Справа № 463/197/26 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/507/26 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 02 лютого 2026 року про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001089, внесеного 07 червня 2025 року в ЄРДР, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.ч. 2, 3 ст. 307 КК України

з участю

прокурора ОСОБА_8 ,

встановила :

Ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 02 лютого 2026 року задоволено клопотання старшого слідчого Львівського районного управління поліції №1 ГУ НП у Львівської області ОСОБА_9 , та накладено арешт на яке було виявлено та вилучено в ході проведення 18.01.2026 в період часу з 02:36 год. по 05:36 год. санкціонованого обшуку у квартирному приміщенні АДРЕСА_1 , та власником якого є ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на:

-мобільний телефон марки «Samsung», синього кольору, IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , з встановленою сім-картою мобільного оператора «Vodafane» з номером НОМЕР_3 , з кодом доступу (паролем) «l713371», який поміщено в сейфпакет НПУ ICR0006029; зіп-пакет срібного кольору із наклейкою "VERDE COSMETICS" з надписом "GREEN TEA" з невідомою речовиною, паперовий зіп-пакет із наклейкою "VERDE COSMETICS" з надписом "GREEN TEA" з невідомою речовиною, паперовий зіп-пакет із наклейкою "VERDE COSMETICS" з надписом "MELALEUCA" з невідомою речовиною, паперовий зіп-пакет із наклейкою "VERDE COSMETICS" з надписом "MELALEUCA" з невідомою речовиною, зіп-пакет срібного кольору із наклейкою "VERDE COSMETICS" з надписом з надписом "MELALEUCA" з невідомою речовиною, паперовий зіп-пакет із наклейкою "VERDE COSMETICS" з надписом "GREEN TEA" з невідомою речовиною, поміщено до сейфпакету НПУ WAR1910890; 134 купюри номіналом 100 Євро: ЕВ, EA, EA, EA,EA, VA, RC, WA, RC, UA, VA, EA, EB, WA, UA, WA, UC, EA, WA, SD, EA, EB, RB , VA , RC , EA , EA , EA , VA, UC, EB, RB, WA, RC, SC, UA, VA, EB, EA, UB, EA, SC, VA, WA, EA, UC, RC, RB, UC, EB, EA, SE, NA, UA, UD, RC, SB, RC, VA, EB, EB, EA, EB, EA, EA, EA, EA, EA, UC, VA, RB, EA, SC , SE , WA, WA, RB, EA, SC, EB, SB, SB, SB, EA, WA, VA, EB, EA, VA, RB. EA, VA, EA, WA, UC, EA, UC, SA, EB, UC, RC, EA6, NA, EB, EA, RB, ІС, EA, VA, EB, RB, SC, VA, VA, RC, RC,EA, RC, UD, RC352236049, SA, SE, EB, RC, EA, VA, RC, RB, EA, RC, RB, EA, RC, VA053626886, RC, UB та одна купюра 200 Євро з номером SD та 45 купюр номіналом 100 доларів США із номерами: PB02360227K, QL52210638B, PG24508654А, PE05224360B, PA77359393B, DF75302382R, PB12666725F, RF24978826F, PE69713163E, RF89472866S, PB09682463P, PG26033172D, PH11452470B, QS47891361A, QG26090879A, QS51430660A, QH01544173A, QS47891361A, QB80194478B, QSD44916603A, QS53591098A, QF60042859A, QB73476233B, QC04012260A, QC33313444A, QG42649547A, QE60042847A, QG30638748, QG30638708A, QG30638769A, QL24806978B, QK80340698B, QF7868401A, QD80953543A, QB55863240B, QB16147981B QD67556075A, QG0140784B, QD67237040A, QK35536655, QL24806979B, QL66721123B, QB06712900B, QB41019656B, які вилучено та поміщено в сейфпакет НПУ NPU5041362; зіп-пакет срібного кольору із наклейкою "VERDE COSMETICS" з надписом "GREEN TEA" з невідомою речовиною, який поміщено в сейфпакет НПУ WAR1911118.

На вказану ухвалу слідчого судді адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу у якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 02 лютого 2026 року в частині накладення арешту на грошові кошти та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на грошові кошти ОСОБА_7 , вилучені під час обшуку 18.01.2026 13 600 Євро та 4 500 доларів США.

Вважає ухвалу слідчого судді необґрунтованою, незаконною через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам справи, з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального законодавства.

Звертає увагу, що під час обшуку т.з. «Мерседес Сприньер» на кордоні 18.01.2026, яким керував ОСОБА_10 (чоловік ОСОБА_11 ) нічого протиправного не знайдено та не вилучено; підозра не оголошена.

Зауважує, що самі по собі кошти не можуть бути речовим доказом у цьому кримінальному провадженні, оскільки не є знаряддям вчинення злочину, не містять на собі слідів чи інших відомостей про злочин, а лише при доведеності злочинної діяльності особи, наявних доказів, що саме ці кошти були отримані внаслідок такої діяльності та за відсутності інших джерел походження.

Зазначає, що слідчим суддею не взято до уваги документів, наданих у судовому засіданні декларацій ОСОБА_7 за 5 років, у яких розмір доходу та особисті збереження значно більші за вилучені кошти. Окрім цього у 2025 році подружжя ОСОБА_12 отримали 235 000 грн з продажу автомобіля.

Окрім цього, стверджує, що ОСОБА_7 має медичні проблеми онкологічного характеру, які потребують значних витрат на обстеження та лікування. Також ОСОБА_7 виховує малолітніх дітей.

Будучи належним чином повідомленими про дат, час та місце судового розгляду ОСОБА_7 та її представник адвокат ОСОБА_6 у судове засідання апеляційного суду не прибули, про поважні причини неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не скеровували.

Відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України неприбуття ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_6 в судове засідання не перешкоджає проведенню розгляду.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора ОСОБА_8 , який вважає рішення слідчого судді законним та обґрунтованим, у задоволенні апеляційної скарги просив відмовити, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Ухвала слідчого судді про накладення арешту на майно відповідає вимогам ст. 370 КПК України, є законною, вмотивованою та обґрунтованою.

Частиною 1 ст. 404 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності. Згідно з вимогами ст. 16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до пункту 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження. Статтею 132 КПК України встановлені загальні умови, що не допускають застосування заходів забезпечення кримінального провадження, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно з положеннями ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно з вимогами ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати, зокрема, правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України), наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК), розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Вказаних вимог кримінального процесуального закону слідчим суддею першої інстанції було дотримано в повному обсязі.

Так, згідно з клопотанням, слідчим відділом ЛРУП №1 ГУ НП у Львівській області перебуває кримінальне провадження за № 0001089 від 07.036.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2,3 ст. 307 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що група осіб здійснюють збут наркотичних засобів, психотропних речовин у вигляді солодощів на території м. Львова та м. Києва.

18.01.2026 проведено санкціонований обшук у квартирі АДРЕСА_1 , де проживає ОСОБА_13 спільно з дружиною ОСОБА_7 , у ході якого було виявлено та вилучено речі та майно, з клопотанням про накладення арешту на яке звернувся до слідчого судді слідчий.

Постановою слідчого від 19.01.2026 вилучені в ході обшуку речі та майно (у тому числі грошові кошти) визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

19.01.2026 старший слідчий ЛРУП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_9 звернувся із клопотанням про арешт майна, яке 22.01.2026 надійшло до Личаківського районного суду м. Львова.

Задовольняючи дане клопотання сторони обвинувачення, внесене в межах кримінального провадження № 0001089 від 07.06.2025, слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність накладення арешту на майно у зв`язку з наявністю достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, при цьому слідчим суддею було враховано розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Під час розгляду клопотання сторони обвинувачення слідчий суддя правильно встановив, що є достатні підстави вважати, що майно, на яке просять накласти арешт, відповідає вимогам ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, а тому потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи власника майна, про які йдеться в клопотанні слідчого.

З оскарженої ухвали вбачається, що слідчим суддею накладено арешт на майно, що є речовим доказом. При цьому слідчим у клопотанні зазначено підставу накладення такого арешту, а саме: з метою збереження речових доказів. Таким чином майно відповідає критеріям, визначеним ч. 1 ст. 98 КПК України.

Покликання апелянта про те, що досудовим розслідуванням не встановлено, що саме ці кошти були отримані внаслідок злочинної діяльності є передчасними, оскільки досудове розслідування триває, а вилучене майно, у тому числі грошові кошти, є матеріальними об`єктами, які містять відомості, що можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Апеляційний суд погоджується із висновком слідчого судді про те, що на цей час у органу досудового розслідування, за результатами проведення слідчих (розшукових) дій встановлено, що грошові кошти мають значення речових доказів для кримінального провадження, а тому відповідають критеріям, передбаченим ч. 1 ст. 98 КПК України.

Апеляційний суд вважає, що при вирішенні питання про арешт майна слідчим суддею на виконання вимог ч. 2 ст. 173 КПК України враховано можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, а також розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, що відповідає конституційним нормам.

Так, ЄСПЛ своїми рішеннями неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції» від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A № 52). Таким чином, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовують, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A № 98).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 7 червня 2007 року у справі «Смирнов проти України» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою майна у кримінальному провадженні належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей (майна) державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

На переконання апеляційного суду, слідчим суддею при ухваленні оскаржуваного рішення було враховано не лише вимоги щодо захисту фундаментальних прав власників майна та прав третіх осіб, а й «справедливий баланс» між інтересом суспільства та приватним інтересом, що узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини.

Колегія суддів також враховує, що зазначений захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим, його межі у часі окреслені строками досудового розслідування, які, в свою чергу, чітко регламентуються нормами ст. 219 КПК України. Поряд з цим, власник або інший володілець майна, відповідно до вимог ст. 174 КПК України, має право звернутися із клопотанням про скасування накладеного арешту.

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді у ході апеляційного розгляду не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів апеляційного суду вважає, що оскаржуване рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ч. 2 ст. 376, ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 02 лютого 2026 року про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001089 від 07 червня 2025 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: