Справа № 467/245/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.03.2026 року Арбузинський районний суд Миколаївської області у складі :

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка подання тимчасово виконуючого обов`язки начальника Державної установи «Південноукраїнська виправна колонія (№83)» про заміну невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке - у виді обмеження волі засудженому

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 ;

ВСТАНОВИВ:

Питання, що вирішується ухвалою

Тимчасово виконуючий обов`язки начальника ДУ «Південноукраїнська виправна колонія (№83)» вніс на розгляд суду подання про заміну засудженому ОСОБА_4 невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке у виді обмеження волі, зокрема, посилаючись на те, що останній прийнятно характеризується за місцем відбування покарання, працевлаштований і залучається до робіт з благоустрою, за що має три заохочення, у той час, як до дисциплінарної відповідальності не притягувався, а накладене стягнення у період перебування в установі попереднього ув`язнення на даний час погашене.

Позиція учасників справи

Сам засуджений про дату, час і місце судового засідання був сповіщений належно, що підтверджується матеріалами справи.

В судовому засіданні участі не брав через відсутність зв`язку між судом та установою виконання покарань, хоча його участь була забезпечена установою.

Представник установи, що відає відбуванням покарання, в судове засідання також не прибув, заяв і клопотань не направляв, причин відповідної процесуальної поведінки не повідомляв.

Визнання його явки в судове засідання обов`язковою проігнорував.

Разом із цим, суд, з урахуванням положень ч.5 ст. 539 КПК України, вважав за можливе розглянути подання за відсутності засудженого та представника установи, так як інших засобів забезпечення їх участі в судовому засіданні відповідно до норм КПК України ужити позбавлений змоги.

Прокурор вважав подання обґрунтованим і таким, що може бути задоволене судом через достатність підстав вважати, що засуджений на цей час став на шлях виправлення.

Правове регулювання питання

Відповідно до ч.2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

За правилами ч.1 ст. 82 КК України невідбута частина покарання у виді обмеження, позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.

За ч.3 ст. 82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом за корупційний нетяжкий злочин або кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисне кримінальне правопорушення і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисне кримінальне правопорушення, за яке вона була засуджена до позбавлення волі (п.2 ч.4 ст. 82 КК України).

Установлені судом обставини в рамках цього провадження і їх оцінка у контексті застосованого права

ОСОБА_4 наразі відбуває покарання в ДУ «Південноукраїнська виправна колонія №83» на підставі вироку Малиновського районного суду м. Одеси від 28 травня 2024 року за яким його засуджено за ч.3 ст.15 ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 360 КК України із застосуванням положень ст.ст. 70, 71 цього ж Кодексу до 5 років 2 місяців позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання відліковується з 02 липня 2023 року, а кінець строку припадає на 02 вересня 2028 року.

Отже, ОСОБА_4 засуджений за сукупність тяжкого та нетяжкого злочинів, а тому право на застосування відносно положень ст. 82 КК України по відбуттю частини призначеного судом строку покарання виникло з 02 лютого 2026 року.

Відповідно, суд повертається до аналізу обставин і фактів щодо поведінки засудженого та його ставлення до праці протягом усього строку відбування покарання.

Суд встановив, що за період відбування покарання засуджений тричі порушував режим утримання.

Але на цей застосовані стягнення (01 лютого 2024 року -попередження та 04 квітня 2025 року - попередження) є погашеними.

28 серпня 2025 року за відсутність на поіменній перевірці до засудженого було застосоване стягнення у виді профілактичної бесіди.

Однак, ст. 145 КВК України не передбачає у собі такого виду стягнення як профілактична бесіда, яка, по суті, являє собою лише один із методів індивідуально виховної та профілактичної роботи.

Тим самим, суд доходить до висновку, що за весь період відбування покарання засуджений тричі допускав порушення режиму утримання, але до нього було застосовано два дисциплінарних стягнення, які, однак, на цей час є погашеними.

При цьому, суд відмічає, що останнє за часом порушення режиму мало місце у серпні 2025 року.

Але з того часу ОСОБА_4 вже порушень не допускає, натомість отримує три заохочення у виді подяки за сумлінну поведінку та ставлення до праці.

Із травня 2025 року по цей час засуджений працевлаштований на підставі цивільно правових договорів (№ 134 від 12 травня 2025 року та №5 від 05 січня 2026 року).

Водночас, за матеріалами справи вбачається, що засуджений бере участь у програмах та заходах колонії, зокрема, ДВВ «Духовне відродження», на профілактичному обліку не перебуває.

При цьому, він прийнятно поводить себе у колі інших засуджених, у побуті та у відносинах з персоналом установи, тобто, цілком позитивно характеризується за місцем відбування покарання.

Ризики повторного вчинення правопорушення та ймовірної небезпеки для суспільства встановлені на рівні середніх, проте, загальний бал ступеня виправлення засудженого становить 83.

Підсумки

Тож, за наслідками дослідження матеріалів особової справи засудженого суд висновує, що ОСОБА_4 хоч і допускав порушення режиму утримання, однак, це не мало систематичного характеру і сам по собі характер цих порушень не був істотним. До цього ж, наразі обидва стягнення є погашеними в силу спливу піврічного строку їх дії.

А починаючи з середини 2025 року, до засудженого дисциплінарні стягнення не застосовуються, натомість, він починає працювати як на підставі договорів цивільно правового характеру та на благоустрій колонії, за що отримує три заохочення.

Крім цього, матеріали справи містять у собі інформацію, що на цей час засуджений усвідомив наслідки скоєного ним злочину і свою вину визнає повністю.

Отже, можливо говорити, що засуджений на цей час став на шлях виправлення.

Це ще не означає повне виправлення, але вказує на його прагнення до такого виправлення, показує позитивні зрушення в його поведінці і ставленні до праці, що разом свідчить про успішний запуск процесу виправлення, що може ефективно продовжуватись і в умовах відбування і менш суворого покарання.

Отже, на думку суду засуджений стійко демонструє, що став на шлях виправлення, а отже, має право на пом`якшення покарання.

Крім цього, у даному випаду має місце індивідуалізація покарання, через яку вдається швидше досягти цілей кримінальної відповідальності і що тягне за собою покращення умов відбування покарання через зміну правового становища засудженого.

Безумовно, для закріплення досягнутих результатів необхідний подальший виховний вплив на засудженого, проте, вже в умовах більш м`якого виду покарання.

Тому суд вважає подання таким, що підлягає до задоволення.

З цих мотивів, керуючись ст.ст. 369-372, 537,539 КПК України,суд,

УХВАЛИВ:

Подання - задовольнити.

Замінити засудженому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки 5 (п`ять) місяців 16 (шістнадцять) днів.

На підставі ст. 72 КК України зарахувати у строк відбування покарання у виді обмеження волі час перебування засудженого ОСОБА_4 в Державній установі «Південноукраїнська виправна колонія (№83)» Міністерства юстиції України з 24 жовтня 2025 року до моменту набрання цієї ухвалою законної сили (якщо вона не буде скасована чи змінена) з розрахунку, що одному дню такого перебування відповідають 2 (два) дні обмеження волі.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 7 (семи) днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала суду, яка набрали законної сили, обов`язкова для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.

Суддя ОСОБА_5