимчасово ухилитися від проходження військової служби та проводити час на власний розсуд, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, в умовах воєнного стану, не отримавши дозволу відповідного командира, у точно не встановлений досудовим розслідуванням час, однак не пізніше 08 години 00 хвилин 21 жовтня 2025 року самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , що знаходиться у населеному пункті АДРЕСА_3 , тривалістю понад три доби та перебував поза її межами до моменту повернення на службу до військової частини НОМЕР_1 , а саме до 07 листопада 2025 року.

Відтак, у період з 21 жовтня 2025 року по 07 листопада 2025 року солдат ОСОБА_5 , проводив час на власний розсуд, обов`язки військової служби не виконував, свою належність до Збройних Сил України, а також той факт, що він незаконно перебуває за межами місця служби приховував.

Під час незаконного перебування за межами військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_5 до органів місцевої влади та військового управління з питань подальшого проходження військової служби не звертався, хоча об`єктивно мав можливість це вчинити.

Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у самовільному залишенні військової частини військовослужбовцем тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Крім цього, досудовим розслідуванням встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 №338 від 07 листопада 2025 року, солдата ОСОБА_5 , від 07 листопада 2025 року зараховано на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період до списків особового складу військової частини та призначено на посаду стрільця (помічника кулеметника) 3 відділення 2 стрілецького взводу 4 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 призваним на військову службу за мобілізацією в умовах воєнного стану солдат ОСОБА_5 , відповідно до вимог ст.ст.11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст.1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

В подальшому, згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 №343 від 12 листопада 2025 року солдату ОСОБА_5 стрільцю (помічнику кулеметника) 3 відділення 2 стрілецького взводу 4 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону молодшого сержанта військової служби за мобілізацією, з 11 листопада 2025 року за самовільне залишення військової частини НОМЕР_1 припинено виплату грошового забезпечення.

У порушення вказаних вимог нормативно-правових актів, солдат ОСОБА_5 , самовільно залишив військову частину тривалістю понад три доби, в умовах воєнного стану, при наступних обставинах.

Так, військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_5 , діючи умисно, бажаючи тимчасово ухилитися від проходження військової служби та проводити час на власний розсуд, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, в умовах воєнного стану, не отримавши дозволу відповідного командира, у точно не встановлений досудовим розслідуванням час 11 листопада 2025 року, однак не пізніше 19 години 30 хвилин під час перебування на лікуванні в медичному пункті 2 стрілецького батальйону самовільно залишив місце лікування у населеному пункті Слов`янськ, Краматорського району, Донецької області, тривалістю понад три доби та перебував поза його межами до 10 лютого 2026 року.

Відтак, у період з 11 листопада 2025 року по 10 лютого 2026 року солдат ОСОБА_5 , проводив час на власний розсуд, обов`язки військової служби не виконував, свою належність до Збройних Сил України, а також той факт, що він незаконно перебуває за межами місця служби приховував.

Під час незаконного перебування за межами військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_5 до органів місцевої влади та військового управління з питань подальшого проходження військової служби не звертався, хоча об`єктивно мав можливість це вчинити.

Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у самовільному залишенні військової частини військовослужбовцем з метою ухилитися від військової служби, а також нез`явлення з тією самою метою на службу з лікувального закладу, вчинене в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

10.02.2026 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчинені вказаного кримінального правопорушення підтверджується доказами, зібраними під час досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні, а саме: повідомленнями про вчинене кримінальне правопорушення, актами та матеріалами службового розслідування, протокол допиту свідка, протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення.

Існують вагомі докази, які підтверджують вчинення підозрюваним ОСОБА_5 кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, санкцією ч.5 ст.407 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років позбавлення волі. Крім того, на даний час органом досудового розслідування ще не проведено всіх необхідних слідчих (розшукових) та процесуальних дій. Сторона обвинувачення дійшла висновку про наявність передбачених ст.177 КПК України ризиків, які дають підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_5 з метою уникнення кримінальної відповідальності та призначення вищевказаного покарання може переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Беручи до уваги вищенаведене, просить застосувати підозрюваному ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів без визначення застави.

У судовому розгляді прокурор ОСОБА_3 та слідча ОСОБА_4 клопотання підтримали з викладених вище підстав, просили таке задовольнити.

Підозрюваний ОСОБА_5 у судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечив.

Захисник підозрюваного ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 просила суд розглянути можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту.

Заслухавши доводи учасників процесу, з`ясувавши обставини справи, приходжу до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно змісту ст.ст.131-132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Згідно ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Як зазначено у ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Відповідно п.4 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На прокурора покладається обов`язок довести зазначені обставини.

10.02.2026 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у скоєнні злочину, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України.

Відповідно до ст.12 КК України злочин, передбачений ч.5 ст.407 КК України, відноситься до тяжких злочинів, за його вчинення передбачено основне покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років.

Щодо наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, вважаю, що існують достатні підстави вважати, що ОСОБА_5 , будучи обізнаним із можливою мірою покарання у разі визнання його винним у вчиненні вищевказаного злочину, в якому він підозрюється, може переховуватись від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Враховуючи особу підозрюваного, обґрунтованість його підозри у вчиненні злочину, наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, вважаю, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вищевказаним ризикам, забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Слід зважати на те, що відносно підозрюваного ОСОБА_5 у іншому кримінальному провадженні 05.12.2025р. було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначенням застави, з-під варти ОСОБА_5 був звільнений 12.12.2025р. у зв`язку із внесенням застави.

Відповідно до ч.4 ст.183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтею 407 Кримінального кодексу України.

Зі змісту статей 17, 65 Конституції України захист держави, забезпечення її безпеки є найважливішими функціями всього Українського народу. Військова служба це конституційний обов`язок громадян України, який полягає у забезпеченні оборони України, захисті її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності.

Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Повідомлена ОСОБА_5 підозра стосується невиконання ним конституційного обов`язку.

Слідча суддя дійшла переконання, зважаючи на характер злочину, в якому підозрюється ОСОБА_5 , що у даному випадку застава не здатна примусити підозрюваного не переховуватися від слідства та суду, з`явитися на виклики слідчого чи суду, не шкодити розслідуванню даного злочину.

Зважаючи на викладене, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, слідча суддя дійшла висновку про обґрунтованість клопотання слідчого та необхідність застосування підозрюваному ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення застави строком на 60 днів.

Керуючись ст.ст.131,132,176,177,178,182,183,193,194,197,376 КПК України, слідча суддя,-

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання задовольнити.

Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення застави.

Строк тримання під вартою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначити 60 днів та рахувати з часу його затримання 10 лютого 2026 року.

Копію ухвали негайно вручити підозрюваному та прокуророві.

Виконання ухвали доручити слідчій СВ ВП №1 ЛРУП №1 ГУНП у Львівській області ОСОБА_4 .

Контроль за виконанням даної ухвали покласти на прокурора Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 .

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, підозрюваним з часу отримання копії ухвали.

Слідча суддя ОСОБА_7