Справа № 201/3376/26
Провадження № 1-кс/201/937/2026
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2026 року м. Дніпро

Слідчий суддя Соборного районного суду міста Дніпра ОСОБА_1 за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши в залі Соборного районного суду міста Дніпра клопотання слідчого 1-го відділення 2-го відділу слідчого управління ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях ОСОБА_3 , погоджене прокурором у кримінальному провадженні прокурором відділу Луганської обласної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000067 від 12.04.2024 за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Слідчий звернувся до суду із погодженим прокурором клопотанням про арешт майна підозрюваного.

В обґрунтування заявленого клопотання посилався на те, що досудовим розслідуванням встановлено наступне:

В Декларації про державний суверенітет України від 16 липня 1990 року (далі Декларація) зазначено, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах.

Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.

24 серпня 1991 року Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено Акт проголошення незалежності України, яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави України. Згідно з вказаним документом, територія України є неподільною та недоторканною.

Незалежність України визнали держави всього світу, серед яких і російська федерація.

Згідно з пунктами 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 5 грудня 1994 року російська федерація, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтвердили Україні своє зобов`язання згідно з принципами Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 1 серпня 1975 року поважати незалежність і суверенітет та існуючі кордони України, зобов`язалися утримуватися від загрози силою чи її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, і що ніяка їхня зброя ніколи не буде використовуватися проти України, крім цілей самооборони, або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом ООН.

Відповідно до пунктів 3, 8 Меморандуму про підтримку миру та стабільності в Співдружності Незалежних Держав від 10 лютого 1995 року, що укладений між державами СНД, серед яких є Україна та російська федерація, держави підтвердили непорушність існуючих кордонів один одного та зобов`язалися виступати проти будь-яких дій, що підривають їхню непорушність, а також вирішувати усі суперечки, що виникають з питань кордонів і територій, тільки мирними засобами. Держави також зобов`язалися не підтримувати на території інших держав-учасниць сепаратистські рухи, а також сепаратистські режими, якщо такі виникнуть; не встановлювати з ними політичних, економічних та інших зв`язків; не допускати використання ними територій і комунікацій держав-учасниць Співдружності; не надавати їм економічної, фінансової, військової та іншої допомоги.

31 травня 1997 року, відповідно до положень Статуту ООН і зобов`язань згідно із Заключним актом Наради з безпеки і співробітництва в Європі, Україна та російська федерація уклали Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і російською федерацією (ратифікований Законом України від 14 січня 1998 року №13/98-ВР та федеральним законом російської федерації від 2 березня 1999 року № 42ФЗ). Відповідно до статей 2 3 зазначеного Договору російська федерація зобов`язалася поважати територіальну цілісність України, підтвердила непорушність існуючих між ними кордонів та зобов`язалася будувати відносини одна з одною на основі принципів взаємної поваги, суверенної рівності, територіальної цілісності, непорушності кордонів, мирного врегулювання спорів, незастосування сили або погрози силою, у тому числі економічні та інші способи тиску, права народів вільно розпоряджатися своєю долею, невтручання у внутрішні справи, додержання прав людини та основних свобод, співробітництва між державами, сумлінного виконання взятих міжнародних зобов`язань, а також інших загальновизнаних норм міжнародного права.

Відповідно до опису і карти державного кордону, які є додатками до Договору між Україною та російською федерацією про українсько-російський державний кордон від 28 січня 2003 року (ратифікований РФ 22 квітня 2004 року), територія Автономної Республіки Крим, м. Севастополя, Донецької і Луганської областей відноситься до території України.

Відповідно до статей 1-3, 6 Конституції України - Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава; суверенітет України поширюється на всю її територію; Україна є унітарною державою; територія України в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною; людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність; державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову; органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Згідно зі статтями 17, 19, 65, 68 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу; на території України забороняється створення і функціонування будь-яких збройних формувань, не передбачених законом; на території України не допускається розташування іноземних військових баз; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України; кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей; незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Статтями 132-134 Конституції України визначено, що територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території. До системи адміністративно-територіального устрою України входить АР Крим, області, зокрема, Луганська область, а також райони, міста, райони у містах, селища і села.

Згідно з вимогами ст. ст. 72, 73 Конституції України питання про зміну території України вирішуються виключно всеукраїнським референдумом, який призначається Верховною Радою України або Президентом України відповідно до їхніх повноважень, встановлених Конституцією, та проголошується за народною ініціативою на вимогу не менш як трьох мільйонів громадян України, які мають право голосу, за умови, що підписи щодо призначення референдуму зібрано не менш як у двох третинах областей і не менш як по сто тисяч підписів у кожній області.

Досудовим розслідуванням встановлено, що з 19.02.2014 представниками російської федерації розпочато збройне вторгнення збройних сил російської федерації, яке керівники російської федерації назвали переміщенням військових підрозділів у межах звичайної ротації сил Чорноморського флоту, які у взаємодії з військовослужбовцями Чорноморського флоту російської федерації та іншими підрозділами збройних сил російської федерації здійснили блокування й захоплення адміністративних будівель і ключових об`єктів військової та цивільної інфраструктури України, забезпечили військову окупацію території АРК і м. Севастополя. 18.03.2014 російська федерація оголосила про офіційне включення Криму до її території.

Одночасно з цим протягом березня та на початку квітня 2014 року під безпосереднім керівництвом та контролем представників влади та збройних сил російської федерації представники іррегулярних незаконних збройних формувань, озброєних банд і груп найманців, створених, підпорядкованих, керованих та фінансованих російській федерації, взяли під контроль будівлі, у яких були розташовані органи місцевої влади та місцеві органи виконавчої влади України, військові об`єкти України в окремих районах Донецької та Луганської областей України. 07.04.2014 в м. Донецьку створено терористичну організацію «донецька народна республіка», а 27.04.2014 в м. Луганську терористичну організацію «луганська народна республіка», у складі яких утворені незаконні збройні формування, які досі функціонують.

З метою створення приводів для ескалації конфлікту і спроби виправдання своєї агресії перед громадянами російської федерації та світовою спільнотою, 21.02.2022 російською федерацією визнано так звану «донецьку народну республіку» та «луганську народну республіку» незалежними державами, а 22.02.2022 президент російської федерації направив до Ради Федерації російської федерації звернення про використання збройних сил російської федерації за межами російської федерації, яке цього ж дня розглянуто та задоволено.

24 лютого 2022 року російською федерацію здійснено повномасштабне військове вторгнення на територію України, у зв`язку із чим розпочато ведення агресивної війни проти України та відкрите захоплення її території.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан, який в подальшому продовжений Указами Президента України від 14.03.2022№ 133/2022, від 18.04.2022 № 259/2022, від 17.05.2022 № 341/2022, від 12.08.2022 № 573/2022, від 07.11.2022 № 757/2022, від 06.02.2023 № 58/2023 від 01.05.2023 № 254/2023, від 26.07.2023 №451/2023, від 06.11.2023 № 734/2023, від 05.02.2024 № 49/2024, від 06.05.2024 №271/2024, від 23.07.2024 № 469/2024, від 28.10.2024 № 740/2024, від 14.01.2025 № 26/2025, від 15.04.2025 № 235/2025, від 14.07.2025 № 478/2025, від 20.10.2025 №793/2025, від 12.01.2026 №41/2026 та відповідно діє до теперішнього часу.

У результаті вищезазначених подій, значна частина території Луганської області опинилась під контролем збройних сил російської федерації, інших збройних формувань російської федерації та підконтрольних їм угрупованнях іррегулярних незаконних збройних формувань російської федерації, підпорядкованих і скеровуваних ними російських радників та інструкторів, окупаційних адміністрацій російської федерації на території Луганської області.

Згідно зі статтею 42 IV-ї Конвенції про закони і звичаї війни на суходолі та додатку до неї Положення про закони і звичаї війни на суходолі (1907 року), територія визнається окупованою, якщо вона фактично перебуває під армією супротивника.

Відповідно до п. 7 ст.1-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупована російською федерацією територія України (тимчасово окупована територія) - це частини території України, в межах яких збройні формування російської федерації та окупаційна адміністрація російської федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування російської федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації російської федерації.

Статтею 3 Закону «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» встановлено перелік територій, які вважаються «тимчасово окупованою територією». Такою територією зокрема визначається:

1) сухопутна територія тимчасово окупованих російською федерацією територій України, водні об`єкти або їх частини, що знаходяться на цих територіях.

Збройними формуваннями держави-агресора російської федерації, з 24.02.2022 захоплено та окуповано територію Старобільського району Луганської області, до складу якого входить Біловодська селищна територіальна громада Старобільського району Луганської області, з державними органами, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями, іншими об`єктами.

Наказом Міністерства розвитку громад та територій України 28.02.2025 № 376 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією» затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією.

Згідно зазначеного Переліку територія Біловодської селищної територіальної громади Старобільського району Луганської області є тимчасово окупованою територією України з 24.02.2022.

В порушення Конституції та законів України 20 вересня 2022 року, так званою «народною радою луганської народної республіки» прийнято закон «Про референдум луганської народної республіки з питання входження до складу російської федерації на правах суб`єкта російської федерації», проведення якого призначено у період з 23.09.2022 по 27.09.2022. З метою організації та проведення незаконного референдуму утворено територіальні та дільничні виборчі комісії на території Старобільського району Луганської області.

У вересні 2022 року, більш точний час в ході проведення досудового розслідування встановити не виявилося за можливе, у громадянина України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який перебував на тимчасово окупованій території Біловодської селищної територіальної громади Старобільського району Луганської області, виник злочинний умисел, направлений на здійснення публічних закликів до проведення незаконного референдуму на тимчасово окупованій території з питання входження так званої «лнр» до складу російської федерації на правах суб`єкта російської федерації.

Протягом вересня 2022 року ОСОБА_5 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, достовірно знаючи про окупацію РФ територій Луганської області, усвідомлюючи здійснення відкритої російської збройної агресії проти України, яка розпочалась приблизно о 05 годині 24.02.2022 повномасштабним російським військовим вторгненням на територію України, метою якого є повалення конституційного ладу, територіальної цілісності та захоплення території України, переслідуючи особисті мотиви, достовірно знаючи про незаконний характер проведення референдуму на тимчасово окупованій території, з використанням власного акаунту підготував та розмістив у мережі Інтернет повідомлення у формі відео звернення та тексту прямої мови з закликами до мешканців Біловодської селищної територіальної громади Старобільського району Луганської області прийти на виборчі дільниці та зробити «правильний вибір інтеграції у складі російської федерації», із запевненням можливості проголосувати кожним, навіть тим, хто не внесений до виборчих списків, з роз`ясненням часу проведення та процедури голосування під час референдуму.

Вказані висловлювання здійснені у формі прямих закликів про проведення референдуму на тимчасово окупованій території. Мовні ознаки публічності свідчать про орієнтацію висловлювань на масового адресата та функціонування його у публічному дискурсі.

На підставі викладеного, слідчий просить накласти арешт майно підозрюваного ОСОБА_5 з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання та проводити розгляд клопотання в порядку ч. 2 ст. 172 КПК України без участі власника цього майна.

Слідчий у судове засідання по розгляду клопотання не з`явився, про час та місце його розгляду повідомлений належним чином, подав до суду заяву про розгляд клопотання про арешт майна за його відсутності, на задоволенні наполягав, неприбуття слідчого в судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

З метою забезпечення арешту майна, клопотання розглядається без повідомлення підозрюваного.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

Відповідно до ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті клопотання за відсутності осіб, що не з`явилися.

Вивчивши матеріали клопотання та долучені до клопотання матеріали, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання слідчого підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Розглядом клопотання встановлено, що слідчим управлінням ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000067, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.04.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України за фактом вчинення громадянином України публічних закликів до проведення незаконного референдуму на тимчасово окупованій території.

19 лютого 2026 року в газеті «Урядовий кур`єр», яка являється засобом масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, опубліковано оголошення із повісткою про виклик ОСОБА_5 до слідчого управління ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях на 23.02.2026 о 10 год., на 24.02.2026 о 10 год., на 25.02.2026 о 10 год., для вручення йому письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, допиту як підозрюваного, а також проведення інших слідчих та процесуальних дій. Крім того, вказана повістка розміщена на веб-сайті Офісу Генерального прокурора у рубриці «Повістки про виклик та відомості про здійснення спеціального досудового розслідування».

Разом з тим, на вказані дати та час ОСОБА_5 до слідчого управління ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях не прибув, будь-які документи, які підтверджують поважність причин не прибуття не надав.

У зв`язку з цим, 26.02.2026 у газеті «Урядовий кур`єр», яка являється засобом масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на веб-сайті Офісу Генерального прокурора у рубриці «Повістки про виклик та відомості про здійснення спеціального досудового розслідування» опубліковано письмове повідомлення про підозру ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, а саме у вчиненні громадянином України публічних закликах до проведення незаконного референдуму на тимчасово окупованій території.

Після повідомлення ОСОБА_5 про підозру йому в порядку, передбаченому ст. 135 КПК України, в офіційному виданні «Урядовий кур`єр», яка є засобом масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, опубліковано оголошення із повісткою про виклик ОСОБА_5 до слідчого управління ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях на 02.03.2026 об 10 год., на 03.03.2026 об 10 год., на 04.03.2026 об 10 год., для вручення йому письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, допиту як підозрюваного, а також проведення інших слідчих та процесуальних дій. Крім того, вказана повістка розміщена на веб-сайті Офісу Генерального прокурора у рубриці «Повістки про виклик та відомості про здійснення спеціального досудового розслідування».

Разом з тим, на вказані дати та час ОСОБА_5 до слідчого управління ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях знову не прибув, будь-які документи, які підтверджують поважність причин не прибуття не надав.

Доведено, що згідно відповіді РСЦ ГСЦ МВС в Донецькій, Луганській областях, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі від 08.12.2025 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , належить транспортний засіб - автомобіль марки VOLKSWAGEN PASSAT, 2003 року випуску, чорного кольору, VIN-код: НОМЕР_1 , номер кузова - НОМЕР_1 , код типу ТЗ - легковий, номерний знак НОМЕР_2 , на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , дата реєстрації 19.10.2017.

Також доведено, що відповідно до відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за №468339945 від 16.03.2026 та №468340015 від 16.03.2026 ОСОБА_5 на праві приватної власності належить: будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 74,1 м2, який належить останньому на праві приватної власності, розмір частки 1/1, на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_4 , рішення № 131, 30.09.2004, Виконавчий комітет Городищенської сільської ради. Реєстраційний номер майна 7687232; земельна ділянка (пай 96), кадастровий номер: :07:005:0069, розташована за адресою: Городищенська сільська рада Старобільського району (колишнього Біловодського району) Луганської області, загальною площею 6.5189 га, вид угідь: рілля, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, дата державної реєстрації земельної ділянки: 12.08.2002, яка належить останньому на праві приватної власності, розмір частки 1/1, на підставі державного акта на право приватної власності на землю, серія та номер: ІІІ-ЛГ038169, виданого 12.08.2002 Городищенською сільською радою Біловодського району Луганської області, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 206, номер запису про право власності/ довірчої власності 19977885.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання (п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України).

У випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна (ч. 5 ст. 170 КПК України).

Вказана норма передбачає можливість накладення арешту на майно підозрюваного щодо якого здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна.

За положеннями ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Санкція ч. 5 ст. 111-1 КК України, за якою підозрюється ОСОБА_5 , окрім іншого передбачено додаткове покарання у виді конфіскації майна.

Окрім того, згідно з п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Пунктами 4, 6 ч. 2 ст. 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна суд повинен враховувати розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу). У положеннях пункту 4 цієї ж статті йдеться про те, що у разі задоволення клопотання слідчий суд, застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна, суд зобов`язаний застосовувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Отже, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Таким чином, за наявності усіх підстав для арешту майна, слідчий суддя прийшов до висновку, що клопотання слідчого підлягає задоволенню шляхом накладення арешту на зазначене в клопотанні майно.

Керуючись ст. ст.117, 170-173 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт у кримінальному провадженні № 0000067 від 12.04.2024 на майно, яке належить підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, громадянину України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , з метою забезпечення конфіскації майна, як виду покарання, а саме:

- будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 74,1 м2, який належить останньому на праві приватної власності, розмір частки 1/1, на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_4 , рішення № 131, 30.09.2004, виданого виконавчим комітетом Городищенської сільської ради Біловодського району Луганської області, реєстраційний номер майна 7687232;

- земельну ділянку, (пай 96), кадастровий номер: :07:005:0069, розташовану за адресою: Городищенська сільська рада Старобільського району (колишнього Біловодського району) Луганської області, загальною площею 6.5189 га, вид угідь - рілля, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, дата державної реєстрації земельної ділянки: 12.08.2002, яка належить останньому на праві приватної власності, розмір частки 1/1, на підставі державного акта на право приватної власності на землю, серія та номер: ІІІ-ЛГ038169, виданий 12.08.2002 Городищенською сільською радою Біловодського району Луганської області, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 206, номер запису про право власності/ довірчої власності 19977885;

- транспортний засіб - автомобіль марки VOLKSWAGEN PASSAT, 2003 року випуску, чорного кольору, VIN-код: НОМЕР_1 , номер кузова - НОМЕР_1 , код типу ТЗ - легковий, номерний знак НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , дата реєстрації 19.10.2017.

Роз`яснити, що відповідно до ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1