УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2026 року

м. Київ

справа № 749/1722/24

провадження № 51-652ск26

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого

ОСОБА_5 на вирок Сновського районного суду Чернігівської області від 04 серпня

2025 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 09 грудня 2025 року

у кримінальному провадженні № 0000910 щодо

ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця смт Ріпки Ріпкинського району Чернігівської області, жителя

АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2

ст. 286 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Сновського районного суду Чернігівської області від 04 серпня

2025 року ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 286 КК

до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат та цивільного позову

у кримінальному провадженні, а також щодо долі речових доказів, у тому числі щодо автомобіля «Nissan Note», реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є

ОСОБА_5 , ухвалено залишити на майданчику для тримання транспортних засобів відділення поліції № 2 м. Сновськ Корюківського РВП ГУНП

в Чернігвської області, за адресою: Чернігівська область, м. Сновськ, вул. 30 років Перемоги, 2.

Згідно з вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він 19 липня

2024 року о 10:53, керуючи автомобілем марки «Nissan Note», реєстраційний номер НОМЕР_1 , перебуваючи на вул. Залізничній у м. Сновську Корюківського району Чернігівської області, маючи намір здійснити розворот ліворуч, в порушення вимог п. 2.3 «б», п. 10.1, п. 10.2 Правил дорожнього руху (далі - ПДР) проявив неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку, яка склалась, перед початком руху

не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, виїжджаючи на дорогу з місця стоянки не надав дорогу транспортному засобу, що рухався по ній, у результаті чого біля буд. № 37

на вул. Залізничній у м. Сновську Корюківського району Чернігівської області здійснив зіткнення з мотоциклом марки «Honda CB 600F HORNET», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_6 , який рухався в попутному

з автомобілем напрямку зі сторони центру міста в напрямку вул. Об`їзна.

При цьому ОСОБА_6 , керуючи мотоциклом марки «Honda CB 600F HORNET», реєстраційний номер НОМЕР_2 , порушуючи п. 12.3, п. 12.4 ПДР, рухався

зі швидкістю 110 км/год, перевищуючи максимально дозволену швидкість руху

в населеному пункті, та при виникненні небезпеки для руху у вигляді автомобіля «Nissan Note», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який розпочинав рух, якого водій ОСОБА_6 об`єктивно спроможний був виявити, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу.

Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) водій мотоцикла марки «Honda CB 600F HORNET», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_6 помер

на місці пригоди.

Чернігівський апеляційний суд ухвалою від 09 грудня 2025 року вирок Сновського районного суду Чернігівської області від 04 серпня 2025 року щодо ОСОБА_5

в частині вирішення цивільного позову потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 до обвинуваченого ОСОБА_5 та ПрАТ «СК Уніка» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди скасував, призначив новий судовий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. В іншій частині вирок залишив без змін.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

Захисник у касаційній скарзі, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість, просить змінити оскаржені судові рішення, звільнивши його підзахисного на підставі ст. 75 КК від відбування призначеного покарання з випробуванням, та повернути власнику речовий доказ - автомобіль «Nissan Note», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Вказує на те, що поза увагою судів першої та апеляційної інстанції під час призначення ОСОБА_5 покарання залишилось те, що у меті покарання каральна функція не є домінуючою; виправлення особи - це той наслідок, який прагне досягнути держава передбаченими законом заходами примусу. Наголошує,

що ОСОБА_5 з дня ДТП свою провину повністю визнав, щиро розкаявся, у судах надавав вичерпні визнавальні показання та висловив думку щодо недоцільності дослідження доказів та можливості розгляду справи в порядку, визначеному ч. 3

ст. 349 КПК, після ДТП намагався надати першу домедичну допомогу потерпілому, активно сприяв у розслідування вчиненого кримінального правопорушення, частково добровільно відшкодував завдану потерпілим шкоду у значних сумах, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності. Також зазначає, що його підзахисний є особою молодого віку, працює в критичній інфраструктурі, а саме

в «Чернігівобленерго». Все вищенаведене, на переконання захисника, у своїй сукупності, а також з огляду на те, що потерпілий також порушив ПДР, що, у тому числі, перебувало у причинно-наслідковому зв`язку із настанням події ДТП та його наслідками, є підставою для застосування до ОСОБА_5 положень ст. 75 КК, що судами було залишено поза увагою. Крім того, зазначає, що автомобіль «Nissan Note», реєстраційний номер НОМЕР_1 , є спільною сумісною власністю його підзахисного та дружини останнього, а тому під час вирішення долі речових доказів мав би бути повернутий власнику, чого зроблено не було.

Мотиви суду

Перевіривши доводи, викладені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку,

що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, виходячи з такого.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

За частиною 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення

у межах касаційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, і правильність кваліфікації його дій у касаційній скарзі захисника не оспорюються.

Доводи захисника щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість, можливості застосування до ОСОБА_5 положень ст. 75 КК колегія суддів вважає необґрунтованими.

Положеннями ст. 50 КК визначено, що покарання має на меті не тільки кару,

а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Згідно зі ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. При цьому підлягають урахуванню ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного й обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Відповідно до принципів співмірності й індивідуалізації покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій.

За змістом ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і

не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги під час призначення покарання.

Відповідно до ст. 75 КК, у разі, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане

з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору форми реалізації кримінальної відповідальності. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин,

що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (наприклад, у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи з відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, належним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

У цьому кримінальному провадженні не встановлено обставин, які би давали підстави вважати, що покарання винній особі призначено з порушенням указаних норм права.

Як убачається із копій судових рішень, суд першої інстанції під час призначення

ОСОБА_5 покарання, дотримуючись наведених вимог закону України

про кримінальну відповідальність, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про особу винного, який раніше

до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, на обліку

у нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, а також ставлення обвинуваченого до вчиненого, щире каяття, добровільне часткове відшкодування заподіяної моральної шкоди потерпілим, думку потерпілих, які просили суд призначити покарання обвинуваченому у виді позбавлення волі, тяжкі наслідки кримінального правопорушення - смерть потерпілого.

Також суд взяв до уваги відсутність обтяжуючих покарання обставин та наявність обставин, що пом`якшують покарання, якими визнав добровільне часткове відшкодування потерпілим заподіяної злочином моральної шкоди, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК є тяжким злочином, дані про особу обвинуваченого, думку потерпілих щодо призначення покарання, пов`язаного

з позбавленням волі, наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання, та відсутність обставин, що обтяжують його покарання, суд вважав необхідним та достатнім для виправлення та попередження вчинення обвинуваченим нових кримінальних правопорушень призначити йому покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, встановлений санкцією ч. 2 ст. 286 КК, з позбавленням права керувати транспортними засобами.

Саме таке покарання, на переконання суду, відповідатиме принципу справедливості покарання, а також його меті - виправленню обвинуваченого та запобіганню вчиненню ним нових злочинів.

Апеляційний суд, переглянувши вирок місцевого суду щодо ОСОБА_5 ,

за апеляційною скаргою, у тому числі захисника, в якій, як і в його касаційній скарзі, порушувалося питання про застосування до його підзахисного положень ст. 75 КК, дійшов висновку про відсутність для цього підстав, навівши в ухвалі докладні мотиви прийнятого рішення.

Як зазначила колегія суддів апеляційного суду, при призначенні ОСОБА_5 покарання суд першої інстанції належним чином врахував обставини виникнення ДТП, характер та ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, відомості про особу обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, які б його обтяжували, та обґрунтовано призначив мінімальне реальне покарання, що відповідає меті покарання, яке повинне сприяти виправленню та запобіганню вчиненню нових злочинів, як засудженим, так і іншими особами.

При цьому, як вказав суд апеляційної інстанції, оцінка всіх цих обставин, з огляду

на те, що ОСОБА_5 сприяв досудовому розслідуванню, надавав правдиві, детальні та логічні показання, визнав свою провину та щиро розкаявся у вчиненому, повністю усвідомив наслідки своїх дій, вчинив всі залежні від нього дії щодо відшкодування моральної шкоди родині потерпілих, в той час, як сам працює

в критичній інфраструктурі та кожного дня наражає на небезпеку своє життя, відновлюючи пошкоджені в результаті ворожих обстрілів електричні мережі Чернігівської області, тобто в галузі, якій не вистачає спеціалістів, вказують

на обґрунтованість рішення суду про призначення обвинуваченому мінімального покарання, визначеного санкцією ч. 2 ст. 286 КК.

Поряд із цим, колегія суддів апеляційного суду наголосила, що ОСОБА_5 вчинив, хоча й необережне, але тяжке кримінальне правопорушення, наслідком якого є загибель молодого чоловіка, що є невідворотним для родини потерпілих, які втратили сина та чоловіка.

Таким чином, як вказав суд, наслідки від ДТП не дають підстав для застосування ст. 75 КК та звільнення обвинуваченого від відбування призначеного строку покарання із встановленням іспитового строку, оскільки це не відповідатиме принципам справедливості, індивідуалізації призначення покарання та

не сприятиме виправленню засудженого й попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень та не буде таким, що відповідатиме вимогам

ст. 65 КК.

З наведеними в оскаржених судових рішеннях висновках щодо виду, розміру та форми відбування покарання погоджується і колегія суддів касаційного суду.

Що стосується доводів захисника з приводу необхідності повернення речового доказу - автомобіля марки «Nissan Note», реєстраційний номер НОМЕР_1 , власнику, то вони є безпідставними з огляду на таке.

Як убачається з вироку, суд першої інстанції, вирішуючи питання щодо долі речових доказів, відповідно до ст. 100 КПК ухвалив автомобіль «Nissan Note»,

реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_5 , залишити зберігатись

на майданчику для тримання транспортних засобів відділення поліції № 2

м. Сновськ Корюківського РВП ГУНП в Чернігвської області, за адресою: Чернігівська область, м. Сновськ, вул. 30 років Перемоги, 2.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням, сторона захисту оскаржила його

в апеляційному порядку, порушивши, у тому числі, питання про повернення вказаного транспортного засобу власнику, оскільки це майно є його спільною сумісною власністю з дружиною.

Апеляційний суд, приймаючи рішення про скасування вироку суду в частині вирішення цивільного позову та призначення в цій частині нового судового розгляду в порядку цивільного судочинства, ствердив про правильність висновку суду першої інстанції щодо необхідності залишення арешту на автомобіль «Nissan Note», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на праві власності належить

ОСОБА_5 , на підставі п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК з огляду на заявлений потерпілими цивільний позов та суми відшкодувань, які підлягають стягненню з останнього.

Постановлені у кримінальному провадженні судові рішення є належно вмотивованими та обґрунтованими, їх зміст відповідає вимогам статей 370, 374,

419 КПК, у них наведено мотиви, з яких виходили суди, та положення закону, якими вони керувалися під час їх постановлення.

Отже, Суд не вбачає підстав для зміни оскаржених судових рішень внаслідок неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість.

В касаційній скарзі захисника не наведено переконливих доводів на обґрунтування невиправданої суворості призначеного його підзахисному покарання, можливості застосування до нього положень ст. 75 КК, а також незаконності оскаржених судових рішень в частині вирішення питання про долю речового доказу - автомобіля марки «Nissan Note», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Доводів щодо істотних порушень вимог кримінального процесуального закону,

які були би безумовними підставами для скасування оскаржених судових рішень, касаційна скарга захисника не містить.

Отже, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Враховуючи викладене, Суд вважає, що відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК

у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника слід відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд,

постановив:

Відмовити захиснику ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження

за його касаційною скаргою на вирок Сновського районного суду Чернігівської області від 04 серпня 2025 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду

від 09 грудня 2025 року щодо засудженого ОСОБА_5 .

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3