УХВАЛА

23 березня 2026 року

м. Київ

справа № 943/2185/20

провадження № 51-1032ск26

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Буського районного суду Львівської області від 20 листопада 2025 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 10 лютого 2026 року,

встановив:

Засуджений ОСОБА_4 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, перевіривши яку на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), колегія суддів дійшла висновку, що скаргу подано без додержання приписів цієї статті.

Відповідно до приписів п. 5 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити вимоги особи, яка її подала із зазначенням того, яке рішення має ухвалити суд касаційної інстанції.

Частиною 1 ст. 436 КПК визначено, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: 1) залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; 2) скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; 3) скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; 4) змінити судове рішення.

Насамперед Верховний Суд зауважує, що ОСОБА_4 у касаційній скарзі просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанції у частині вирішення цивільного позову потерпілого й ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні цивільного позову про відшкодування моральної шкоди або зменшити розмір моральної шкоди до мінімального справедливого рівня.

Заявлені скаржником вимоги не узгоджуються з приписами ст. 436 КПК щодо повноважень суду касаційної інстанції за наслідками касаційного розгляду, оскільки їх сформульовано суперечливо та неповно.

По-перше, скасування рішень судів першої та апеляційної інстанції в частині вирішення цивільного позову, є підставою для призначення нового розгляду в порядку цивільного судочинства або для відмови в його задоволенні.

По-друге, викладена в касаційній скарзі вимога про зменшення розміру відшкодування моральної шкоди до мінімального справедливого рівня сформульована неповно, оскільки зменшення розміру моральної шкоди за обставин цього провадження є підставою для зміни рішень судів першої та апеляційної інстанцій, проте таких вимог скаржник не заявив. До того ж Суд звертає увагу, що засуджений, стверджуючи про необхідність зменшення суми до «мінімального справедливого рівня», не конкретизує, який саме розмір відшкодування, на його думку, є таким та підлягає відшкодуванню. Зазначене унеможливлює визначення меж касаційного перегляду та належну перевірку доводів скарги.

Наведені вище обставини перешкоджають Верховному Суду встановити дійсну позицію скаржника щодо меж і, відповідно, результатів касаційного розгляду та перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження, оскільки суд касаційної інстанції згідно з ч. 2 ст. 433 КПК переглядає судові рішення в межах касаційної скарги.

З огляду на те, що касаційна скарга засудженого не відповідає вимогам, які до неї ставляться, її потрібно залишити без руху та встановити строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків.

Верховний Суд звертає увагу, що особа, яка подає касаційну скаргу та якій надано строк на усунення її недоліків, може виправити їх шляхом складання нового тексту касаційної скарги.

Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Верховний Суд

постановив:

Залишити без руху касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 і встановити строк п`ятнадцять днів із дня отримання ухвали на усунення зазначених у ній недоліків.

У разі невиконання викладених в ухвалі вимог касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3