У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 183/928/26

№ 1-кп/183/160/26

11 лютого 2026 року м. Самар

Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянув у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001235 відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, громадянина України, маючого середню освіту, не одруженого, не маючого на утриманні неповнолітніх дітей, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-17.10.2013 Комінтернівським районним судом м. Харкова за ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 190 КК України, до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки;

- 30.03.2016 Московським районним судом м. Харкова за ч.2 ст. 125, ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 187, ст.69, ст70 КК України, до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років;

- 12.03.2020 Орджонікідзевським районним судом м. Харкова за ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 186 КК України, до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 років;

- 20.06.2024 Ленінським районним судом м. Харкова за ч.4 ст. 185, КК України, до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 6 років;

- 06.12.2024 Ленінським районним судом м. Харкова за ч. 4 ст. 185, КК України, до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років 8 місяців.

- Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 01.05.2025 звільнено умовно-достроково від відбуття основного покарання у виді позбавлення волі на не відбуту частину 4 роки 4 місяці 19 днів, за вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 06.12.2024;

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України,

за участю прокурора - ОСОБА_4

обвинуваченого - ОСОБА_3

захисника ОСОБА_5

потерпілої - ОСОБА_6

в с т а н о в и в :

Прокурор в судовому засіданні заявив клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 .

В обґрунтуванні якого зазначив, що існують ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:

1) Переховуватися від суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України): враховуючи, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, відповідальність за який передбачено покарання у вигляді позбавлені волі від п`яти до восьми років, у зв`язку із чим усвідомлюючи тяжкість покарання, що загрожує обвинувачуваному, у разі визнання його винним у вчинені інкримінованого злочину, він може вдатися до активних дій для уникнення кримінальної відповідальності, оцінивши негативні наслідки переховування як менш несприятливі, ніж обмеження, пов`язані з триманням під вартою як запобіжним заходом або відбування покарання. Крім того, невідворотність покарання за злочини вже сама по собі є підставою та мотивом для обвинуваченого переховуватися від суду.

2) Незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України): ОСОБА_3 в подальшому як у спосіб погроз так і реально може незаконно впливати на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, з метою зміни їх показів, а також відмови від давання будь яких інших додаткових показів. Обвинувачений може впливати на їхні показання шляхом особистих контактів, умовлянь, підкупу, залякування або погроз, з метою спотворення фактичних обставин справи.

Також слід взяти до уваги, що ризик незаконного впливу на свідків залишається актуальним з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, саме усно шляхом допиту особи в судовому засіданні відповідно до положень ст. 23 КПК України. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обгрунтовувати судові рішення показаннями, наданими прокурору або посилатися на них, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України.

Тобто ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

3) Вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України): беручи до уваги, що ОСОБА_3 , раніше неодноразово судимий, останній раз 06.12.2024 року Ленінським районним судом м. Харкова за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та позбавлений волі строком на 5 (п`ять) років 8 (вісім) місяців, однак ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 01.05.2025 звільнений умовнодостроково від відбуття основного покарання у виді позбавлення волі на не відбуту частину 4 (чотири) роки 4 (чотири) місяці 19 (дев`ятнадцять) днів, за вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 06.12.2024 для подальшого проходження військової служби за контрактом, та будучи на іспитовому терміні вчинив нове кримінальне правопорушення.

Викладені обставини дають підстави вбачати, що ОСОБА_3 на шлях виправлення не став, належних для себе висновків не зробив та знову обґрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжкого аналогічного злочину. Тому, перебуваючи на свободі, обвинувачений матиме реальну можливість вчинити інше кримінальне правопорушення.

Таким чином, у разі не продовження запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_3 існують ризики, що він може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше правопорушення, а тому з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків для запобігання вищевказаним ризикам, відносно ОСОБА_3 доцільно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Європейський Суд з прав людини в своєму рішенні «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

В кожному випадку, як підкреслює Європейський Суд з прав людини, суд за своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав і інтересів.

Таким чином, застосування будь-якого іншого більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого не може запобігти вищевказаним ризикам та не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

В свою чергу, в умовах воєнного стану на території України, з метою належного покарання осіб, які вчинили тяжкі та особливо тяжкі злочини, такий підхід національних судів щодо застосування виключного виду запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не допустить негативного впливу на обороноздатність держави в умовах воєнного стану, підриву авторитету, бойової готовності та боєздатності підрозділу Збройних Сил України та не створить в очах військовослужбовців уяву безкарності та свавілля.

Отже, досягнення мети визначеної у ст. 177 КПК України наразі можливе виключно шляхом продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_3 .

На підставі викладеного, прокурор вважає, що з урахуванням реальної наявності вказаних ризиків забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків можливо лише при застосуванні до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, запобігання вищезазначеним ризикам застосуванням більш м`яких запобіжних заходів неможливо.

Захисник в судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_3 .

Обвинувачений ОСОБА_3 підтримав позицію свого захисника.

Заслухавши думку учасників судового процесу, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою.

Продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою суд виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Відповідно до ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

При вирішенні клопотання прокурора про необхідність продовження обвинуваченому раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги ч. 2 ст. 177 КПК України, відповідно до якої підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Перед судом прокурором доведено, що на теперішній час продовжують існувати та не зменшились, передбачені п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України ризики, які стали підставою для застосування та продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Суд погоджується з аргументами прокурора висловленими на обґрунтування вищезазначених ризиків, які є особливо вагомими і на даному етапі кримінального провадження не можуть бути усунуті в менш обтяжливий спосіб, з урахуванням вказаного, суд не визначає заставу останньому.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Враховуючи сукупність викладених обставин, з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, для запобігання вищевказаним ризикам, суд дійшов висновку, що відносно обвинуваченого доцільно продовжити дію застосованого раніше до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Вказане в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, в тому числі зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці ЄСПЛ і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, правовим позиціям, викладеним в рішеннях ЄСПЛ у справах «Летельє проти Франції», «Лабіта проти Італії».

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 314, 315, 376 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України задовольнити.

Обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити строк раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 11 квітня 2026 року включно без визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

Ухвала в частині продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1