Єдиний державний реєстр судових рішень
Доступ до Реєстру здійснюється в тестовому (обмеженому) режимі. Для запобігання загрозам життю і здоров'ю суддів та учасників судового процесу, а також у разі виявлення ознак кіберзагрози, доступ до Реєстру або окремих рішень у ньому може бути обмежено.
Змінені назви судів
Категорія справи №
760/250/26: Кримінальні справи (з 01.01.2019); Кримінальні правопорушення у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів та інші кримінальні правопорушення проти здоров'я населення; Незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення, пересилання чи збут наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів.
Надіслано судом: 07.04.2026. Зареєстровано: 09.04.2026. Забезпечено надання загального доступу: 10.04.2026.
Номер судового провадження: 1-кп-269/26
Справа № 760/250/26
Провадження 1-кп-269/26
ухвала

06 квітня 2026 року Обухівський районний суд Київської областіу складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 захисників обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , здійснивши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду в м. Обухова судовий розгляд кримінального провадження №0002904 від 09.10.2024 за обвинуваченням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 307, ч. 3 ст. 311, ч. 2 ст. 317, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309 КК України, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 307, ч. 3 ст. 311, ч. 2 ст. 317, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України,

В С Т А Н О В И В:

В провадження Обухівського районного суду Київської області після визначення підсудності Київським апеляційним судом надійшов обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні №0002904 від 09.10.2024 за обвинуваченням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 307, ч. 3 ст. 311, ч. 2 ст. 317, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309 КК України, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 307, ч. 3 ст. 311, ч. 2 ст. 317, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

Прокурор в підготовчому судовому засіданні заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки існують ризики неналежного поводження обвинуваченого, а саме: може ухилитися від суду та не виконати його процесуальні рішення, незаконно впливати на свідків та інших обвинувачених у даному кримінальному провадженні, вчинити аналогічне чи інше кримінальне правопорушення.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_4 та обвинувачений заперечували щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та просили застосувати більш м`який запобіжний захід, а саме у вигляді цілодобового домашнього арешту. Захисник наполягав на необґрунтованості обвинувачення, а також на непідтвердженості ризиків, заявлених прокурором.

Крім того, в підготовчому судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки існують ризики неналежного поводження обвинуваченого, а саме: може ухилитися від суду та не виконати його процесуальні рішення, незаконно впливати на свідків та інших обвинувачених у даному кримінальному провадженні, вчинити аналогічне чи інше кримінальне правопорушення.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_5 та обвинувачений заперечували щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та просили застосувати більш м`який запобіжний захід. Сторона захисту наполягала на необґрунтованості обвинувачення, а також на непідтвердженості ризиків, заявлених прокурором. Сторона захисту просила суд врахувати особливу обставину, а саме стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_9 , який потребує спеціальної дієти та методів лікування. Також ОСОБА_9 зазначив, що за період перебування під вартою через неналежне харчування, яке не враховує відсутність в нього шлунку та жовчного міхура через онкологічне захворювання, він втратив близько 40 кг ваги і в даний час його вага становить 50 кг, що є вже критичним показником для життя.

Крім того, в підготовчому судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки існують ризики неналежного поводження обвинуваченого, а саме: може ухилитися від суду та не виконати його процесуальні рішення, незаконно впливати на свідків та інших обвинувачених у даному кримінальному провадженні, вчинити аналогічне чи інше кримінальне правопорушення.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_7 та обвинувачений заперечували щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та просили застосувати більш м`який запобіжний захід. Захисник наполягав, що ризики які заявлені прокурором не доведені та не містять жодного фактичного підтвердження.

Щодо заявленого прокурором клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 12 КПК України під час кримінального провадження ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК.

Відповідно до вимог пункту 4 частини 2 статті 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні ряду злочинів, в тому числі такого, який відповідно до ст. 12 КК України, класифікується як особливо тяжкий, і за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років із конфіскацією майна.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

При цьому, врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитись від слідства (рішення ЄСПЛ у справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993). Суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів» (рішення ЄСПЛ «Ілійков проти Болгарії»)

У ч.1 ст. 178 КПК наведено перелік обставин, які суд має оцінити в сукупності при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу. Так суд бере до уваги, що ОСОБА_8 офіційно не працевлаштований, отже, без постійного джерела доходів, опинившись на волі, зможе ухилитися від суду та не виконати його процесуальні рішення, незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні (які судом ще не допитувались), відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України, зокрема, прибувати за кожною вимогою до суду, та його належну поведінку.

Крім того, будь-яких обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого, на даному етапі, не встановлено та сторонами не доведено.

При цьому суд виходить у тому числі з тих обставин, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , має досить високий ступінь суспільної небезпечності, наявність якої, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинуваченого. Суд також враховує практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинувачених, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Обставини, зазначені захисником ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_8 , не можуть бути підставою для відмови в продовженні запобіжного заходу у виді тримання під вартою та заміни на більш м`який запобіжний захід, оскільки вони не виключають наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме: можливість обвинуваченого переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, вчинити аналогічні чи інше кримінальне правопорушення.

Разом з тим, оскільки будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в підготовчому судовому засіданні не встановлено, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого щодо нього слід продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Разом із тим, суд вважає, що не має обставин, які б категорично не дозволяли б суду розглянути можливість визначення застави обвинуваченому в розмірі, передбаченому КПК України щодо особливо тяжких злочинів. Так, сторона захисту підкреслила, що обвинувачений визнає провину, вживає певних процесуальних дій для укладення угоди про визнання винуватості із прокурором, готовий понести передбачене кримінальним законом покарання у вигляді позбавлення волі і в разі надання йому такої можливості державою добровільно мобілізуватися для проходження військової служби у конкретному військовому підрозділі.

Щодо заявленого прокурором клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_9 обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 12 КПК України під час кримінального провадження ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК.

Відповідно до вимог пункту 4 частини 2 статті 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні злочинів, один із яких відповідно до ст. 12 КК України класифікується як особливо тяжкий, і за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років із конфіскацією майна.

Заслухавши учасників кримінального провадження, дослідивши докази, які безпосередньо пов`язані із обґрунтуванням прокурора про необхідність продовжити тримання під вартою та обґрунтуванням сторони захисту про доцільність зміни тримання під вартою на домашній арешт, суд вважає доцільним змінити раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 на нічний домашній арешт, у зв`язку з наступним.

Беручи до уваги стадію кримінального провадження, особу обвинуваченого, який має серйозні проблеми зі здоров`ям, які потребують надання йому своєчасної та ефективної медичної допомоги, яка виглядає утрудненою в умовах слідчого ізолятора, суд приходить до висновку що застосування до обвинуваченого безальтернативного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з огляду на положення ч. 6 ст. 176 КК України, без врахування конкретних обставин цієї справи, буде становити невиправдане та непропорційне втручання в право цієї особи на свободу та особисту недоторканість, яке в контексті цієї справи не є необхідним в демократичному суспільстві, а тому подальше утримання ОСОБА_9 під вартою призведе до порушення ст. 5 та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, коли інтереси правосуддя не потребують подальшого безальтернативного тримання під вартою обвинуваченого.

Суд, заслухавши сторону захисту ОСОБА_9 , а також ознайомившись із інформацією, наданою СІЗО щодо стану здоров`я ОСОБА_9 , яка збігається із відомостями, повідомленими обвинуваченим про видалення в нього шлунку та жовчного міхуру, не виключає, що незабезпечення державою спеціальних умов утримання, харчування та лікування такій особі в умовах слідчого ізолітора наражає її на небезпеку нелюдського поводження (ст. 3 Конвенції «Заборона катувань». )

За таких обставин, суд приходить до висновку, що ризики, які були встановлені раніше при застосуванні до ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та подальшого його продовження продовжують існувати, але відсутність попередніх судимостей в особи, 2 група інвалідності та погіршення стану здоров`я особи в умовах ізоляції, а саме критичне втрата ваги, переконують суд в доцільності обрання іншого, менш суворого виду запобіжного заходу, у вигляді нічного домашнього арешту.

Відповідно до ст.181 КПК України домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі.

Орган внутрішніх справ повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту і повідомити про це слідчому або суду.

Обвинуваченому слід відповідальне поставитися до того, що працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених не неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Щодо заявленого прокурором клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_10 обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 12 КПК України під час кримінального провадження ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК.

Відповідно до вимог пункту 4 частини 2 статті 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні злочину, який відповідно до ст. 12 КК України класифікується як особливо тяжкий, і за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років із конфіскацією майна.

Окрім цього, відповідно до обвинувального акту ОСОБА_13 вироком Шевченківського районного суду м. Києва засуджений за ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 307 КК України до покарання у вигляді 9 років 6 місяців позбавлення волі із конфіскацією усього майна засудженого. Суд враховує, що вирок не набрав законної чинності і є предметом перегляду апеляційної інституцією, але бере до уваги, що покарання, яке загрожує має певні ризики ухилення особи від його відбування і як слід ризики «зникнення» і в цьому кримінальному провадженні. Суд усвідомлює, що ризик може мати низький рівень вірогідності, але в сукупності із іншими обставинами, він утворює сукупність підстав на користь продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

При цьому, врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитись від слідства (рішення ЄСПЛ у справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993). Суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів» (рішення ЄСПЛ «Ілійков проти Болгарії»)

У ч.1 ст. 178 КПК наведено перелік обставин, які суд має оцінити в сукупності при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу. Так суд бере до уваги, що ОСОБА_13 офіційно не працевлаштований, отже, без постійного джерела доходів, опинившись на волі, зможе ухилитися від суду та не виконати його процесуальні рішення, незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні (які судом ще не допитувались), відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України, зокрема, прибувати за кожною вимогою до суду, та його належну поведінку.

Крім того, будь-яких обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого, на даному етапі, не встановлено та сторонами не доведено.

При цьому суд виходить у тому числі з тих обставин, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_13 , має досить високий ступінь суспільної небезпечності, наявність якої, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинуваченого. Суд також враховує практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинувачених, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Обставини, зазначені захисником ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_10 в даний час, не можуть бути підставою для відмови в продовженні запобіжного заходу у виді тримання під вартою та заміни на більш м`який запобіжний захід, оскільки вони не виключають наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме: можливість обвинуваченого переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, вчинити аналогічні чи інше кримінальне правопорушення.

Разом з тим, оскільки будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_10 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в підготовчому судовому засіданні не встановлено, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого щодо нього слід продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Суд, визначаючи розмір застави обвинуваченим, керується п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, який встановлює, що розмір застави щодо особи, обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, встановлюється на рівні від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Крім того, відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, застава, передбачена в статті 5 § 3 Європейської Конвенції, призначена забезпечити лише належну процесуальну поведінку особи, а не відшкодування збитку. Таким чином, сума застави повинна визначатися даними про особу, щодо якої обирається застава, її особистістю, добробутом, тобто, тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави у випадку ухилення від слідства та суду, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання ухилитися від органів досудового розслідування та суду чи виконання процесуальних рішень.

Визначаючи розмір застави, суд виходить з вимог ст.ст. 178, 182 КПК України, співставивши існуючі у справі ризики, характер кримінального правопорушення та його наслідки з реальною можливістю забезпечити цим запобіжним заходом впевненість у тому, що обвинувачений не буде порушувати покладені на нього процесуальні обов`язки, а також беручи до уваги матеріальний стан обвинувачених, з урахуванням ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2026 рік» щодо розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який складає 3328 грн. 00 коп., вважає за необхідне визначити заставу у розмірі 45 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленому п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, для обвинуваченого ОСОБА_10 та на рівні 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленому п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, для обвинуваченого ОСОБА_8 .

Відповідно до ч. 7 ст. 182 КПК України у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу, підозрюваний, обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ч. 4 ст. 202 КПК України обвинувачений звільняється з-під варти після внесення застави, визначеної у даній ухвалі, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому перебувають ОСОБА_13 та ОСОБА_8 , відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання останніх під вартою.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 182, 183, 331, 369-372 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_8 задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» строком 60 діб, тобто до 04 червня 2026 включно.

Одночасно визначити розмір застави 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 332 800 (триста тридцять дві тисячі вісімсот) гривень 00 коп., яка може бути внесена як самим обвинуваченим так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на наступний депозитний рахунок: Отримувач коштів: Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Київській області, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 26268119; банк отримувача Держказначейська служба України, м.Київ; рахунок отримувача UA0018661, та надати документ, що це підтверджує, до Обухівського районного суду Київської області.

У разі внесення застави покласти на обвинуваченого ОСОБА_8 наступні обов`язки, а саме:

- не відлучатися з м. Києва та Київської області без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та роботи;

- прибувати до суду за першою вимогою;

- заборонити спілкуватися будь-якими засобами зв`язку та особисто із свідками по справі, в тому числі із свідками захисту, а також з іншими обвинуваченими;

У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, обвинувачений зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, строк дії яких встановити до 04 червня 2026 року з моменту внесення застави.

Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу ОСОБА_9 задовольнити частково.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , змінити з тримання під вартою в державній установі «Київський слідчий ізолятор» на нічний домашній арешт з 20 год. 00 хв. до 07 год. 00 хв. наступного дня з носінням електронного браслету строком на 60 діб до 04 червня 2026 року включно за адресою: АДРЕСА_1 .

Покласти на ОСОБА_9 наступні обов`язки:

- прибувати до суду за першою вимогою;

- заборонити обвинуваченому ОСОБА_9 залишати визначене судом місце відбування домашнього арешту у визначений судом час;

- заборонити спілкуватися будь-якими засобами зв`язку та особисто із свідками по справі, в тому числі із свідками захисту, а також з іншими обвинуваченими;

- не виїжджати за межі м. Києва та Київської області.

ОСОБА_9 звільнити з під варти негайно.

Ухвалу в частині заміни відносно ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту направити на виконання до Обухівського РУП ГУ Національної поліції у Київській області, який зобов`язаний поставити на облік ОСОБА_9 , про що повідомити суд.

Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_10 задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» строком 60 діб, тобто до 04 червня 2026 включно.

Одночасно визначити розмір застави 45 (сорок п`ять) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 149 760 (сто сорок дев`ять тисяч сімсот шістдесят) гривень 00 коп., яка може бути внесена як самим обвинуваченим так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на наступний депозитний рахунок: Отримувач коштів: Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Київській області, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 26268119; банк отримувача Держказначейська служба України, м.Київ; рахунок отримувача UA0018661, та надати документ, що це підтверджує, до Обухівського районного суду Київської області.

У разі внесення застави покласти на обвинуваченого ОСОБА_10 наступні обов`язки, а саме:

- не відлучатися з м. Києва та Київської області без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та роботи;

- прибувати до суду за першою вимогою;

- заборонити спілкуватися будь-якими засобами зв`язку та особисто із свідками по справі, в тому числі із свідками захисту, а також з іншими обвинуваченими.

У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, обвинувачений зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, строк дії яких встановити до 04 червня 2026 року з моменту внесення застави.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Контроль за виконанням ухвали покласти на Солом`янську окружну прокуратуру м. Києва.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1

Логін:

Для помилки:

Пароль:

Для помилки:

З метою упередження перешкоджанню стабільній роботі Реєстру шляхом здійснення автоматичних або автоматизованих запитів на пошук та копіювання ("викачування") бази даних, запроваджено інтерактивний елемент захисту системи

Введіть cуму цифр, зображених на малюнку:

Перевірити
Закрити

Ваше ім'я:

Для помилки:

Ваш e-mail:

Для помилки:

Повідомлення:

Для помилки:

Введіть в поле результат арифметичного виразу:

Для помилки:

Зачекайте, будь ласка...