Справа № 510/875/26
Провадження № 1-кс/510/100/26
УХВАЛА

06 травня 2026 рокум. Рені

Слідчий суддя Ренійського районного суду Одеської області ОСОБА_1 ,

- за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

- прокурора ОСОБА_3 ,

- слідчого відділення №2 СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 ,

- представника заявника ОСОБА_5 ,

розглянувши клопотання представника заявника ОСОБА_6 ОСОБА_5 про скасування арешту майна, -

ВСТАНОВИВ:

Представник заявника ОСОБА_6 ОСОБА_5 звернувся до суду із клопотанням про скасування арешту майна, накладеного на підставі ухвали слідчого судді Ренійського районного суду Одеської області від 14.04.2026р. у справі №510/708/26 (провадження № 1-кс/510/91/26) на майно в рамках досудового розслідування по кримінальному провадженню №0000353 від 12.04.2026р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 240 КК України, а саме щодо наступного майна:

- автомобіля марки «КАМАЗ 5511» із державним номерним знаком НОМЕР_1 , що згідно свідоцтва НОМЕР_2 про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_7 та перебуває у користуванні ОСОБА_6 ,

- в частині заборони користування майном, з можливістю користування, але без права розпорядження, відчуження, із зобов`язанням відповідного відділення СВ Ізмаїльського РВП ГУ НП в Одеській області, яке здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000353 від 12.04.2026р., повернути частково звільнене з-під арешту майно його користувачу ОСОБА_6 без плати за його зберігання.

В якості підстав для скасування арешту майна, представником заявника було вказано на те, що вищевказаний арешт було накладено в рамках досудового розслідування по кримінальному провадженню №0000353 від 12.04.2026р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 240 КК України, якому передувало повідомлення про те, що виявлено факт нібито незаконного видобутку піску громадянином ОСОБА_6 в піщаному кар`єрі поблизу с.Долинське Ренійської ОТГ Ізмаїльського району Одеської області без передбаченого на те дозволу. Причиною накладення арешту стало те, що на той час автомобіль був визнаний речовим доказом. Як зазначає представник заявника, на даний час потреба в подальшому застосуванні саме такого арешту автомобіля відпала, так як у цьому кримінальному провадженні з моменту вилучення транспортного засобу до теперішнього часу пройшло достатньо часу для проведення необхідних слідчих дій із цим автомобілем і жодній особі не було повідомлено про підозру. Незважаючи на це, вищевказаний арешт зберігає свою дію та неправомірно обтяжує власника, користувача арештованого майна. У зв`язку із цим, виходячи із загальних положень ст. 174 КПК України, практики Європейського суду з прав людини, ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, представник заявника ОСОБА_6 ОСОБА_5 просить задовольнити подане ним клопотання та скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, провадження по якому в даний час не є закрите, в частині заборони користування майном, з можливістю користування, але без права розпорядження, відчуження, із зобов`язанням відповідного відділення СВ Ізмаїльського РВП ГУ НП в Одеській області, яке здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000353 від 12.04.2026р., повернути частково звільнене з-під арешту майно його користувачу ОСОБА_6 без плати за його зберігання.

Відповідно до ч. 2 ст. 174 КПК України клопотання про скасування арешту майна розглядає слідчий суддя, суд не пізніше трьох днів після його надходження до суду. Про час та місце розгляду повідомляється особа, яка заявила клопотання, та особа, за клопотанням якої було арештовано майно.

Про дату розгляду клопотання про скасування арешту сторони були належним чином повідомлені.

В судовому засіданні прокурор, слідчий відділення №2 СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області щодо задоволення клопотання про скасування арешту майна заперечували, зазначивши, що арешт на вищевказане майно був накладений обґрунтовано, на підставі ухвали слідчого судді, досудове розслідування по даному кримінальному провадженню триває, транспортний засіб із піском та лопатами є речовим доказом у справі, проведення слідчих дій щодо речового доказу ще не проводилось, воно є пріоритетним та невідворотнім, складає важливу частину досудового розслідування та має процесуальне значення для встановлення винних осіб у кримінальному провадженні. За відсутністю підстав, передбачених ст. 174 КПК України, для скасування арешту майна, просять у задоволенні клопотання відмовити.

Заслухавши пояснення представника заявника, заперечення прокурора та слідчого, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що у задоволенні клопотання про скасування арешту майна слід відмовити.

Судом було встановлено, що ухвалою слідчого судді Ренійського районного суду Одеської області від 14.04.2026р. по справі № 510/708/26 (провадження № 1-кс/510/91/26) було задоволено клопотання слідчого відділення № 2 СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області капітана поліції ОСОБА_4 про арешт майна, а саме: з метою збереження речових доказів накладено арешт на об`єкт, який постановою слідчого визнаний речовим доказом по кримінальному провадженню № 0000353 від 12.04.2026 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 240 КК України, а саме на майно: автомобіль марки КАМАЗ 5511, д.н.з НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_7 , та яким фактично користується ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з піском та двома лопатами. Майно на яке було накладено арешт, було залишено на зберіганні за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано. Отже, виходячи з вищенаведеного кримінально-процесуальним законодавством України передбачено дві підстави для скасування повністю чи частково арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді : якщо доведено, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Частиною 4 статті 132 КПК України ухвала слідчого судді або суду про застосування заходів забезпечення кримінального провадження припиняє свою дію після закінчення строку її дії, скасування запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: у разі скасування арешту.

Статтею 41 Конституції України визначено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Вищевикладене також узгоджується зі ст. 1 Протоколу До Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень Неодноразово акцентував увагу на тому, що будь-яке втручання державного органу в право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти.

Недоторканність права власності визнається однією з основних засад кримінального провадження, встановленого ст. 16 Кримінального процесуального кодексу України, яка констатує, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Отже, згідно зі ст. 16 КПК України лише судовим рішенням особу може бути позбавлено права власності та лише судовим рішенням обмежується право власності. Без судового рішення згідно з ч. 2 ст. 16 КПК можливе обмеження права власності лише шляхом застосування процедури «тимчасового вилучення майна», яка визначена статтями 167-169 КПК України.

Правомірність володіння органами досудового розслідування майном, яке наділене ознаками речових доказів, має підтверджуватися в порядку, визначеному зазначеними статтями. Тобто застосування інституту тимчасового вилучення майна можливе лише до вирішення питання про арешт такого майна або до його повернення, що свідчить про конкретне визначення законодавцем можливої подальшої долі тимчасово вилученого майна, при цьому можливість визнання такого майна речовим доказом без накладення на нього арешту відсутня.

Аналізуючи вищенаведене, суд зазначає, що процедура накладення арешту на майно була повністю дотримана: слідчим було подано відповідне клопотання, слідчий суддя розглянув його, під час розгляду у судовому засіданні брав участь ОСОБА_6 , який надавав відповідні пояснення, слідчим суддею була постановлена ухвала про задоволення клопотання про накладення арешту на майно, яка набрала законної сили, ОСОБА_6 не оскаржувалась.

Таким чином, суд приходить до висновку, що накладення арешту на майно було обґрунтованим та законним, ніким не оспорювалось та діє по теперішній час.

Аналізуючи іншу підставу для скасування арешту на майно - відпала потреба в арешті , суд вважає, що і вона не знайшла свого підтвердження в даному випадку.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 171 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З урахуванням положень ст. 2, 7 КПК України, при розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Автомобіль марки КАМАЗ 5511, д.н.з НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_7 , та яким фактично користується ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з піском та двома лопатами постановою слідчого були визнані речовими доказами у по кримінальному провадженню № 0000353 від 12.04.2026 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 240 КК України, тобто даний транспортний засіб із піском та двома лопатами є об`єктом дослідження органу досудового розслідування, який зобов`язаний провести певні види слідчих дій (дослідження) щодо нього. Як було встановлено в судовому засіданні, на даний час щодо арештованого майна після винесення ухвали слідчим суддею про накладення арешту) будь-які слідчі дії не проводились. Суд критично відноситься до того, що у даному кримінальному провадженні своєчасно не проводяться слідчі дії і визнає те, що кримінально-процесуальні порушення були допущені з боку органу досудового розслідування, але не може погодитись із тим, що якщо арешт накладено для збереження речових доказів (п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК), але з моменту вилучення не проводилося жодних експертиз, оглядів чи інших слідчих дій, це свідчить про те, що майно не є критичним для розслідування.

Таким чином, відсутність слідчих дій із речовим доказом протягом тривалого часу не є вагомою підставою для скасування арешту майна. Суд погоджується із тим, що постійне утримання майна без проведення слідчих дій порушує конституційне право на володіння та користування майном, але враховуючи те, що цілі арешту не досягнуто, це нівелює саму необхідність накладення арешту на майно, як заходу забезпечення у кримінальному провадженні. Крім того, самі положення ст. 174 КПК України не передбачають будь-яких інших підстав для скасування арешту на майно, ніж ті, що прямо передбачені законом.

Окремо суд зазначає, що згідно пояснень слідчого, наданих у судовому засіданні, він допустив про наявність в нього можливості у найкоротший строк провести необхідні слідчі дії щодо арештованого майна.

Також суд зазначає, що у випадку, якщо кримінальне провадження відкрито (відомості внесені до ЄРДР), але слідчі дії не проводяться, це вважається бездіяльністю слідчого або прокурора і захистити свої права можна шляхом оскарження цієї бездіяльності до слідчого судді.

З урахуванням вищенаведеного, за наявності правових підстав у подальшому зберіганні відносно майна забезпечувального заходу, суд відмовляє заявнику у скасуванні арешту на вищевказане майно.

Керуючись ст. ст. 170, 174 КПК України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання представника заявника ОСОБА_6 ОСОБА_5 про скасування арешту майна відмовити.

Ухвала слідчого судді є остаточною та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1