ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/807/357/26 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.199 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула 02 лютого 2026 року в м.Запоріжжя в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали оскарження ухвали Вознесенівського районного суду м.Запоріжжя від 11 грудня 2025 року щодо

ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ) адвокат ОСОБА_8 звернулась до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя від 11 грудня 2025 року, якою задоволено клопотання процесуального прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів з 11 грудня 2025 року до 08 лютого 2026 року включно на умовах, визначених ухвалою слідчого судді Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя від 20 червня 2025 року.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував, тим, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для запобігання ризиків, передбачених п.п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які є реальними та зберігають свою актуальність.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу та змінити запобіжний захід Пільцмейкеру ОСОБА_9 ( ОСОБА_7 ) з тримання під вартою на особисту поруку.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що ухвала Вознесенівського районного суду м.Запоріжжя від 11 грудня 2025 року, є протиправною, оскільки прийнята з порушенням норм чинного кримінального та кримінально-процесуального законодавства, а саме:

Під час вручення прокурором обвинуваченому та його захиснику копії зазначеного клопотання були грубо порушені вимоги ч.4 ст.46, ч.2 ст.184 КПК України, а суд першої інстанції не надав передбачений законодавством час для ознайомлення та підготовки заперечень проти нього.

В порушення вимог підпункту 1 пункту 3 ст.132, пункту 6 ст.132, підпункту 1 пункту 1 статті 194 КПК України судом першої інстанції проігноровані доводи сторони захисту щодо необґрунтованості пред`явленого обвинувачення, у зв`язку з невірною кваліфікацією злочину, оскільки в діях солдата ОСОБА_6 убачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст.118 КК України, тобто «Умисне вбивство, вчинене при перевищенні меж необхідної оборони», при цьому відсутній склад злочину, передбачений ч.1 ст.115 КК України «Умисне вбивство».

Судом першої інстанції не надано належної оцінки наявності чи відсутності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, та обставин, передбачених ст.178 КПК України, оскільки ніяких доказів на їх підтвердження прокурором надано не було, а сторона захисту була позбавлена цієї можливості.

Прийняте Вознесенівським районним судом м. Запоріжжя рішення щодо продовження дії запобіжного заходу солдату ОСОБА_6 у виді тримання під вартою прийняте без урахування позитивної характеристики обвинуваченого, його бажання продовжити військову службу у Збройних Силах України, а також бажання командування військової частини взяти його на поруки. Таким чином розгляд зазначеного клопотання Вознесенівським районним судом м. Запоріжжя був здійснений неповно та необґрунтовано, а ухвала від 11 грудня 2025 року прийнята упереджено та не об`єктивно, оскільки не відповідає обставинам події, особистості обвинувачуваного, а також скоєному ним суспільно небезпечному діянню.

Згідно з ухвалою суду, 08 жовтня 2025 року до суду із Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000740 від 19 червня 2025 року, щодо ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ) за ч.1 ст.115 КК України з доданими до нього матеріалами.

Ухвалою суду від 13 листопада 2025 року кримінальне провадження призначене до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.

У судовому засіданні процесуальний прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ) на 60 днів, яке мотивоване тим, що він обвинувачується у вчиненні злочину, який є особливо тяжким. Щодо ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ) продовжують існувати ризики, визначені п.п.1, 35 ст.177 КПК України. Можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу прокурор не вбачає. Просив продовжити строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 на 60 днів без визначення розміру застави.

Потерпіла ОСОБА_10 у судовому засіданні клопотання прокурора підтримала.

Обвинувачений ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ) та його захисник - адвокат ОСОБА_8 у судовому засіданні проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою заперечували.

В обґрунтування заперечень проти клопотання прокурора захисник посилався на те, що клопотання про продовження запобіжного заходу не було йому вручене завчасно, у зв`язку із чим він не мав змогу належним чином підготувати письмові заперечення та клопотання про передачу обвинуваченого на поруки командиру військової частини. ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ) вказане клопотання вручалось без присутності захисника. Крім того, захисник не мав змоги надати суду письмові докази у цьому кримінальному провадженні, які доводять, що обвинувачений вчинив злочин з перевищенням меж необхідної оборони, оскільки потерпілий загрожував йому зброєю та намагався відібрати зброю у обвинуваченого. Також, зазначив, що пред`явлене ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ) обвинувачення є необґрунтованим, оскільки не містить відображення усіх подій, що мали місце. Прокурором не враховано, що вбивство не було умисним. Також, прокурором до клопотання не долучено жодних доказів в обґрунтування обвинувачення та ризиків щодо обвинуваченого. Крім того, прокурор необґрунтовано вважає, що ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ) бажає переховуватись від суду, оскільки він не чинив опору при затриманні, сам добровільно вийшов зі свого помешкання до працівників поліції, що підтверджується показаннями свідків, які були допитані судом. ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ) орендує житло у місті Запоріжжі. Командир військової частини має намір взяти його на поруки. Обвинувачений є громадянином Канади, а тому не може впливати на свідків, оскільки не знає української мови. Просив у задоволенні клопотання прокурора відмовити.

Згідно з положеннями ч.4 ст.422-1 КПК України, розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Прокурор у судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явився, про день, час та місце розгляду провадження повідомлений належним чином, клопотань про розгляд апеляційної скарги за його участю не заявляв.

Обвинувачений та його захисник про день, час та місце апеляційного розгляду також повідомлялись належним чином, клопотань про розгляд апеляційної скарги за їх участю не подавали.

В свою чергу, від захисника адвоката ОСОБА_8 , яким подано апеляційну скаргу, надійшло клопотання/заява, у якому останній вказує на те, що не заперечує проти розгляду апеляційної скарги без його участі та без участі обвинуваченого.

До заяви додано заяву заступника командира певної військової частини ОСОБА_11 про взяття обвинуваченого ОСОБА_6 на особисту поруку

Оскільки, виходячи з положень кримінального процесуального законодавства, участь сторін кримінального провадження при розгляді апеляційної скарги на ухвалу про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого не є обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути вищевказану апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_8 без участі прокурора.

Заслухавши доповідь судді; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як зазначено у ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення у КПК України передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (статті 131, 176, 183 КПК України).

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.

Звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, та обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування (в цьому випадку - судового розгляду) до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (ч.3 ст.199 КПК України).

З наявних матеріалів убачається, що цих вимог закону судом дотримано.

Наведені прокурором підстави для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ) перевірялись судом першої інстанції. При цьому, у судовому засіданні заслухані пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ), доводи його захисника, думка прокурора, потерпілої, та з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо продовження строку тримання особи під вартою.

Так, із наданих матеріалів оскарження ухвали убачається, що ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ) обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, яке є особливо тяжким злочином, за який передбачене суворе покарання виключно у виді позбавлення волі на тривалий строк (від семи до п`ятнадцяти років).

Докази сторін будуть перевірятися та оцінюватися судом першої інстанції у відповідності до вимог чинного кримінального процесуального законодавства.

Перевіривши наявні матеріали провадження, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що ризики, вказані прокурором, не зменшились та існують на цей час.

Такими ризиками є: ризик переховування від суду; ризик вчинення іншого кримінального правопорушення; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; ризик незаконного впливу на потерпілу та свідків у цьому кримінальному провадженні, з огляду на фактичні обставини, характер інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, суворість покарання, що йому загрожує у разі визнання його винуватим у вказаному кримінальному правопорушенні, те, що дослідження доказів триває, потерпіла та свідки ще не допитані в суді, враховуючи відомості про особу обвинуваченого, зокрема його вік та стан здоров`я, те, що він не має міцних соціальних зв`язків і зареєстрованого та постійного місця проживання у м.Запоріжжя.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції і вважає, що викладене в сукупності свідчить про наявність ризиків, на які посилається прокурор, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Оцінивши всі вищевказані обставини у сукупності, суд дійшов правильного висновку про те, що задля забезпечення цього провадження необхідно продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ) під вартою.

З урахуванням викладеного та фактичних обставин кримінального провадження, тяжкості інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ) кримінального правопорушення, суворості можливого покарання та відомостей про особу обвинуваченого у сукупності, колегія суддів погоджується з вищевказаними висновками суду першої інстанції про необхідність продовження застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ) запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки інші більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної процесуальної поведінки останнього та запобігти встановленим ризикам.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, на думку колегії суддів, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

Зокрема, доводи захисника в апеляційній скарзі про те, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, не підтверджуються жодними доказами, перевірялися судом та спростовані в оскаржуваній ухвалі, яка є належним чином вмотивованою.

За змістом ухвали, суд дійшов висновку про неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ) більш м`якого запобіжного заходу.

З такими висновками погоджується і колегія суддів та вважає, що ризики, які встановлені судом першої інстанції, є обґрунтованими та підтвердженими наявними матеріалами. В свою чергу, фактичні обставини провадження та відомості про особу обвинувачених у сукупності з особливою тяжкістю інкримінованого останньому кримінального правопорушення та суворістю можливого покарання за це правопорушення, свідчать про те, що інші запобіжні заходи ніж тримання під вартою будуть недостатніми для запобігання цих ризиків.

Отже, колегія суддів вважає, що наявними матеріалами провадження доведено обставини, які виправдовують подальше тримання під вартою обвинуваченого, а також те, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для запобігання встановлених ризиків.

Свої висновки про необхідність продовження строку тримання обвинуваченого під вартою суд належним чином вмотивував.

Також, з урахуванням підстав і обставин, передбачених статтями 177 та 178 КПК України, відповідно до положень п.п.1,2 ч.4 ст.183 КПК України, суд першої інстанції, продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченого, обґрунтовано не визначив розмір застави, оскільки останній обвинувачується у вчиненні злочину, який спричинив загибель людини.

Доводи апелянта щодо необґрунтованості пред`явленого обвинувачення та неправильну кваліфікацію дій обвинуваченого, суд апеляційної інстанції вважає передчасними, з огляду на те, що наразі триває судовий розгляд.

Оцінка доказів з точку зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку, має здійснюватися судом першої інстанції у встановленому законом порядку. Версія сторони захисту має перевірятися та оцінюватися судом у сукупності з іншими доказами.

Перевірка питання щодо доведеності чи недоведеності висунутого Пільцмейкер ОСОБА_12 ( ОСОБА_7 ) обвинувачення на цій стадії процесу до компетенції суду апеляційної інстанції не відноситься.

На зазначеній стадії, згідно з кримінальним процесуальним законодавством, суд апеляційної інстанції переглядає на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції щодо продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого на стадії судового провадження.

Дані про те, що обвинувачений ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ) за станом здоров`я не може утримуватися в умовах СІЗО, в матеріалах провадження відсутні, та при апеляційному розгляді суду апеляційної інстанції таких відомостей не надано.

Доводи апелянта про те, що були порушенні вимоги кримінального процесуального законодавства при врученні сторони захисту клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, були ретельно перевірені судом першої інстанції та на них надано змістовну відповідь в оскаржуваній ухвалі.

Судом встановлено, що обвинуваченому була завчасно вручена копія вказаного клопотання, останній до судового засідання мав побачення зі своїм захисником у присутності перекладача. Звернув увагу суд і на порядок вручення такого клопотання, визначений ч.2 ст.184 КПК України, який в цьому випадку порушений не був.

Прокурор докладно висвітлив зміст клопотання під час його розгляду.

З матеріалів провадження та з оскаржуваної ухвали убачається, що у судовому засіданні сторона захисту висловила свої заперечення проти доводів прокурора, викладених у клопотанні.

Порушення процесуальних права обвинуваченого та його захисника при розгляді судом вказаного клопотання не убачається.

Стосовно наданої захисником заяви командира певної військової частини про взяття обвинуваченого ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ) на поруки, суд апеляційної інстанції звертає увагу на таке.

Відповідно до положень ч.ч.1 - 3 ст.180 КПК України, особиста порука полягає у наданні особами, яких слідчий суддя, суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до статті 194 цього Кодексу і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу. Особиста порука, як і особисте зобов`язання, належить до тієї категорії запобіжних заходів, у ході яких використовується моральний (психічний) метод впливу на поведінку підозрюваного.

Не ставлячи під сумнів авторитет командира військової частини і те, що останній заслуговує на довіру, колегія суддів вважає, що запобіжний захід у виді особистої поруки не здатен запобігти встановленим ризикам, які є високими, та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, з огляду на характер та фактичні обставини кримінального правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ), відомості про особу обвинуваченого у сукупності. Зазначений запобіжний захід не є співмірним зі встановленими ризиками.

Доводи захисника в апеляційній скарзі про позитивну характеристику обвинуваченого та про бажання останнього продовжити військову службу (на що звертає увагу захисник в апеляційній скарзі), на думку колегії суддів не зменшує встановлених ризиків та не є достатньою підставою для застосування до обвинуваченого на цій стадії провадження іншого окрім тримання під вартою запобіжного заходу.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, правильність висновків суду першої інстанції не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які б були підставою для скасування вказаної ухвали суду, при апеляційному її перегляді не встановлено.

Керуючись ст.ст.407, 422-1 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ) адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя від 11 грудня 2025 року, якою задоволено клопотання процесуального прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів з 11 грудня 2025 року до 08 лютого 2026 року включно на умовах, визначених ухвалою слідчого судді Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя від 20 червня 2025 року, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після її проголошення та не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4