ВІТОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/302/26
Провадження №1-кс/477/101/26
УХВАЛА

про відмову в задоволенні клопотання

27 лютого 2026 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Вітовського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт майна адвоката ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві клопотання прокурора Миколаївської окружної прокуратури ОСОБА_4 , внесене у кримінальному провадженні №0000086 від 11 лютого 2026 року про арешт тимчасово вилученого майна,

ВСТАНОВИВ:

16 лютого 2026 року прокурор Миколаївської окружної прокуратури ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді в межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000086 від 11 лютого 2026 року із клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна, яке було вилучено 10 лютого 2026 року в ході огляду місця події на ділянці дороги (Н-11) сполученням Дніпро-Миколаїв, поблизу смт. Воскресенське Миколаївського району Миколаївської області у ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на автомобіль, марки «МАН» модель «ТGХ 18.440» реєстраційний номер НОМЕР_1 , ключі від автомобіля, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 ; спеціалізований напівпричіп марки «SСНМІТZ» реєстраційний номер НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 ; металобрухт вагою близько 24 тони; товарно-транспортну накладну на 1 арк.; акт приймання металеві чорних/кольорових (вторинних) №02 на 1 арк.

В обґрунтування поданого клопотання вказує, що слідчим відділом ВП №4 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області фактом ймовірного викрадення брухту чорних металів, 11 лютого 2026 року внесено відомості до ЄРДР за №0000086 з попередньою правовою кваліфікацією за частиною четвертою статті 185 КК України.

10 лютого 2026 року під час проведення огляду місця події, на ділянці автодороги Н-11, поблизу смт. Воскресенське, Миколаївського району, Миколаївської області за координатами 47.0052796, 32.1468460, було виявлено в припаркований транспортний засіб - автомобіль «МАН» модель «ТGХ 18.440» реєстраційний номер НОМЕР_1 , із напівпричепом марки «SСНМІТZ» реєстраційний номер НОМЕР_3 , чорного кольору на якому мається металевий контейнер сірого кольору із металобрухтом загальною масою близько 24 тон, про що вказує акт прийому металів та товарно-транспортна накладна, які надані ОСОБА_5 .

В ході проведення огляду місця події, зазначені вище речі та документи вилучено слідчим СВ ВП №4 МРУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_6 .

Оскільки вилучене майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України та має ознаки речових доказів з метою забезпечення збереження речових доказів, а також з метою недопущення знищення чи їх приховування виникла необхідність в застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження, шляхом накладення арешту на вилучене майно із встановленою забороною будь-якій фізичній чи юридичній особі користуватися та розпоряджатися цим майном , через що прокурор Миколаївської окружної прокуратури ОСОБА_4 звернувся з даним клопотанням.

У судове засідання прокурор ОСОБА_4 , будучи повідомлений про час та місцем розгляду клопотання, не з`явився, подавши заяву про розгляд клопотання без його участі. Просив клопотання задовольнити.

ОСОБА_5 як володілець вилученого майна в судове засіданні по розгляду клопотання не з`явився, заяв та клопотань по суті розгляду справи слідчому судді не подавав.

Представник власника вилученого майна ТОВ «Укр мет» - адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, посилаючись на його необґрунтованість.

В судовому засіданні пояснив, що ТОВ «Укр мет» є власником металобрухту, що вилучений слідчим СВ ВП №4 МРУП ГУНП в Миколаївській області 10 лютого 2026 року та здійснює діяльність з оптової торгівлі брухтом, металами та рудами. На виконання укладених договорів з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» здійснює поставку металобрухту, який розміщений на належних йому на праві оренді майданчиках, шляхом перевезення вантажу транспортними засобами на підставі договору перевезення.

Вилучені слідчим документи підтверджують факт відвантаження належних ТОВ «Укр мет» металевих виробів та їх подальше перевезення ОСОБА_5 у відповідності до умов договору перевезення від 01 січня 2025 року.

В підтвердження своїх заперечень надав відповідні документи.

Заслухавши думку представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт майна адвоката ОСОБА_3 , дослідивши матеріали клопотання, надані докази у підтвердження своїх заперечень, слідчий суддя встановив наступне.

Згідно з положеннями пункту 18 частини першої статті 3 КПК України слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, .

Відповідно до частини першої статті 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Згідно із частиною п`ятою статті 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

ЄСПЛ неодноразово у рішеннях зазначав, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежене державою, якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права. Зокрема, у рішенні ЄСПЛ у справі «Осман проти Сполученого Королівства» (Osman v. the United Kingdom) від 28 жовтня 1998 року вказано, що обмеження не буде сумісним з пунктом 1 статті 6 Конвенції, «якщо воно не має правомірної мети і якщо відсутнє пропорційне співвідношення між вжитими засобами та поставленою метою».

Зазначену позицію містить також рішення ЄСПЛ у справі «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року.

Відповідно до частини першої статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності (частина перша статті 41 Конституції України).

Згідно зі статтями 94, 132, 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення, слідчий суддя повинен урахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідно до частини другої статті 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

За вказаного, оскільки згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно з пунктом 7 частини другої статті 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження.

Статтею 132 КПК України встановлено загальні правила застосування заходів забезпечення кримінального провадження, які здійснюються на підставі ухвали слідчого судді або суду (за винятком випадків, передбачених цим Кодексом).

Зокрема, частиною третьою статті 132 КПК України встановлено, що клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються (частина п`ята статті 132 КПК України).

Як вбачається з представлених матеріалів, відділом Миколаївської окружної прокуратури здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні №0000086 від 11 лютого 2026 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 185 КК України, досудове розслідування в якому проводиться слідчим відділом ВП №4 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області, за фактом ймовірного викрадення брухту чорних металів, про що 10 лютого 2026 року надійшло повідомлення зі служби «102».

За аналізом матеріалів клопотання прокурора, що надійшли на розгляд до слідчого судді вбачається, що підставою для внесення відомостей до ЄРДР за частиною четвертою статті 185 КК України слугувало повідомлення поліцейського СОГ про те, що на автодорозі неподалік с-ще Воскресенське Миколаївського району Миколаївської області ПОГ ВП №4 МРУП ГУНП в Миколаївській області зупинив транспортний засіб - автомобіль марки МАН», реєстраційний номер НОМЕР_1 із спеціалізованим напівпричепом марки «SСНМІТZ» реєстраційний номер НОМЕР_3 , в якому виявлено брухт чорних металів, під керуванням ОСОБА_5 , у якого відсутні відповідні документи на зазначене майно, що свідчить про ймовірний факт його викрадення.

При цьому, оскільки органом досудового розслідування встановлено, що надані ОСОБА_5 супроводжуючі документи, а саме: товарно-транспортна накладна та акт приймання металеві чорних/кольорових (вторинних) мали ознаки підробки, то вказаний транспортний засіб з брухтом металу було вилучено, як речовий доказ.

У свою чергу ні подане клопотання прокурора про арешт майна та долучені до нього матеріали, не містять відомостей про проведення будь-яких експертиз та залучення експертів, спеціалістів під час проведення огляду товарно-транспортної накладної та акту приймання металеві чорних/кольорових (вторинних), що давало б можливість визначити реальність ознак їх підробки.

Уповноваженим працівником поліції не вчинено жодної дії направленої на з`ясування обставин відвантаження вантажу металу та справжності товарно-транспортної накладної, наданої водієм транспортного засобу.

Відомості щодо наявності у поліцейського СОГ та слідчого СВ ВП №4 МРУП ГУНП в Миколаївській області знань та навичок для проведення такого роду досліджень або наявності у нього відповідної освіти та повноважень на проведення огляду документів та підтвердження чи спростування відповідності їх стандартам, що встановлені для них матеріали кримінального провадження також не містять.

Обставини підробки товаросупроводжувальних документів нічим іншим, окрім як рапортом патрульного поліцейського не підтверджується.

При цьому слідчий суддя зважує і на ту обставину, що рапорт, на підставі якого внесено відомості до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення за частиною четвертою статті 185 КК України не містить дату його складання, дату реєстрації, що перешкоджає також перевірити відповідність часу та умов що передували внесенню відомостей до ЄРДР.

Оскільки як на момент внесення відомостей до ЄРДР, так і на час розгляду клопотання про арешт майна матеріали кримінального провадження не містять достатніх та вагомих підстав вважати, що було вчинене кримінальне правопорушення, пов`язане з викраденням брухту чорних металів, тому наявні сумніви у наявності підстав для внесення таких відомостей до ЄРДР та відповідно початку досудового розслідування за цим фактом.

За змістом долучених представником третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт майна адвокатом ОСОБА_3 документів, підтверджується та обставина, що - ТОВ «УКР МЕТ» веде господарську діяльність та здійснює операції по закупівлі металобрухту, що підтверджується договором № 649 від 30 квітня 2024 року, укладеного з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на поставку йому металобрухту з загальним обсягом поставок орієнтовно 120 тисяч тон.

Відповідно до договору №18 від 03 квітня 2025 року, вбачається, що з метою виконання своїх зобов`язань ТОВ «УКР МЕТ» уклало договір з ТОВ «СМАРТ-МЕРІТАЙМ ГРУП» на купівлю у останнього металобрухту чорних металів та на виконання цього договору 06 лютого 2026 року за видатковою накладною № 1 отримав 40,32 тон металобрухт про що оформлено податкову накладну.

Відповідно до умов договору оренди №3036 від 01 лютого 2026 року, укладеного між ТОВ «УКР МЕТ» та ТОВ «НАВАЛЬ ПАРК», вбачається, що вказаний металобрухт ТОВ «УКР МЕТ» розмістив на площадці замощенні площею 1000 м2, по вул. Індустріальній, 1/18 у м. Миколаєві, яка на праві користування перебувала у володінні останнього.

За системним аналізом долучених адвокатом ОСОБА_3 доказів вбачається досить переконливими його заперечення з приводу відсутності об`єктивних підстав вважати, що кримінальне правопорушення, пов`язане з викраденням чужого майна було вчинено взагалі.

За змістом пункту 1 частини третьої статі 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Оскільки, долучені прокурором до клопотання докази, та досліджені слідчим суддею матеріали кримінального провадження в цілому не містять належних доказів, які б свідчили про вчинення кримінального правопорушення, що б могло слугувати підставою для застосування заходів його забезпечення, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження, зокрема й шляхом накладення арешту на майно.

За таких обставин на даному етапі досудового розслідування встановлено, що втручання органу досудового розслідування у право власності власника та володільця майна не ґрунтується на вимогах кримінального процесуального законодавства, не відповідає законним критеріям та відповідності верховенства права, і буде надмірним втручанням у права власника, за відсутності належного обґрунтування необхідності такого обмеження в законному праві на володіння майном.

Обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог статті 132 КПК України, орган досудового розслідування хоч і визнав постановою вищезазначене майно речовим доказом, проте не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні. Вказане свідчить про відсутність правових підстав для накладення арешту на майно, з метою забезпечення збереження речових доказів.

На підставі викладеного, керуючись статтями 132, 170-173, 175, 372 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання прокурора Миколаївської окружної прокуратури ОСОБА_4 , внесене у кримінальному провадженні №0000086 від 11 лютого 2026 року про арешт майна відмовити.

Роз`яснити слідчому та прокурору у цьому кримінальному провадженні, що за приписами частини третьої статті 173 КПК України відмова у задоволенні клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі тимчасово вилученого майна.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду, протягом п`яти днів з дня її оголошення.

СЛІДЧИЙ СУДДЯ ОСОБА_7