Номер провадження 11-кп/816/698/26 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Державна зрада
УХВАЛА

Іменем України

10 лютого 2026 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спеціального судового провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia) в залі суду в місті Суми, кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Зарічного районного суду м. Суми від 18.11.2025, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Ніжин, Чернігівської області, освіта середня, що зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 111 КК України,

з участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_7 ,

установила:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 в якій остання просить вирок Зарічного районного суду м. Суми від 18.11.2025, ухвалений відносно її підзахисного, змінити, призначивши більш м`яке покарання, застосувавши ст. 69 КК України.

Даним вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років, з конфіскацією всього майна, що належить йому на праві власності.

Строк відбування призначеного покарання ухвалено обчислювати з моменту фактичного затримання ОСОБА_6 у порядку виконання цього вироку, після набрання ним законної сили.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, обраний стосовно ОСОБА_6 відповідно до ухвали слідчого судді Зарічного районного суду м.Суми від 27 листопада 2024 року, залишено в силі до набрання вироком законної сили.

Вирішено долю речових доказів

В обґрунтування поданої апеляційної захисник посилається на те, що призначене покарання не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, який співпрацював з органами досудового розслідування, в бойових діях участі не брав, є особою похилого віку, раніше не судимий, розкаявся у вчиненому, не мав злочинного умислу на державну зраду. Також зазначила, що суд не здійснив належного повідомлення щодо призначених судових засідань.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали і письмових заперечень на подану апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшло.

Згідно з вироком, Указом Президента України № 64 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною Радою України, у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб та у подальшому продовжено по теперішній час.

Громадянин України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до липня 2023 року проживав на території України, за адресами: АДРЕСА_2 та по АДРЕСА_3 .

У подальшому ОСОБА_6 , будучи проросійськи налаштованою особою, підтримуючи агресивні дії РФ проти України, виходячи з мотивів непогодження з політикою представників української державної влади, підтримуючи ідеї проросійської спрямованості, у тому числі щодо подальшого розвитку України, використовуючи паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 від 06.12.2022, о 10 год. 01 хв. 10.07.2023 через пункт пропуску «Рава-Руська» виїхав з території України та через країни Європейського союзу прибув до м.Брянськ РФ, де й почав проживати за адресою: АДРЕСА_1 .

Надалі ОСОБА_6 , маючи паспорт громадянина України серійний номер НОМЕР_2 від 02.01.2002, у листопаді 2023 року отримав паспорт громадянина РФ.

У подальшому ОСОБА_6 , перебуваючи на території держави-агресора, у м. Москва РФ, добровільно, за власною ініціативою, діючи на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, перейшов на бік ворога, а саме: 11.01.2024 став на військовий облік ІНФОРМАЦІЯ_2 та 12.01.2024 уклав контракт з міністерством оборони РФ про проходження військової служби в збройних силах РФ строком на 1 (один) рік.

Після цього, громадянин України ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем ЗВ РФ, маючи військове звання рядовий, був направлений до м. Севастополь, АР Крим, де у період з 18.01.2024 по 01.02.2024 був зарахований у список особового складу військової частини № НОМЕР_3 (пункт постійної дислокації - АДРЕСА_4 ), на посаду навідника 1-го мотострілецького відділення, 2-го мотострілецького взводу, 1-ї мотострілецького роти, НОМЕР_4 мотострілецького батальйону, де проходив бойову підготовку.

Надалі 02.02.2024 громадянин України ОСОБА_6 був зарахований у склад військовослужбовців в/ч НОМЕР_5 ( НОМЕР_6 окремої гвардійської бригади морської піхоти, пункт постійної дислокації - АДРЕСА_4 ) та призначений на посаду стрілка 3-го взводу, 3-ї роти, 3 батальйону.

У подальшому з початку лютого 2024 року по середину липня 2024 року (більш точної дати досудовим розслідуванням не встановлено) ОСОБА_6 у складі НОМЕР_6 окремої гвардійської бригади морської піхоти ЗС РФ був направлений до населеного пункту Масловка та АДРЕСА_5 , де останній виконував бойові задачі, як військовослужбовець збройних сил РФ. Під час виконання бойових завдань ОСОБА_6 використовував позивний « ОСОБА_9 ». При цьому, ОСОБА_6 не вчинив жодних дій, направлених на ухилення від проходження служби в збройних сил РФ або на добровільну здачу в полон Збройним Силам України.

Надалі ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем збройних сил РФ, маючи військове звання рядовий у складі НОМЕР_6 окремої гвардійської бригади морської піхоти ЗС РФ близько середини липня 2024 року (більш точної дати досудовим розслідуванням не встановлено) був передислокований до Курської області Російської Федерації, неподалік населеного пункту Ольгівка Коренівського району. В подальшому, ОСОБА_6 на початку серпня 2024 приступив до виконання бойових завдань проти Сил оборони України поблизу с. Свердликово Суджанського району Курської області.

Під час наступу Збройних Сил України, 07.09.2024 ОСОБА_6 був взятий в полон військовослужбовцями Збройних Сил України, тим самим було припинено його протиправну діяльність.

Таким чином, ОСОБА_6 у зазначений період часу, а саме з 11.01.2024 (час, коли став на військовий облік ІНФОРМАЦІЯ_2 ) по 07.09.2024 (час, коли його протиправну діяльність припинено Збройними Силами України) вчинив державну зраду, у формі переходу на бік ворога в умовах воєнного стану, основними складовими взаємозв`язаними ознаками та мотивами якої є:

- спеціальний антидержавницький мотив - вчинення діяння на шкоду інтересам України та корисливий мотив;

- мета - заподіяння шкоди національній безпеці України;

- перехід на бік ворога та здійснення ним підривної діяльності проти України у вигляді участі в бойових діях на боці ворога у лавах збройних силах російської федерації у зв`язку за добровільним укладеним контрактом з міністерством оборони російської федерації;

- добровільний характер його протиправної, злочинної діяльності, здійснений з власного бажання, без фізичного та психічного примусу.

При апеляційному розгляді кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, колегія суддів зауважує, що дана справа розглядається у порядку спеціального судового провадження, без участі останнього, який про призначення судового розгляду на 14 год. 00 хв. 10.02.2026 був сповіщений шляхом опублікування повідомлення про виклик його на вказану дату до Сумського апеляційного суду у газеті «Урядовий кур`єр» від 22 січня 2026 року №18 (8210) і з часу опублікування повістки про його виклик останній вважається таким, що належним чином ознайомленим з її змістом.

А тому, заслухавши доповідь головуючого судді щодо змісту оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги, захисника обвинуваченого на підтримку апеляційних доводів та вимог, думку прокурора, який вважав рішення суду законним та обґрунтованим, просив залишити його в силі, а апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши матеріали даного провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Що стосується доводів безпосередньо апеляційної скарги, то колегія суддів перевіривши матеріали провадження та вирок суду першої інстанції дійшла наступних висновків.

Так, відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу, і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили. З матеріалів даного кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції під час судового розгляду в повному обсязі дотримався вищевказаних вимог кримінального процесуального Закону та Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

З матеріалів даного провадження вбачається, що органом досудового розслідування, а також судом першої інстанції, дії обвинуваченого кваліфіковані як державна зрада, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України в умовах воєнного стану на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України у формі переходу на бік ворога, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

З вказаною кваліфікацією дій обвинуваченого колегія суддів погоджується в повному обсязі, вважає, що висновки суду першої інстанції щодо доведеності винуватості останнього є правильними.

На підтвердження встановлених обставин місцевий суд послався на такі докази.

Досліджені в порядку ч.11 ст. 615 КПК України показання підозрюваного ОСОБА_6 , допитаного в присутності захисника ОСОБА_7 , який вину у вчиненні державної зради визнав в повному обсязі і пояснив, що злочин вчинив у зв`язку із захворюванням дружини та відсутністю грошових коштів. Також пояснив, що до 2023 року проживав з дружиною в Чернігівській області, Ніжинський район, с. Черняхівка. У подальшому для того, щоб заробити грошей для лікування дружини вирішив покинути територію України і вступити на військову службу до ЗС РФ. У липні 2023 року виїхав з території України у Польщу, далі в Латвію, а звідти в м.Брянськ РФ. У листопаді 2023 року отримав паспорт громадянина РФ та в січні 2024 уклав контракт з міністерством оборони РФ про проходження військової служби в збройних силах РФ строком на 1 (один) рік. У подальшому був зарахований у 810 бригаду в/ч НОМЕР_5 . З лютого 2024 року по середину липня 2024 року перебував у зоні бойових дій поблизу населеного пункту Масловка та Козачі Лагері Херсонської області, де виконував бойові задачі. У липні 2024 року був передислокований до Курської області РФ, неподалік населеного пункту Ольгівка Коренівського району, а на початку серпня виконував бойове завдання поблизу с. Свердликово Суджанського району Курської області, де і був взятий у полон.

Допитаний як свідок ОСОБА_10 повідомив, що орієнтовно 07 або 08 вересня 2024 року військовослужбовцями ОСОБА_11 та ОСОБА_12 було взято у полон військовослужбовця РФ ОСОБА_13 на території Курської області. Він безпосередньо опитував ОСОБА_13 на території м.Суми. У ході розмови ОСОБА_13 розповів, що є громадянином України, який виїхав за кордон через Польщу. Причиною переїзду було проживання рідної сестри його дружини в Росії (ймовірно, в ОСОБА_14 ). Під час опитування ОСОБА_6 повідомив, що у 2023 році отримав паспорт громадянина РФ. При собі у ОСОБА_13 був оригінал військового квитка РФ та наказу. Фотокопії інших документів ОСОБА_13 : виписку з наказу, паспорт гр. РФ, копію контракту йому на телефон надіслав один із військовослужбовців. Після відбору пояснень він написав повідомлення про кримінальне правопорушення та передав його співробітникам ВСП.

Допитаний як свідок ОСОБА_15 повідомив, що є командиром в/ч. Приблизно 07.09.2024 в Суджанському районі Курської області біля с. Хитровка його підлеглими ОСОБА_11 та ОСОБА_12 було взято у полон військовослужбовця РФ ОСОБА_6 . Коли ОСОБА_6 привели до нього, то він був у військовій формі РФ. Під час самого затримання ОСОБА_6 мав при собі автомат і ніж. Документи у ОСОБА_6 знайшли не одразу їх виявили пізніше під час зачистки будівель у селі Хитрівка. Документи, знайдені під час зачистки, були сфотографовані та передані шляхом надсилання повідомлення на телефон співробітнику СБУ ОСОБА_10 . Куди поділися оригінали документів він не пам`ятає.

Допитаний як свідок ОСОБА_16 повідомив, що є військовослужбовцем ЗСУ. 07.09.2024 він разом із ОСОБА_17 біля с. Хитровка РФ йшли по провізію, побачили ОСОБА_6 у військовій формі РФ, який сидів на пеньку. Вони разом ОСОБА_17 взяли ОСОБА_6 під вогневий контроль і завели на свої позиції. При собі ОСОБА_6 мав автомат з ріжком, на якому мався скотч червоного кольору, що є знаком розрізнення приналежності до ЗС РФ, ніж та боєкомплект, який знаходився в сумці. У ході спілкування ОСОБА_6 повідомив, що він українець з м. Ніжин Чернігівської області перейшов на бік РФ та вступив на військову службу. Документів при собі він не мав, але згодом під час зачищення с. Хитровка його особисті документи були знайдені. Після взяття ОСОБА_6 у полон відвели його до командира.

Допитаний як свідок ОСОБА_17 повідомив, що є військовослужбовцем ЗСУ. 07.09.2024 він разом із ОСОБА_16 поблизу с.Хитровка, Курської області на пеньку у посадці побачили особу, як потім дізналися це був ОСОБА_6 , який був зі зброєю, а саме автомат з червоної стрічкою, який є знаком розпізнавання ЗС РФ та у військовій формі-мультікам без знаків розрізнення. Вони роззброїли ОСОБА_6 , взяли під вогневий контроль та відвели до своїх позицій. ОСОБА_6 повідомив, що він з Чернігівської області, служить у 810 бригаді морпіхів, з якою воювали ЗСУ в тому населеному пункті. Особисті документи ОСОБА_6 знайшли пізніше під час зачистки н.п. Хитровка. Як повідомив у ході спілкування ОСОБА_6 , до РФ він переїхав у зв`язку із хворобою дружини.

Досліджені в порядку ч.11 ст. 615 КПК України показання свідка ОСОБА_18 , який повідомив, що є військовослужбовцем ЗС РФ в/ НОМЕР_7 . У вказаній військовій частині проходив службу і ОСОБА_6 позивний « ОСОБА_9 », з яким вони познайомились весною 2024 році. У серпні 2024 року їхня військова частина була передислокована в район АДРЕСА_4 , де він і потрапив у полон. Під час перебування в полоні в колонії він побачив ОСОБА_6 , який перебував також у полоні.

Протокол пред`явлення особи для впізнання від 12.10.2024, під час якого свідок ОСОБА_18 впізнав ОСОБА_6 , який проходив військову службу в ЗС РФ.

Досліджені в порядку ч.11 ст. 615 КПК України показання свідка ОСОБА_19 , який повідомив, що є військовослужбовцем ЗС РФ в/ НОМЕР_7 . У вказаній військовій частині проходив службу і ОСОБА_6 позивний « ОСОБА_9 », з яким вони познайомились у лютому 2024 року під час проходження військової служби у АДРЕСА_4 . У серпні 2024 року їхня військова частина була передислокована в район АДРЕСА_4 , де він разом з ОСОБА_6 потрапив у полон.

Протокол пред`явлення особи для впізнання від 21.10.2024, під час якого свідок ОСОБА_19 впізнав ОСОБА_6 , який проходив військову службу в ЗС РФ.

Протокол огляду від 19.10.2024, під час якого за участю ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 із застосуванням технічних засобів фіксації оглянуто військовий квиток ОСОБА_6 , виданий ІНФОРМАЦІЯ_3 та виписку з наказу №32 від 18.01.2024 командира військової частини НОМЕР_8 .

Протокол огляду від 22.10.2024, у ході якого було оглянуто копії документів (надалі мовою оригіналу-російською): заявления ОСОБА_20 от 11.01.2024 на имя начальника пункта на военную службу г.Москва; рапорт рядового ОСОБА_20 на имя начальника отбора пункта на военную службу по контракту (1 разряда) г.Москва о единовременной выплате в размере 195 тыс.руб; рапорт рядового ОСОБА_20 на имя начальника отбора пункта на военную службу по контракту (1 разряда) г.Москва о заключении контракта на прохождение военной службы; предписание рядового ОСОБА_20 убыть в распоряжение командира в/ч НОМЕР_8 для дальнейшего прохождения военной службы от 15 января 2024 №494; предписание рядового ОСОБА_20 от 11 января 2024; контракт о прохождении военной службы заключен между рядовым ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_4 и вооруженными силами РФ в лице НПОВСК г.Москва м-р ОСОБА_21 ; выписка из приказа командира войсковой части-полевая почта 29544 от 18.01.2024 г №31 г.Севастополь.

Протокол огляду від 05.11.2024, у ході якого оглянуто сторінку в мережі Інтернет (надалі російською мовою ) «Единый пункт отбора на контрактную службу армии России»;

Протокол огляду від 04.11.2024, з якого вбачається, що слідчим оглянуто інформацію, яка міститься на сторінці Вікіпедія в мережі Інтернет, щодо військових частин НОМЕР_9 та № НОМЕР_5 , НОМЕР_6 окремої гвардійської бригади морської піхоти, в яких проходив військову службу обвинувачений ОСОБА_6 .

Протокол огляду від 17.10.2024, відповідно до якого слідчим оглянуто оригінал військового квитка ОСОБА_6 , виданий ІНФОРМАЦІЯ_3 та виписки з наказу №32 від 18.01.2024 командира військової частини НОМЕР_8 , додатками до якого є військовий квиток ОСОБА_6 , виданий ІНФОРМАЦІЯ_3 та виписка з наказу №32 від 18.01.2024 командира військової частини НОМЕР_8 .

Відповідь Управління Державної Міграційної Служби в Сумській області від 30.09.2024 про те, що ОСОБА_6 документований паспортом громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий Ніжинським МРВ УМВС України в Чернігівській області від 02.01.2002.

Відповідь Міністерства закордонних справ України від 04.10.2024 про те, що громадянин України ОСОБА_6 не звертався з клопотанням про вихід з громадянства України та з питання оформлення подання про втрату ним громадянства України не повідомляв.

Відповідь Головного управління розвідки Міністерства оборони України від 18.10.2024 щодо відомостей проходження ОСОБА_6 військової служби в ЗС РФ.

Відповідь Державної прикордонної служби, відповідно якої ОСОБА_6 , використовуючи паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 від 06.12.2022, о 10 год. 01 хв. 10.07.2023 через пункт пропуску «Рава-Руська» виїхав з території України.

Відповідь Об`єднаного центру з координації пошуку та звільнення військовополонених, незаконно позбавлених волі, осіб внаслідок агресії проти України при Служби безпеки України щодо підтвердження факту обміну 26.10.2024 як військовополоненого ОСОБА_6 державі-агресору.

Оцінивши досліджені докази суд першої інстанції обґрунтовано визнав їх належними та допустимими, а у сукупності достатніми для ухвалення обвинувального вироку.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_6 співпрацював з органами досудового розслідування, в бойових діях участі не брав, колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки ці обставини ураховані судом при ухваленні вироку в сукупності також і з іншими фактичними обставинами кримінального провадження та не є підставами для зміни призначеного судом покарання.

Доводи захисту про те, що ОСОБА_6 не мав злочинного умислу на державну зраду не заслуговують на увагу, оскільки він добровільно за власною ініціативою перейшов на бік ворога, уклавши контракт з міністерством оборони РФ про проходження військової служби в збройних силах РФ.

Що стосується доводів апеляційної скарги про суворість призначеного покарання, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та вимогам закону України про кримінальну відповідальність.

Зокрема, КК має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від кримінально-протиправних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання кримінальним правопорушенням; для здійснення цього завдання КК визначає, які суспільно небезпечні діяння є кримінальними правопорушеннями та які покарання застосовуються до осіб, що їх вчинили (ст. 1 КК).

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого, та має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами (ч. 1-2 ст. 50 КК), а згідно з ч. 1-2 ст. 65 КК суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

З огляду на ці положення закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання суд має враховувати не тільки межі караності діяння, встановлені у відповідній санкції статті Особливої частини КК, а й норми Загальної частини цього Кодексу, в яких регламентуються цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються питання, пов`язані з призначенням покарання, що можуть вплинути на вибір (обрання) судом певних його виду і розміру.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо, що визнається (дискреційні повноваження суду).

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції дотримався вимог кримінального закону, врахував ступінь тяжкості вчиненого останнім кримінального правопорушення, його наслідки, фактичні обставини провадження, особу обвинуваченого, його вік, сімейний стан, те, що він раніше не судимий, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Враховуючі вищевикладені обставини, суд першої інстанції дійшов цілком обґрунтованого висновку про призначення покарання у виді позбавлення волі у межах санкції ч. 2 ст. 111 КК і на переконання колегії суддів призначене покарання відповідає його меті, гуманності, справедливості, фактичним обставинам кримінального провадження, тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Визначене судом покарання не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав людини, воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Таким чином, призначене покарання відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та справедливому балансу між загальними інтересами суспільства і вимогами захисту основоположних прав та інтересів особи, а також є необхідним й достатнім для виправлення ОСОБА_6 і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а будь-яких законних підстав для призначення йому покарання із застосуванням положень ст. 69 КК колегією суддів не встановлено.

Що стосується доводів апелянта про те, що при розгляді даного кримінального провадження суд не здійснив належного повідомлення щодо призначених судових засідань, то колегія суддів зазначає наступне.

Так, судовий розгляд даного кримінального провадження здійснювався за відсутності обвинуваченого (in absentia) за правилами спеціального судового провадження.

У рішенні у справі «Санадер проти Хорватії» (Sanader v. Croatia, від 12.02.2015, заява № 66408/12) Європейський суд з прав людини сформував загальні принципи, які слід застосовувати в подібних ситуаціях:

«67. Хоча це прямо не зазначено в частині 1 статті 6 [Конвенції], об`єкт і мета статті в цілому свідчать про те, що особа, «обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення», має право брати участь у судовому засіданні. Більше того, підпункти (c), (d) і (e) пункту 3 гарантують «кожному обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення» право «захищати себе особисто», «допитувати свідків або мати право допитати їх» і «користуватися безоплатною допомогою перекладача, якщо він не розуміє мови, якою ведеться провадження, або не розмовляє нею», і важко уявити, як він може скористатися цими правами, не будучи присутнім на судовому засіданні.

68. Хоча провадження, яке відбувається за відсутності обвинуваченого, саме по собі не є несумісним зі статтею 6 Конвенції, тим не менш, безсумнівно, має місце відмова в правосудді, коли особа, засуджена заочно, згодом не може отримати від суду нове визначення по суті обвинувачення, як з точки зору права, так і з точки зору факту, якщо не було однозначно встановлено, що вона відмовилася від свого права з`явитися до суду і захищати себе ...

69. Конвенція залишає державам-учасницям широку свободу розсуду щодо вибору засобів, необхідних для забезпечення відповідності їхніх правових систем вимогам статті 6. Завдання Суду полягає в тому, щоб визначити, чи було досягнуто результату, передбаченого Конвенцією. Зокрема, процесуальні засоби, запропоновані національним законодавством і практикою, повинні бути доведені як ефективні, якщо особа, обвинувачена у вчиненні кримінального правопорушення, не відмовилася від свого права з`явитися до суду і захищати себе, а також не намагалася уникнути суду...

71. Суд також постановив, що обов`язок гарантувати право обвинуваченого бути присутнім у залі суду - як під час первинного провадження, так і під час повторного розгляду - є однією з основних вимог статті 6... Відповідно, відмова відновити провадження, проведене за відсутності обвинуваченого, без будь-яких ознак того, що обвинувачений відмовився від свого права бути присутнім під час судового розгляду, була визнана "кричущою відмовою в правосудді", в результаті чого провадження "явно суперечить положенням статті 6 або принципам, закріпленим у ній"...

72. Ні буква, ні дух статті 6 Конвенції не перешкоджають особі відмовитися за власним бажанням, прямо чи мовчазно, від свого права на гарантії справедливого судового розгляду... Однак для того, щоб бути ефективною для цілей Конвенції, відмова від права на участь у судовому розгляді повинна бути встановлена в однозначний спосіб і супроводжуватися мінімальними гарантіями, співмірними з її важливістю...

73. Суд постановив, що якщо особу, обвинувачену у вчиненні кримінального правопорушення, не було повідомлено особисто, з її статусу «втікача», який ґрунтується на презумпції, що не має достатнього фактичного підґрунтя, не можна робити висновок про те, що вона відмовилася від свого права з`явитися на судовий розгляд і захищати себе... Суд також мав нагоду зазначити, що перш ніж стверджувати, що обвинувачений своєю поведінкою неявно відмовився від важливого права, передбаченого статтею 6 Конвенції, необхідно довести, що він міг обґрунтовано передбачити наслідки своєї поведінки...

74. Крім того, на особу, обвинувачену у вчиненні кримінального правопорушення, не повинен покладатися тягар доведення того, що вона не намагалася ухилитися від правосуддя або що її відсутність була зумовлена форс-мажорними обставинами. У той же час, національні органи влади можуть оцінити, чи показав обвинувачений поважну причину своєї відсутності і чи є в матеріалах справи щось, що дає підстави вважати, що він був відсутній з причин, які не залежали від нього…».

У такому разі відсутні підстави вважати, що спеціальний судовий розгляд за відсутності обвинувачених, кожен з яких був представлений захисником, сам по собі становив порушення ст. 6 Конвенції.

Протилежний підхід знівелював би можливість притягнення до кримінальної відповідальності осіб, котрі вчинили злочини та переховуються на тимчасово окупованих територіях або на території держави-агресора, свідомо уникаючи будь-яких контактів з органами державної влади України. Зазначене було б несумісним з виконанням таких передбачених статтею 2 КПК загальних засад кримінального провадження, як захист особи, суспільства й держави від кримінальних правопорушень, забезпечення швидкого, повного й неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини.

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 лютого 2024року у справі № 415/2182/20.

З матеріалів даного кримінального провадження вбачається, що 19 жовтня 2024 року у кримінальному провадженні №0000412 від 16.09.2024 громадянину України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

Відповідно до повідомлення від 18.11.2024 Об`єднаним центром з координації пошуку та звільнення військовополонених, незаконно позбавлених волі осіб внаслідок агресії проти України при Службі безпеки України реалізовано рішення голови Координаційного штабу з питань поводження з військовополоненими, за результатами якого ОСОБА_6 передано державі агресору 26.10.2024.

Постановою слідчого в ОВС слідчого відділу УСБУ в Сумській області від 20.11.2024 у кримінальному провадженні №0000412 від 16.09.2024 оголошено розшук громадянина України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України.

Ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м.Суми від 27.11.2024 надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000412, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.09.2024, за підозрою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України.

Прокурором вручено обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування захиснику обвинуваченого адвокату ОСОБА_7 , про що свідчить розписка про отримання копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування від 11.12.2024.

Ухвалою Зарічного районного суду м.Суми від 18.03.2025 постановлено здійснювати спеціальне судове провадження у кримінальному провадженні №0000412 про обвинувачення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_6 , будучи обізнаним, що відносно нього розпочато кримінальне провадження, що йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення та обвинувальний акт відносно нього перебуває на розгляді в суді, у судові засідання неодноразово не з`явився.

Судом вживалися заходи для виклику обвинуваченого для забезпечення доступу до правосуддя, у зв`язку із чим він викликався в судові засідання в порядку ст. 323 КПК України. Так, повістки про виклик на кожне судове засідання були опубліковані у засобах масової інформації загальнодержавної сфери у виданні «Урядовий кур`єр», на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора та офіційному веб-сайті Зарічного районного суду м.Суми.

У матеріалах справи містяться документи на підтвердження завчасних належних викликів обвинуваченого до слідчого, прокурора (на стадії досудового розслідування) та суду, текст повідомлення про підозру опубліковано на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора, що свідчить про те, що він мав підстави усвідомлювати, що відносно нього розпочато кримінальне провадження. Обвинувачений мав можливість бути обізнаним із усіма своїми правами, у тому числі, на захист та доступ до правосуддя. Процесуальні документи, що підлягають врученню обвинуваченому, надавались захиснику.

У той же час, ухилення обвинуваченого ОСОБА_6 від правосуддя, суд оцінив як реалізацію останнім його невід`ємного права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (п/п. «g» п. 3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст. 63 Конституції України), як одну з ключових гарантій презумпції невинуватості.

Водночас, дане кримінальне провадження здійснювалось за обов`язковою участю захисника, який був забезпечений державою зі Східного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_7 здійснювала активні дії, спрямовані на захист обвинуваченого, а саме брала участь у дослідженні доказів, виступала у судових дебатах. Захисник була ознайомлена із матеріалами кримінального провадження, що підтверджується відповідною розпискою.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що в межах даного кримінального провадження обвинуваченому були в достатній мірі забезпечені гарантії бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього; мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту, захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або - за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника - одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, брати особисту участь під час судового розгляду та дослідженні інших доказів.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції постановлено законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення, підстави для його скасування відсутні, у зв`язку з чим оскаржуваний вирок слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. 404,405,407,418,419 КПК України, колегія суддів

постановила:

Вирок Зарічного районного суду м. Суми від 18.11.2025 відносно ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Час проголошення повного тексту 13.02.2026 о 13.00 год.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4