Справа 688/883/26
№ 1-кс/688/462/26
Ухвала

Іменем України

10 березня 2026 року м. Шепетівка

Слідчий суддя Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , представника ДУ «Замкова виправна колонія (№58)» ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Шепетівка клопотання прокурора Шепетівської окружної прокуратури Хмельницької області ОСОБА_3 , подане в рамках кримінального провадження № 0000169 від 07.02.2026, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, про арешт майна,

встановив:

Прокурор Шепетівської окружної прокуратури Хмельницької області ОСОБА_3 , звернувся із клопотанням про арешт майна в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000169 від 07.02.2026, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України.

В обґрунтування клопотання прокурор зазначив, що 06.02.2026, близько 17 год 30 хв, до чергової служби ВПД №2 Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області надійшло звернення начальника державної установи «Замкова виправна колонія (№58)», полковника внутрішньої служби ОСОБА_6 про те, що представники ТОВ «Гарант Агро Трейд», 28.11.2025 та 06.12.2025, заволоділи майном Державної установи, шляхом обману, а саме насінням соняшнику, вагою 42 820 кг, чим завдали установі збитків у великих розмірах.

07.02.2026 внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000169 за кваліфікацією кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

На підставі ухвали слідчого судді Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області, від 03.03.2026, на земельній ділянці із кадастровим номером: :01:025:0026, проведено обшук, в ході якого виявлено вантажний автомобіль марки «Renault PREMIUM 450 DXI», державний реєстраційний номер: НОМЕР_1 , з вантажним причепом марки «NOVATRAIL SKA», державний реєстраційний номер: НОМЕР_2 , вантажний автомобіль марки «DAF XF 105.460», державний реєстраційний номер: НОМЕР_3 , з причепом марки «KOEGEL S 24», державний реєстраційний номер: НОМЕР_4 . Також у вказаних причепах виявлено насіння соняшнику, яким дані причепи заповнені повністю.

04.03.2026 вилучені під час санкціонованого обшуку майно визнано речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні, про що винесена відповідна постанова.

З метою досягнення повноти, всебічності та неупередженості розслідування вищезазначеного злочину, зокрема для встановлення обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, проведення всіх необхідних експертиз, збереженню речових доказів, оскільки вилучені транспортні засоби з вантажними причепами до них є знаряддям вчинення злочину, а отже є доказом у кримінальному провадженні, виникла необхідність у накладенні арешту на вантажний автомобіль марки «Renault PREMIUM 450 DXI», державний реєстраційний номер: НОМЕР_1 , вантажний причіп марки «NOVATRAIL SKA», державний реєстраційний номер: НОМЕР_2 , вантажний автомобіль марки «DAF XF 105.460», державний реєстраційний номер: НОМЕР_3 , вантажний причіп марки «KOEGEL S 24», державний реєстраційний номер: НОМЕР_4 , так як у разі не застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження, це може призвести до зникнення, втрати або пошкодження слідів кримінального правопорушення на вказаних транспортних засобах та перешкоджатиме кримінальному провадженню.

Прокурор та слідчий в судовому засіданні клопотання підтримали, просили його задовольнити.

Представник ДУ «Замкова виправна колонія (№58)» ОСОБА_5 , в судовому засіданні не заперечувала щодо клопотання.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши надані матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов до наступних висновків.

Статтею 167 КПК України передбачено, що тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом.

Згідно ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Частиною 1 ст.131 КПК України передбачено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Одним із заходів забезпечення кримінального провадження згідно п.7 ч.2 ст.131 КПК України є арешт майна.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказомкримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України визначено правові підстави для накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів, згідно з якою арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним уст. 98 КПК України.

Відповідно дост. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна;2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні(якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другоїстатті 170 цього Кодексу);3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4частини другоїстатті 170 цього Кодексу);31) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою(якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другоїстатті 170 цього Кодексу);5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Обґрунтовуючи клопотання прокурор послався лише на загальні твердження про те, що транспортні засоби та причіпибули засобом та знаряддям протиправних дій у кримінальному провадженні розпочатому за ознаками злочину передбаченого ч.4 ст.190 КК України, у встановленому порядку визнані речовими доказами у кримінальному провадженні, тому згідно ст.170 КПК України на них повинен бути накладений арешт.

Відповідні дані мають міститися в клопотанні прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно з ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу, якими є запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати. знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

За таких обставин, слідчий суддя дійшов висновку про недоведеність прокурором, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, що арешт майна в даному кримінальному провадженні є необхідним та виправданим, оскільки доводи, наведені в клопотанні, не відповідають критерію розумності та співмірності застосування арешту майна, не враховані наслідки такого арешту для осіб, яким дане майно належить та які виконували роботи на підставі договірних зобов`язань, що свідчить про недотримання вимог встановлених КПК України щодо необхідності такого арешту та не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 170 КПК України, що, відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України є підставою для відмови в задоволенні клопотання про арешт майна.

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити справедливий баланс між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23.09.1982 у справі Спорронг та Льонрот проти Швеції , пп. 69 і 73, Series А N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21.02.1986 у справі Джеймс та інші проти Сполученого Королівства , п. 50, Series А N 98).

Як підставу арешту майна, прокурор вказує, що зазначене майно є речовим доказом, яке могло зберегти на собі сліди або інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Водночас з`ясування правової підстави арешту майна, насамперед, пов`язано із кваліфікацією злочину, що внесено до ЄРДР і саме це питання передує з`ясуванню визначених ст.170 КПК України підстав та меті забезпечення кримінального провадження.

При оцінці поданих прокурором доказів слідчий суддя вважає недоведеним стандарт доказування, який має використовуватися в кримінальних провадженнях поза розумним сумнівом перед стандартом балансу ймовірностей.

Також матеріали клопотання не містять відомостей, що станом на час розгляду клопотання будь-якій особі у цьому кримінальному провадженні оголошено про підозру; цивільний позов жодною з осіб, в тому числі і прокурором, не заявлений, а визнання стороною обвинувачення вантажний автомобіль марки «Renault PREMIUM 450 DXI», державний реєстраційний номер: НОМЕР_1 , вантажний причіп марки «NOVATRAIL SKA», державний реєстраційний номер: НОМЕР_2 , вантажний автомобіль марки «DAF XF 105.460», державний реєстраційний номер: НОМЕР_3 , вантажний причіп марки «KOEGEL S 24», державний реєстраційний номер: НОМЕР_4 речовим доказом у кримінальному провадженні не може бути єдиною умовою для накладення на них арешту, оскільки не є визначеною законом підставою для цього.

Арешт майна вище зазначених транспортних засобів може призвести до порушення прав власника на законне володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Не конкретизовано, які саме слідчі (розшукові) дії неможливо провести без вилучення та арешту транспортних засобів, і чому досягнення мети кримінального провадження не може бути забезпечене іншими, менш обтяжливими заходами.

В своїх рішеннях ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним.

В силу частини 3 статті 132 КПК України не допускається застосування заходів забезпечення кримінального провадження, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

За таких обставин слідчий суддя приходить до висновку про відмову в задоволенні клопотання.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст.ст. 131, 132, 170-173, 309, 372, 395 КПК України, слідчий суддя

ухвалив:

У задоволенні клопотання прокурора Шепетівської окружної прокуратури ОСОБА_3 , поданого в межах кримінального провадження за № 0000169 від 07.02.2026, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, про арешт майна -відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Хмельницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали суду виготовлено 13 березня 2026 року.

Слідчий суддя ОСОБА_7