УХВАЛА

18 лютого 2026 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області у складі:

в особі слідчого судді ОСОБА_1

з участю секретаря - ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3

підозрюваного ОСОБА_4

захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Рівне клопотання слідчого Рівненського РУП ГУ Національної поліції в Рівненській області лейтенанта поліції ОСОБА_6 , яке погоджено прокурором Рівненської окружної прокуратури ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рівне, українця, громадянина України, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючого, раніше неодноразово судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 3 ст. 307 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Слідчий Рівненського РУП ГУ Національної поліції в Рівненській області лейтенант поліції ОСОБА_6 звернувся до суду з клопотанням, яке погоджено прокурором Рівненської окружної прокуратури ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 .

В обґрунтування клопотання зазначено, що ОСОБА_4 , будучи раніше неодноразово судимим за злочини в сфері незаконного обігу психотропних речовин, востаннє вироком Рівненського міського суду від 18.01.2024 за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі і на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування вказаного покарання з встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік, а також обвинувальні акти, щодо якого 28.02.2024 за ч. 2 ст. 309 КК України та 22.05.2024 за ч. 2 ст. 309 КК України відповідно скеровані до Рівненського міського суду для розгляду по суті, належних висновків не зробив, на шлях виправлення та перевиховання не став, вчинивши нові, умисні, корисливі кримінальні правопорушення у сфері незаконного обігу психотропних речовин за наступних фактичних обставин.

Так, ОСОБА_4 порушуючи порядок, встановлений ст. ст. 6, 7 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовин і прекурсори», діючи повторно, маючи умисел на незаконне придбання та зберігання з метою збуту психотропних речовин в особливо великих розмірах, за невстановлених досудовим слідством обставин, час та місці, незаконно придбав та зберігав по місцю свого проживання у квартирі АДРЕСА_2 , з метою збуту особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено «PVP», до моменту проведення санкціонованого обшуку 16.02.2026, в період часу з 06 год. 15 хв. до 11 год. 01 хв. вказаного приміщення, в ході проведення якого працівниками поліції було виявлено та в подальшому вилучено у останнього 2 (два) поліетиленові пакетики з кристалічною речовиною білого кольору, яка ззовні схожа на особливо небезпечну психотропну речовину «PVP», обіг якої заборонено відповідно до списку 2 таблиці 1 Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №770 від 06.05.2000, загальною вагою 85,016 г., що є особливо великим розміром, відповідно до Таблиці 2 особливо великих розмірів психотропних речовин, що знаходяться у незаконному обігу, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України № 188 від 01.08.2000.

Правова кваліфікація кримінальних правопорушень ч. 3 ст. 307 КК України (незаконне придбання, зберігання з метою збуту особливо небезпечної психотропної речовини в особливо великих розмірах, вчинене повторно).

Виклад обставин, що дають підстави підозрювати особу у вчиненні кримінального правопорушення наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованих йому кримінальних правопорушень повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а також іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

Посилання на один або декілька ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених у п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1ст. 177 КПК України і в обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_4 покладається необхідність запобігання спробам останнього переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Виклад обставин щодо наявності одного або декількох ризиків метою застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є забезпечення виконанням останнім покладених на нього процесуальних обов`язків, а також перешкоджання ризикам:

- переховуватись від органу досудового розслідування та суду, а саме: вказаний ризик підтверджується тим, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжких та особливо тяжкого злочину за яке, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 9 до 12 років з конфіскацією майна, розуміючи тяжкість понесення покарання у разі визнання підозрюваним вини у вчиненні інкримінованих злочинів, останній може переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення понесення покарання. Вказані обставини на думку сторони обвинувачення є вагомим психологічним фактором, який може сприяти переховуванню підозрюваним від суду та не з`являтися ним на виклики.

може знищити, сховати або спотворити будь-які із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, а саме: на даному етапі досудового розслідування не встановлено ряд обставин, зокрема походження психотропних речовин, можливих співучасників вчинення злочинів та не відшукано ряд речових доказів, які мають суттєве значення у кримінальному провадженні, які фактично можуть бути відомі лише ОСОБА_4 . Зважаючи на це, існують вагомі підстави вважати, що підозрюваний, в разі обрання до нього більш м`якого запобіжного засобу, може знищити речові докази та інші сліди вчинення злочинів, що підтверджують його вину.

незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні: вказаний ризик підтверджується тим, що ОСОБА_4 може шляхом умовляння, залякування та здійснення інших активних дій впливати на свідків із метою надання ними показань для покращення свого становища. Слід зазначити, що ризик незаконного впливу на свідків залишається актуальним з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме усно шляхом допиту особи в судовому засіданні відповідно до положень ст. 23 КПК України. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Тобто, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й в подальшому на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

- може іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, а саме перешкоджати шляхом неприбуття та несвоєчасного прибуття на виклики слідчого, прокурора, суду, що в подальшому може позбавити можливості забезпечити досудове розслідування та судове провадження у розумні строки, наведені вище факти у своїй сукупності та логічності свідчать про це.

- може вчинити інше кримінальне правопорушення: вказаний ризик підтверджується тим, що під час досудового розслідування зафіксовано непоодинокі випадки причетності ОСОБА_4 до протиправних дій, пов`язаних з незаконним обігом психотропної речовини, про що йому на даний час повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення та зважаючи на вказане, особу підозрюваного, існує ризик продовження зайняття ОСОБА_4 відповідною протиправною діяльністю з метою особистого збагачення у такий незаконний спосіб, оскільки наведені вище факти у своїй сукупності та логічності свідчать про це, а саме те, що слідством встановлено, що ОСОБА_4 офіційно не працевлаштований та отримує прибутки від зайняття злочинною діяльністю.

Окрім того в ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_4 являється раніше неодноразово судимим, в тому числі і за злочини в сфері незаконного обігу наркотичних засобів та психотропних речовин, зокрема:

вироком Рівненського міського суду від 06.12.2004 за ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 н.м.д.г. (850 гривень);

вироком Рівненського міського суду від 04.06.2009 за ч. 1 ст. 307 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років та звільнений від відбуття вказаного покарання із встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки;

вироком Рівненського міського суду від 28.11.2012 за ч. 2 ст. 307 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років та звільнений від відбуття вказаного покарання із встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки;

востаннє вироком Рівненського міського суду від 18.01.2024 за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі і на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування вказаного покарання з встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік, а також окрім цього на розгляді в Рівненському міському суді Рівненської області перебувають 2 (два) обвинувальні акти відносно ОСОБА_4 щодо вчинення ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 309 КК України відповідно, зокрема по факту незаконного придбання, зберігання без мети збуту наркотичних засобів та психотропних речовин.

Вищезазначені обставини, свідчить про те, що ОСОБА_4 належних висновків не зробив, на шлях виправлення та перевиховання не став і наразі підозрюється у вчиненні нових, умисних, корисливих кримінальних правопорушеннях у сфері незаконного обігу психотропної речовини.

У зв`язку з цим, беручи також до уваги суспільну небезпеку вчиненого діяння, тяжкість злочинів, застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, повністю відповідає тяжкості вчинених ним злочинів та є необхідним для того, щоб запобігти спробам переховуватися від суду.

Даних, які б вказували на неможливість застосування до підозрюваного ОСОБА_4 вказаного запобіжного заходу не встановлено.

Обґрунтування неможливості запобігання ризикам, зазначеним в клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є необхідним для того, щоб забезпечити виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також з метою запобігти спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному проваджені, вчиняти інші кримінальні правопорушення, так, як жоден інший із запобіжних заходів не здатен запобігти переліченим вище ризикам.

Разом з тим, обрання стосовно ОСОБА_4 міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та є необхідним для того, щоб забезпечити виконання останнім покладених на нього процесуальних обов`язків.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, посилаючись на викладені у ньому обставини. Просив обрати щодо ОСОБА_4 запобіжний захід - тримання під вартою без визначення розміру застави.

Підозрюваний ОСОБА_4 та його захисник заперечили з приводу задоволення клопотання. Просили обрати запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Заслухавши пояснення прокурора, підозрюваного, його захисника, дослідивши надані слідчим матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що в провадженні слідчого Рівненського РУП ГУ Національної поліції в Рівненській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001048 від 06.05.2025, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 307 КК України.

13 год. 01 хв. 16 лютого 2026 року ОСОБА_4 затримано в порядку ст..208 КПК України.

17.02.2026 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого за ч. 3 ст. 307 КК України.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до п.3 ч.2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

Згідно з вимогами Постанови Пленуму Верховного Суду України від 25.04.2003 року № 4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою» подання про обрання запобіжного заходу у вигляді взяття під варту повинно бути мотивованим і містити підстави для обрання такого запобіжного заходу.

Так, згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі Фокс, Кембелл і Гартлі проти Сполученого Королівства, наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які могли б переконати спостерігача в тому, що відповідна особа могла таки вчинити злочин, однак, те, що можна вважати обґрунтованим, залежить від обставин.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях ст.ст.177, 178, 183 КПК України.

Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий та прокурор при розгляді клопотання довели про наявність обґрунтованої підозри.

Слідством зібрано достатні фактичні дані, що дають підстави підозрювати ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 3 ст. 307 КК України, що підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

Вивченням особи ОСОБА_4 на даний час встановлено, що він раніше неодноразово судимим, в тому числі і за злочини в сфері незаконного обігу наркотичних засобів та психотропних речовин, одружений, працездатний, непрацюючий, не похилого віку, тяжкими захворюваннями, які б перешкоджали його утриманню під вартою, не страждає. Даних, які б вказували на неможливість застосування до ОСОБА_4 вказаного запобіжного заходу, не встановлено.

Слідчий суддя рахує про доведенням наявності ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 3 ст. 307 КК України, за який передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, а також, що підозрюваний ОСОБА_4 з метою уникнення кримінальної відповідальності та призначення покарання, може переховуватись від органу досудового розслідування та суду, може знищити, сховати або спотворити будь-які із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, може іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Як передбачено ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, законним та обґрунтованим визнається арешт особи, коли він є необхідним для запобігання вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення, а також для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом.

При цьому, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм застосування більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин кримінального правопорушення та особливості підозрюваного і його поведінки.

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 р. ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Відповідно до рішення ЄСПЛ від 12.03.2013 року у справі «Волосюк проти України» тяжкість обвинувачення може бути достатньою причиною разом з іншими для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Тобто, у розумінні практики Європейського суду з прав людини сама тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

А тому, враховуючи, що підозрюваний ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 3 ст. 307 КК України, за який передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, а жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вищевказаним ризикам, суд прийшов до висновку, що слід застосувати до нього запобіжний захід тримання під вартою.

Згідно ч.3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою ст. 183 КПК України.

Однак, відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Відповідно до вимог п.1 ч.4 ст.183 КПК України, при обранні підозрюваному ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя не визначає розмір застави у кримінальному провадженні, оскільки підозрюваний ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Керуючись ст.ст.176-178, 183, 184, 395 КПК України, суд

У х в а л и в:

Клопотання слідчого задовольнити.

Застосувати відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рівне, українця, громадянина України, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючого, раніше неодноразово судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 3 ст. 307 КК України - запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, строком на 60 днів, а саме до 13 год. 01 хв. 17 квітня 2026 року.

Строк тримання під вартою рахувати з моменту затримання підозрюваного, а саме з 13 год. 01 хв. 16 лютого 2026 року.

Утримувати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в ДУ «Рівненський слідчий ізолятор».

Встановити строк дії ухвали до 13 год. 01 хв. 17 квітня 2026 року.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду, протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідча суддя Рівненського міського суду ОСОБА_8