ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/807/26 (1-кс/953/606/26) Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/818/249/26 Суддя доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

захисника - адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові апеляційну скаргу захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 30 січня 2026 року, якою застосовано відносноОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави, у кримінальному провадженні № 0000129 від 28.01.2026 за ч.4 ст. 185 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою застосувала стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 днів, тобто до 28 березня 2026 року включно. Визначено суму застави в розмірі 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 998400 грн. При внесенні визначеної суми застави ОСОБА_7 з-під варти звільнити. Також на ОСОБА_7 було покладено певні процесуальні обов`язки, передбачені ч.5 ст. 194 КПК України.

На зазначену ухвалу слідчого судді захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій просив її скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати відносно ОСОБА_7 запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник посилалася на те, що слідчий суддя суду першої інстанції застосував найсуворіший запобіжний захід, однак не розглянув можливості застосування інших, в тому числі, альтернативних запобіжних заходів. Вказував на снування підстав для застосування стосовно підозрюваного запобіжного заходу не пов`язаного з позбавленням волі. Посилався також на фактичні обставини кримінального провадження та вказував, що ОСОБА_7 не визнає своєї вини оскільки не здійснював будь-яких незаконних дій. Зазначав, що матеріали цього кримінального провадження не містять будь-яких фактичних відомостей, що підтверджують винуватість ОСОБА_7 у вчиненні дій, які йому інкримінуються згідно підозри. Вказував також на те, що у разі застосування до ОСОБА_7 іншого більш м`якого запобіжного заходу, останній підозрюваний не намагатиметься переховуватись від органу досудового розслідування, а навпаки буде сприяти досудовому розслідуванню та судовому розгляду. Поряд з цим вказував на непомірність визначеного розміру застави для ОСОБА_7 та його сім`ї.

В судове засідання в суд апеляційної інстанції прокурор не з`явився, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 повідомлений належним чином, про що свідчать відомості телефонного повідомлення, причин неявки суду не повідомив.

Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 422 та ч. 4 ст. 405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду справи, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про можливість проведення розгляду без участі прокурора.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи захисника ОСОБА_8 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів провадження вбачається, що СВ ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування у межах кримінального провадження № 0000129 від 28.01.2026 року за ч.4 ст. 185 КК України стосовно, в тому числі, ОСОБА_7 .

28.01.2026 року ОСОБА_7 було затримано в порядку ст. 208 КПК України.

29.01.2026 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України.

30.01.2026 року до суду першої інстанції надійшло клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_7 , з можливістю внесення застави.

В обґрунтування клопотання слідчий посилався на фактичні обставини кримінального провадження, вказував на обґрунтованість підозри. Поряд з цим вказував на існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст.177 КПК України. Вказував, що є достатні підстави вважати, що забезпечити належну поведінку підозрюваного та запобігти цим ризикам можливо лише шляхом застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу стосовно ОСОБА_7 , слідчий суддя суду першої інстанції встановив обґрунтованість повідомленої ОСОБА_7 підозри, а також зазначив, що на даний час ризики, передбачені п.п. 1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України є актуальними та достатньо високими. Вказував на тяжкість покарання, яке може бути призначено підозрюваному ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим у вчиненні злочину, який йому інкримінується. Враховуючи існування зазначених ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, а також оцінюючи сукупність обставин, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого підозрюється, враховуючи, що дії ОСОБА_7 , за вчинення якого повідомлено підозру, носять характер тяжкого кримінального правопорушення проти власності, застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим, а тому суд обрав для підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Також слідчий суддя вважав за необхідне визначити ОСОБА_7 розмір застави в розмірі 300 розмрів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, оскільки лише в такому розмірі зможе забезпечити ризикам, передбаченим ч.1 ст. 177 КПК України та буде гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Дослідивши відомості цього судового провадження щодо підозрюваного ОСОБА_7 , колегія суддів не погоджується з рішенням та висновками слідчого судді суду першої інстанції в частині обрання стосовно нього запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до вимог ст.2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України. Відповідно до частини 5 статті 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Окрім того, стаття 17 Закону України № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права, а стаття 18 цього Закону визначає порядок посилання на Конвенцію та практику суду.

Відповідно до ч.2 ст.29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.9 Конституції України, ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і застосовується в порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Вимога законності не може бути задоволена лише шляхом дотримання національного законодавства, яке само по собі повинно відповідати Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Плесо проти Угорщини»), тому позбавлення волі може бути цілком законним з точки зору внутрішнього права, однак, бути свавільним, виходячи зі змісту Конвенції, порушуючи тим самим її положення (рішення ЄСПЛ у справі «А. та інші проти Об`єднаного Королівства»).

З наведеного вбачається, що рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою або продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.

При розгляді апеляційної скарги, колегія суддів перевіряє дотримання судом першої інстанції вимог ст.177, 183, 184, 197, 199 КПК України і бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Належить врахувати, що Конвенцією покладається обов`язок вжити заходи до забезпечення прав людини, яка тримається під вартою.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «Свершов проти України» тяжкість злочину, в якому обґрунтовано підозрюється особа, має суттєве значення, однак не може бути єдиною підставою для тримання особи під вартою.

Статтею 177 КПК України встановлено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Європейський суд з прав людини наголосив, що пунктом 3 статті 5 Конвенції гарантовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження. Зокрема, ЄСПЛ послався на практику застосування статті 5 Конвенції у рішення «Кудла проти Польщі», «МакКей проти Сполученого Королівства», «Зогландт проти Недерландів» «Харченко проти України», «Ігнатов проти України», «Макаренко проти України» . У вказаних рішеннях ЄСПЛ констатував, що основною метою статті 5 Конвенції є запобігання свавільному або необґрунтованому позбавленню свободи.

Зокрема, у рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Бережна проти України» суд констатував порушення п.1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у зв`язку з надмірною тривалістю тримання заявниці під вартою. Судом встановлено, що коли постає питання про «законність» взяття під варту лише дотримання національного законодавства недостатньо будь-яке позбавлення свободи має відповідати меті захисту особи від свавілля.

Належить врахувати, щокримінальний процесуальний кодекс України не містить визначення терміну «обґрунтована підозра» і визначення змісту поняття «підозра», а лише обумовлює необхідність врахування практики Європейського суду з прав людини з питань застосування кримінального процесуального законодавства (ч.1 ст. 9 КПК України).

Згідно з рішеннями ЄСПЛ у справах «IlgarMammadov v. Azerbaijan п. 88», «Erdagozv. Turkey п. 51», «Cebotari v. Moldova п. 48» «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. Крім того, Європейський Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення, зокрема у рішенні "Murray v. theUnitedKingdom".

При цьому факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

Згідно зі ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Огрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 177 КПК України підтверджується відомостями, які містяться в матеріалах кримінального провадження, а саме: заявою ОСОБА_9 , протоколом допиту потерпілої, ;протоколом допиту свідка; протоколом огляду місця події; протоколом огляду предметів за участю потерпілої.

Враховуючи обсяг відомостей судового провадження, який об`єктивно свідчить, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права підозрюваного, як вжиття запобіжних заходів у зв`язку з наявністю саме обґрунтованої підозри, так як наявні у матеріалах провадження докази, формують внутрішнє переконання причетності ОСОБА_7 до вчинення певних дій, згідно підозри.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо існування ризиків передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: можливість підозрюваного переховуватись від органу досудового розслідування або суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, що обумовлюється суворістю передбаченого покарання; також ризик того, що ОСОБА_7 може незаконно впливати на свідків та потерпілу, а також може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Поряд з цим належить врахувати, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до восьми років.

Однак, в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції захисник посилався на те, що у ОСОБА_7 є хвора матір, яка потребує стороннього догляду і саме ОСОБА_7 здійснює цю допомогу.

Зокрема, відповідно до відомостей виписки із медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_10 , 1958 року народження, яка є матір`ю ОСОБА_7 , вбачається, що у неї існує низка захворювань, а саме: новоутворення невизначеного або невідомого характеру обох молочних залоз; гіпертонічна хвороба ІІ ст. ризик 3. ХСН стадія «с»; гіпертонічна ДСП з ліпьорно-венозною дисциркуляцією, вестибуло-атоксичним характером

Такі відомості вочевидь свідчать про існування у матері ОСОБА_7 певних тяжких захворювань, а тому доводи сторони захисту про необхідність догляду за ОСОБА_10 , враховуючи її вік та стан здоров`я, заслуговують на увагу.

З відомостей головного спеціаліста сектору надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання відділу надання адміністративних послуг Зміївської міської ради ОСОБА_11 про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_10 та ОСОБА_7 .

Поряд з цим в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції матір ОСОБА_7 ОСОБА_10 повідомила, що інші близькі родичі ОСОБА_10 , а саме її чоловік та інші діти загинули внаслідок військової агресії російської федерації, а тому крім її сина ОСОБА_7 , у неї нікого не залишилось та без його безпосередньої допомоги вона не може навіть справляти свої першочергові елементарні потреби життя.

Ці відомості об`єктивно свідчать про те, що лише ОСОБА_7 є єдиним близьким родичем ОСОБА_10 , який проживає разом з нею, а тому має можливість здійснювати цілодобовий належний догляд за нею.

Поряд з цим, в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції захисник ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , пояснили, що на теперішній час остання проживає у домоволодінні, який належить дружині ОСОБА_7 ОСОБА_12 , яка дозволила її проживання разом з ОСОБА_7 у цьому будинку.

Крім цього, належить врахувати, що ОСОБА_7 одружений, має на утриманні хворобливу матір, свою вину у вчиненні інкримінованого йому, згідно підозри, кримінального правопорушення не визнає, однак сприяє проведенню досудового розслідування.

Належить врахувати, що матеріали цього провадження не містять будь-яких відомостей про неналежну процесуальну поведінку ОСОБА_7 у цьому кримінальному провадженні.

Крім того, враховуючи існування ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст. 177 КПК України, прокурор не надав будь-яких фактичних відомостей про те, що підозрюваний обов`язково буде вдаватись до таких дій, а тому колегія суддів дійшла висновку, що цей ризик існує, однак існують підстави його мінімізування шляхом заборони підозрюваному спілкуватись зі свідками та потерпілою у межах цього кримінального провадження.

Крім того, відповідно до відомостей, які містяться в матеріалах цього провадження об`єктивно вбачається, що ОСОБА_7 одружений та проживає разом із своєю матір`ю, що вочевидь свідчить про існування у останнього міцних соціальних зв`язків.

Поряд з цим, ОСОБА_7 має місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 . Також його дружина ОСОБА_12 не заперечує щодо його проживання у домоволодінні, який належить саме їй та розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

Такі відомості вочевидь спростовують твердження слідчого про відсутність у ОСОБА_7 постійного місця проживання.

Крім цього, належить врахувати, що відповідно до вимог ч. 7 ст. 72 КК України, три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

Зважаючи на викладене, враховуючи кожну обставину в їх сукупності, оцінюючи надані прокурором докази, приймаючи до уваги мету, підстави та обставини для застосування запобіжних заходів, передбачених ст.177, 178 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що необхідність обмеження права особи на свободу, передбаченого кримінальним процесуальним законом України, ст. 5 Конвенції, в контексті зазначеного кримінального провадження, шляхом застосування найсуворішого виду процесуального примусу, як тримання під вартою, відсутня. Щодо підозрюваного ОСОБА_7 можливо застосувати менш суворий запобіжний захід, а саме цілодобовий домашній арешт, який полягає у цілодобовій забороні залишати місце свого мешкання з покладенням на нього певних процесуальних обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, який буде достатнім для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні прокурора та встановлених судом першої інстанції, так як зазначені вище відомості є стримуючим фактором при обранні відповідного способу подальшої процесуальної поведінки підозрюваного.

Відповідно до положень ст.181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Колегія суддів враховує відомості про особу підозрюваного, фактичні обставини провадження, - дійшла висновку про можливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, який буде достатнім для запобігання встановленим ризикам на даному етапі кримінального провадження з покладенням на нього процесуальних обов`язків, передбачених п.5 ст. 194 КПК України, а саме: прибувати до слідчого, прокурора або суду за кожною вимогою; не відлучатись з м. Зміїв без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; утримуватись від спілкування з свідками, понятими, експертами, потерпілими, іншими підозрюваним у цьому кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Поряд з цим, колегія суддів враховує, що на території країни оголошено військовий стан у зв`язку із повномасштабним військовим вторгненням російської федерації на території України. Необхідно врахувати, що м. Зміїв Харківської області перебуває у безпосередній близькості до лінії бойового зіткнення, а тому застосування засобу електронного контролю стосовно підозрюваного є недоцільним, оскільки останній має право переходити но найближчого укриття під час оголошення повітряної тривоги, що зумовить некоректну роботу цього приладу.

Натомість, у випадку недотримання ОСОБА_7 умов визначеного запобіжного заходу, колегія суддів роз`яснює, що прокурор не позбавлений права звернутись з відповідним клопотанням до суду в порядку визначеному КПК України щодо зміни запобіжного заходу.

Враховуючи наведене, а також враховуючи положення ч.3 ст.407 КПК України, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню та необхідно постановити нову ухвалу для застосування зазначених вимог кримінального процесуального закону.

Керуючись ст.ст. 182, 376, 392, 393, 404, 405, 407 ч. 3 п. 1, 418, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 30 січня 2026 року скасувати.

Клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_2 , на строк 60 днів, тобто до 28.03.2026 року включно.

Відповідно до ч.5 ст. 194 КПК України, покласти на ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки:

-прибувати до слідчого, прокурора або суду за кожною вимогою;

-не відлучатись з м. Зміїв без дозволу слідчого, прокурора або суду;

-повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

-утримуватись від спілкування з свідками, понятими, експертами, потерпілими, іншими підозрюваними у цьому кримінальному провадженні;

-здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

-під час оголошення повітряної тривоги підозрюваний має право перейти до найближчого укриття та перебувати там до закінчення відповідної тривоги, з обов`язковим поверненням до визначеного місця відбування домашнього арешту.

У разі невиконання вищевказаних процесуальних обов`язків щодо підозрюваного ОСОБА_7 може бути застосований більш суворий запобіжний захід.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_7 , що працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього процесуальних обов`язків.

Звільнити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти негайно.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді :