Справа № 367/690/26
Провадження №1-кс/367/69/2026
УХВАЛА

Іменем України

14 січня 2026 року місто Ірпінь

Слідчий суддя Ірпінського міського суду Київської області ОСОБА_1 ,

за участі

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора Бучанської окружної прокуратури ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ірпені погоджене прокурором Бучанської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 клопотання слідчого СВ ВП №2 Бучанського РУП ГУ НП в Київській області ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000986 від 23.10.2025 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину України, зі слів не одруженого, офіційно не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 185 КК України,-

установив:

слідчий СВ ВП №2 Бучанського РУП ГУ НП в Київській області ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді з указаним клопотанням, яке мотивоване таким. У провадженні слідчого відділення відділу поліції №2 Бучанського РУП ГУНП в Київській області перебувають матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000986 від 23.10.2025 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 185 КК України. Досудовим розслідування установлено, що 22.10.2025 близько 16:00 (більш точний час досудовим розслідуванням не установлено) ОСОБА_4 таємно проник до квартири за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_6 , де у нього виник злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна з квартири в умовах воєнного стану. Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 введено воєнний стан на території України з 05:30 години 24.02.2022, який неодноразово продовжувався та триває до нині. Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 , перебуваючи у тому ж місці, у той же час, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, в умовах воєнного стану, користуючись відсутністю сторонніх осіб, впевнившись, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає та він не буде викритий, шляхом проникнення до квартири, таємно викрав електричний обігрівач марки Hybro, модель Hybrid375, s/n: H1810273 вартістю 3355,33 грн, електроточило марки Powertec, модель PT 2352, s/n: PTT-08.11-000854, вартістю 1175,00 грн, праску Clatronic, модель DB 2103, s/n:263588, вартістю 372,00 грн установленої станом на 22.10.2025. У подальшому ОСОБА_4 , утримуючи ці речі при собі, з місця вчинення кримінального правопорушення зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_6 матеріального збитку на загальну суму 4902,33 грн станом на 22.10.2025. Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 185 КК України, а саме: таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненій в умовах воєнного стану. 12.01.2026 ОСОБА_4 повідомлено про підозру. З метою запобігання спробам з боку підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків, вчиняти інші кримінальні правопорушення чи продовжити правопорушення, у яких підозрюється, покликаючись на положення статей 23, 177, 178, 183, 184 КПК України, слідчий просив клопотання задовольнити та застосувати до підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб без визначення розміру застави.

Відповідно до протокол автоматизованого визначення слідчого судді указане клопотання передано слідчому судді ОСОБА_1 .

У судовому засіданні 14.01.2026 прокурор ОСОБА_3 підтримав клопотання слідчого, просив задовольнити у повному обсязі, та зазначив, що підозра ОСОБА_4 повністю обґрунтована матеріалами доданими до клопотання, ризики, зазначені слідчим, не втратили свою актуальність та не зменшилися. Оскільки підозрюваний є повнолітнім, не має постійного місця проживання, офіційно не працевлаштований, не одружений, на утриманні будь-яких осіб немає, схильний до вчинення правопорушень, то з метою забезпечення процесуальної поведінки підозрюваним доцільно застосування запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Підозрюваний ОСОБА_4 у судовому засіданні 14.01.2026 повідомив, що захисника не потребує, самостійно буде захищати свої інтереси. Зазначив, що не заперечує, що вчинив указане кримінальне правопорушення, однак просив застосувати запобіжний захід у виді домашнього арешту. Рідним містом його є Маріуполь, після переїзду проживав у сестри, однак власниці житла у якому сестра проживає це не подобалося, тому певний період часу він проживає у знайомого. Саме за цією адресою просив установити домашній арешт. Також підтвердив, що у Шевченківському районному суді міста Києва перебуває на розгляді кримінальне провадження стосовно нього, однак у судові засідання його не викликають, тому який результат розгляду він не знає.

Слідчий суддя, вислухавши думку осіб, які беруть участь у розгляді клопотання, вивчивши матеріали клопотання та докази, якими воно обґрунтовується, приходить до таких висновків.

Порядок розгляду слідчим суддею клопотання про застосування запобіжного заходу має відповідати вимогам пунктам 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише у передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

У силу частини першої та пункту 9 частини другої статті 131 КПК України запобіжні заходи є заходом забезпечення кримінального провадження, що застосовується з метою досягнення дієвості цього кримінального провадження.

Відповідно до частини третьої статті 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування та до початку підготовчого судового засідання - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом (стаття 177 КПК України).

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї (стаття 178 КПК України).

Відповідно до частини першої статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, крім випадків, передбачених частиною шостою та восьмою статті 176 КПК України.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років (пункт 4 частини другої статті 183 КПК України).

Строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів (частин перша статті 197 КПК України).

Згідно з частиною третьою статті 176 КПК України слідчий суддя відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою статті 176 цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Слідчим суддею установлено, що у провадженні слідчого відділення відділу поліції №2 Бучанського РУП ГУНП в Київській області перебувають матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000986 від 23.10.2025 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 185 КК України. 12.01.2026 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 185 КК України, а саме: таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене в умовах воєнного стану. Відомості про затримання ОСОБА_4 у порядку статті 208 КПК України матеріали клопотання не містять, у судове засідання він прибув самостійно.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_4 слід врахувати наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінальних правопорушень, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України.

1.Щодо обґрунтованості підозри

Враховуючи вимоги чинного кримінального процесуального законодавства, під час розгляду клопотань на стадії досудового розслідування слідчий суддя має переконатись, що сукупність матеріалів на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі є достатньою для висновку про обґрунтованість підозри, яка не є сама по собі актом притягненням особи до відповідальності, а є лише сукупністю даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

Слідчий суддя ураховує, що поняття обґрунтована підозра не визначене у національному законодавстві, проте зважаючи на вимоги, закріплені у статті 9 КПК України, а також статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, суд в цьому контексті враховує позиції Європейського суду з прав людини викладені в його рішеннях.

Зокрема, за змістом пункту 175 рішення ЄСПЛ від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» термін обґрунтована підозра означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, також вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі Мюррей проти Об`єднаного Королівства від 28.10.1994, Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства від 30.08.1990).

Обґрунтованість підозри повинна бути визначена, враховуючи положення статті 94 КПК України, а саме, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

На цьому етапі судового провадження суд не вирішує питання про оцінку доказів для визнання підозрюваного винуватим чи невинуватим у вчиненні злочину, адже судове провадження наразі не завершено, докази сторін в повному обсязі судом не досліджено, і відповідно до статті 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, має оцінити після завершення дослідження кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Слідчий суддя вважає, що підозра ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 185 КК України, повністю обґрунтована і підтверджується матеріалами кримінального провадження, які долучені до клопотання, а саме: витягом з ЄРДС; копією рапорту з ЄОЗ; заявою про вчинене правопорушення; протоколами огляду місця події, прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, допиту потерпілого; постановою про визнання об`єктів речовими доказами; протоколом огляду предметів; висновками експертних досліджень.

Як свідчать матеріали провадження, повідомлення про підозру за своїм змістом відповідає вимогам статті 278 КПК України та на цьому етапі сумнівів щодо його законності або порушення порядку вручення не викликає.

2.Щодо наявності ризиків

Слідчий суддя зауважує, що згідно з вимогами чинного законодавства сама по собі наявність обґрунтованої підозри не може бути єдиною підставою для застосування до підозрюваного запобіжного заходу, оскільки їх застосування потребує наявність існування хоча б одного із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.

Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу до підозрюваного є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам вчинити певні дії, що передбачені цією статтею.

В обґрунтування клопотання слідчий у клопотанні та прокурор у судовому засіданні покликалися на існування ризиків того, що підозрюваний ОСОБА_4 може: переховуватись від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілих, свідків у цьому ж кримінальному провадженні; вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки підозрюваного, слідчий суддя враховує, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.

Слідчий суддя погоджується зі слідчим та прокурором про наявність ризику переховування від органу досудового розслідування та суду, оскільки ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 185 КК України, яке згідно статті 12 КК України, відноситься до категорії тяжкого злочину та у разі визнання його винний, йому загрожує покарання у виді позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років. Він не одружений, на утриманні осіб не має, не має постійного місця проживання та офіційно не працевлаштований, тобто не має міцних соціальних зв`язків. Указане може спонукати підозрюваного ухилися від виконанння його процесуальних обов`язків та переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Також слідчий суддя зауважує, що відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами. У рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Щодо ризику знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, то слідчий суддя погоджується зі слідчим, прокурором про його наявність, оскільки органом досудового розслідування не виявлено усі засоби, що використовувались підозрюваним для вчинення кримінального правопорушення, не установлено усіх свідків події.

Також слідчий суддя вважає наявним ризик впливу на свідків, потерпілих, оскільки достеменно установити всіх свідків органу досудового розслідування ще вдалося, ОСОБА_4 знає місце проживання потерпілої, а тому може шляхом обману, вмовляння чи залякування впливати на свідків, потерпілу.

Підозрюваний може вчинити інші кримінальні правопорушення, оскільки він є особою раніше судимою у переважній більшості за злочини проти власності, востаннє у 2022 році звільнився з місць позбавлення волі, а вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 09.04.2025 засуджений за частиною четвертою статті 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на п`ять років, відповідно до статті 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки, за даними відкритої частини ЄДРСР указане провадження перебуває на розгляді у Київському апеляційному суді у зв`язку з надходженням апеляційної скарги прокурора. Також ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 13.10.2025 у справі №761/35774/25 судове засідання відкладено у зв`язку з неявкою обвинуваченого ОСОБА_4 , доручено співробітникам Шевченківського УП ГУНП у м.Києві провести слідчі (розшукові) дії, а саме: установити місце перебування ОСОБА_4 .

Відтак на цьому етапі досудового розслідування застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою є об`єктивно необхідним з метою забезпечення дієвості відповідного кримінального провадження та запобігання реалізації указаних ризиків.

Слідчий суддя, враховуючи конкретні обставини злочинів, суспільну небезпечність та характер вчиненого злочину, за яким підозрюється ОСОБА_4 , уважає, що досягнення мети, визначеної у статті 177 КПК України, на цьому етапі кримінального провадження можливе виключно шляхом тримання підозрюваного під варту і таке застосування є виправданим.

Такий висновок не суперечить як національному законодавству, так і практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність із боку цієї особи таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину, за умови доведеності таких ризиків (рішення у справах «Вемгофф проти Німеччини» від 27.06.1968; «Штегмюллер проти Австрії» від 10.11.1969; «Мацнеттер проти Австрії» від 10.11.1969; «Летельєр проти Франції» від 26.06.1991 та ін.), також тривалість існування обґрунтованої підозри у вчиненні затриманою особою злочину як неодмінна умова законності її продовжуваного тримання під вартою (рішення ЄСПЛ «Геращенко проти України» від 07.11.2013) та суворість покарання, яке може бути призначено, як слушний елемент в оцінці ризику можливості переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Крім цього, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Харченко проти України» указано, що тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості превалює над принципом поваги до свободи особистості. Розумність строку тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно, вона має оцінюватись в кожному конкретному випадку залежно від особливостей конкретної справи.

З викладених вище обставин можна вважати, що достатнім для забезпечення виконання покладених на підозрюваного ОСОБА_4 обов`язків буде запобіжний захід у виді тримання під вартою, а більш м`який запобіжний захід як свідчать обставини провадження на цьому етапі кримінального провадження буде недієвим.

Слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України (частина третя статті 183 КПК України).

Як слідчий так і у прокурор у судовому засіданні клопотали про те, щоб при застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою не визначати ОСОБА_4 розмір застави. Однак слідчий суддя ураховує, що визначення застави при застосуванні такого запобіжного заходу є імперативним обов`язком слідчого судді, лише за наявності підстав, визначених частиною четвертою статті 183 КПК України слідчий суддя має право не визначати розмір застави. Як клопотання та додані до нього документи не містять відомостей про наявність таких підстав, їх же не повідомив і прокурор у засіданні, тому слідчий суддя на виконання положень частини третьої статті 183 КПК України визначає розмір застави.

Розмір застави визначається слідчим суддею з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та встановлених ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.

При цьому, розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього (частина четверта статті 182 КПК України), а тому у цьому випадку слідчий суддя вважає, що для гарантування дотримання ОСОБА_4 його процесуальних обов`язків буде достатнім визначення застави у розмірі 40 прожиткових мінімума для працездатних осіб.

Відтак, клопотання слідчого про застосування підозрюваному ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою є виправданим заходом, тому підлягає задоволенню з визначенням розміру застави та покладенням обов`язків.

Водночас повний текст ухвали складено та підписано слідчим суддею 26.01.2026, оскільки у період з 15.01.2026 до 22.01.2026 слідчий суддя ОСОБА_1 перебувала у тимчасовій непрацездатності, 23.01.2026 в увільненні у зв`язку з проходженням періодичного навчання з метою підвищення кваліфікації на тренінгу за програмою Національної школи суддів України.

Беручи до уваги викладене, а також те, що строк тримання під вартою не може перевищувати строку досудового розслідування, керуючись статтями 177, 178, 182-184, 193, 194, 196, 206, 372, 395 КПК України, слідчий суддя,-

постановив:

клопотання задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 185 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування.

Строк тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обчислювати з моменту фактичного затримання до 11 березня 2026 року включно.

Копію ухвали вручити підозрюваному та прокурору, а також направити до Державної установи «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Одночасно визначити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заставу в розмірі 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 133 120 (сто тридцять три тисячі сто двадцять) гривень, яку може бути внесено як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити з-під варти негайно після отримання та перевірки документа, що підтверджує внесення застави.

У разі внесення застави, зобов`язати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :

- прибувати до слідчого, прокурора та суду за кожним викликом;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання/перебування/роботи/навчання;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає/перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- утримуватися від позапроцесуального спілкування з потерпілим та свідками у цьому кримінальному провадженні;

- залишити на зберіганні в уповноважених органах державної влади паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну (за наявності).

Роз`яснити, що у разі, якщо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи належним чином повідомленим, не з`явиться за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього процесуальні обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено та підписано 26.01.2026.

Слідчий суддя ОСОБА_1