КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 759/3970/26 Слідчий суддя в суді першої інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/824/2794/2026 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2026 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 18 лютого 2026 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Донецьк, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 307 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 18 лютого 2026 року задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління НП України ОСОБА_9 , погоджене з прокурором третього відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, без визначення розміру застави.

Вказано, що ухвала слідчого судді діє протягом 60 діб до 17.04.2026 року включно, але в межах строку досудового розслідування та підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням слідчого судді, захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 18 лютого 2026 року про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 та обрати більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, а саме домашній арешт за адресою: АДРЕСА_2 з покладенням обов`язків, передбачених п. 5 ст. 194 КПК України.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник посилається на те, що стороною обвинувачення належним чином не доведено необхідності саме застосування до підозрюваного ОСОБА_7 такого запобіжного заходу як тримання під вартою, а відтак судом прийнято необґрунтоване рішення, яке підлягає скасуванню.

Захисник вважає обрану міру запобіжного заходу неадекватною особі підозрюваного, обґрунтованості підозри та тим ризикам кримінального провадження, на які посилався слідчий у клопотанні та вказував під час судового засідання.

Зазначає, що клопотання слідчого ґрунтується на припущеннях та формальних посиланнях на тяжкість інкримінованої статті; порушує принцип презумпції невинуватості та практику ЄСПЛ, а додані до клопотання матеріали не доводять ролі підозрюваного ОСОБА_7 механізму збуту та кола осіб, яким нібито здійснювався збут.

При цьому, ОСОБА_7 не заперечує, що він наприкінці літа підвозив рюкзак з тканини, вміст рюкзака йому був невідомий, він не знав, що у середині знаходяться наркотичні засоби. Особисто він не здійснював придбання наркотичних засобів, не клав їх у рюкзак, не вступав у попередню змову з групою осіб та не мав наміру наркотичні засоби розповсюджувати.

Обшук, який був проведений за місцем проживання ОСОБА_7 , не підтверджує ніякого умислу на збут наркотичних засобів. Під час обшуку не виявлено та не вилучено предметів чи речей, які б безперечно свідчили про збут наркотичних засобів або самих наркотичних засобів чи психотропних речовин.

Негласні слідчі розшукові дії не є належним доказом ризиків та обґрунтованої підозри. Посилання сторони обвинувачення на матеріали НСРД не можуть бути підставою для тримання під вартою. Ці матеріали не досліджені судом по суті.

Також, в апеляційній скарзі захисник посилається на те, що ризики, наведені у клопотанні, необґрунтовані.

Звертає увагу на те, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання у м. Києві, має міцні соціальні зв`язки, є військовим, має подяки за військову службу та волонтерську діяльність, має сина з інвалідністю 2-ї групи пожиттєво, батьків пенсійного віку, які хворіють та потребують постійного стороннього догляду та матеріального забезпечення, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності.

Апелянт наголошує, що сторона обвинувачення не навела жодного конкретного факту, який би свідчив про наміри або можливості ОСОБА_7 впливати на свідків, а ризик вчинення іншого кримінального правопорушення не підтверджений жодними фактичними даними та має характер припущення.

На переконання захисника, сторона обвинувачення не довела неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу; формально відкинула альтернативи без належного обґрунтування.

З урахуванням особи підозрюваного, характеру підозри та відсутності ризиків, сторона захисту вважає достатнім застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту за місцем проживання останнього, а саме: АДРЕСА_2 .

Цивільна дружина підозрюваного ОСОБА_7 - ОСОБА_10 не заперечує щоб ОСОБА_7 перебував на запобіжному заході у вигляді домашнього арешту за їх спільним місцем проживання, за адресою: АДРЕСА_2 , у якій ОСОБА_10 фактично проживає, як тимчасово переміщена особа, про що є відповідні документи.

Сторона захисту вважає, що слідчим та прокурором не надано суду, а відтак слідчим суддею не досліджено обґрунтованість підозри у вчинені ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 307 КК України.

Враховуючи наведене вище, захисник вважає, що ухвала слідчого судді про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є такою, що не відповідає повноті судового розгляду, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального правопорушення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , які підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити з наведених у ній підстав, пояснення прокурора ОСОБА_8 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 199 КПК України.

Як вбачається з наданих апеляційному суду матеріалів, Головним слідчим управлінням Національної поліції України (м. Київ, бул. Миколи Руденка, 22-А) здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001636 від 11.06.2025, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 307, ч. 2, ч. 3 ст. 311 КК України.

Згідно даних клопотання, в ході досудового розслідування встановлено, що на території Київської області та інших регіонів України, діє група осіб, учасники якої займаються незаконним виготовленням, придбанням, зберіганням, перевезенням, пересиланням з метою збуту та незаконним збутом психотропних речовин та прекурсорів в особливо великих розмірах.

До незаконного переміщення прекурсорів на території України та незаконного виготовлення з метою збуту особливо небезпечної психотропної речовини невстановлена слідством особа залучила інших осіб, а саме: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_7 , а також інших невстановлених осіб.

Відповідно до покладених на ОСОБА_11 та ОСОБА_12 обов`язків, останні мали займатися незаконним виготовленням, придбанням, зберіганням, перевезенням з метою збуту та незаконним збутом особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено - PVP в особливо великих розмірах, незаконним придбанням, зберіганням та перевезенням прекурсорів, стосовно яких встановлюються заходи контролю, зокрема, такого як піролідин (тетрагідропірол), з метою його використання для виготовлення вказаної психотропної речовини.

В свою чергу ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_7 мали виконувати роль «кур`єрів», а саме отримувати незаконно виготовлену ОСОБА_11 і ОСОБА_12 особливо небезпечну психотропну речовину, здійснювати її зберігання та переміщення територією України з подальшою реалізацією, тобто займатися незаконним придбанням, зберіганням, перевезенням з метою збуту та подальшим незаконним збутом вказаної психотропної речовини в особливо великих розмірах.

З метою реалізації свого злочинного умислу ОСОБА_7 за невстановлених обставин та у невстановлений в ході досудового розслідування час, однак не пізніше 06.08.2025, отримав від невстановленої досудовим розслідуванням особи відомості з географічними координатами 49.8914008, 30.3077995, а саме місця незаконного зберігання кристалічної речовини з особливо небезпечною психотропною речовиною, обіг якої заборонено - PVP масою не менше 73,9 г, упакованої до 5 (п`яти) полімерних герметично завакумованих пакунків в полімерний мішок зеленого кольору, яку попередньо залишив інший учасник вказаної групи - ОСОБА_11 та яку ОСОБА_7 мав отримати для подальшого незаконного зберігання, перевезення з метою збуту та незаконного збуту в межах міста Києва.

06.08.2025 близько 18 год. 57 хв. ОСОБА_7 , з метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на незаконне придбання, зберігання, перевезення з метою збуту та незаконний збут особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено - PVP, на автомобілі марки «MITSUBISHI L200» зеленого кольору з номерним знаком «ГОСПІТАЛЬЄРИ 50», приїхав до місця незаконного зберігання вказаної психотропної речовини за отриманими раніше географічними координатами 49.8914008, 30.3077995, яке знаходиться неподалік від села Олійникова Слобода Білоцерківського району Київської області.

Водночас ОСОБА_7 , перебуваючи на узбіччі автошляху Т-10-09 за географічними координатами 49.8914008, 30.3077995 неподалік від села Олійникова Слобода Білоцерківського району Київської області, з метою реалізації свого злочинного умислу, діючи умисно, відповідно до вказівок невстановленої досудовим розслідуванням особи, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправний і суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і свідомо бажаючи настання таких наслідків, знайшов та забрав із собою залишений ОСОБА_11 полімерний мішок зеленого кольору, в якому знаходились 5 (п`ять) полімерних герметично завакумованих пакунки з кристалічними речовинами, з яких до моменту їх отримання ОСОБА_7 та без його відома вилучено зразки кристалічної речовини, що містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP масою 73,9 г, тобто в особливо великих розмірах, після чого ОСОБА_7 з вказаним мішком повернувся до зазначеного автомобіля марки «MITSUBISHI L200» та вирушив до міста Києва.

17.02.2026 року ОСОБА_7 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

17.02.2026 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 307 КК України.

18.02.2026 року (клопотання датоване 17.02.2026 року) старший слідчий в ОВС Головного слідчого управління НП України ОСОБА_9 , за погодження з прокурором третього відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 , звернувся до слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 60 діб, без визначення розміру застави.

У клопотанні слідчий посилався на те, що наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 307 КК України, підтверджується зібраною у кримінальному провадженні сукупністю доказів, а саме:

- протоколом за результатами проведення НСРД, передбаченої ст. 274 КПК України щодо ОСОБА_11 , в ході яких 06.08.2025 на відкритій ділянці місцевості в межах географічних координат 49.8914008, 30.3077995, відібрано зразки речовини;

- висновком експерта №СЕ-19-25/45891-НЗПРАП від 03.09.2025, відповідно до якого зразки речовин, вилучених 04.08.2025 та 06.08.2025 на відкритій ділянці місцевості в межах географічних координат 49.8914008, 30.3077995, містять у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP, загальною масою 133,7 г;

- протоколом за результатами проведення НСРД, передбаченої ст. 269 КПК України - спостереження за місцем, в ході якого зафіксовано як 06.08.2025 на відкритій ділянці місцевості в межах географічних координат 49.8914008, 30.3077995, ОСОБА_7 підібрав пакунок (попередньо залишений ОСОБА_11 ) з речовинами, зразки яких містять у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP.

Також вказав, що метою застосування запобіжного заходу стосовно ОСОБА_7 відповідно до вимог ст. 177 КПК України є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, забезпечення дієвості кримінального провадження, а також запобігання ризикам, встановленим в ході досудового розслідування, які передбачені п. п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Орган досудового розслідування вважає, що беручи до уваги те, що ОСОБА_7 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким, наявні ризики, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний з високим рівнем можливості може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, в разі застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу останній буде переховуватися від органів досудового розслідування, з метою уникнення покарання, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Вище перелічені ризики, на переконання слідчого, повністю підтверджуються матеріалами кримінального провадження і обрання запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного забезпечить виконання останнім покладених на нього процесуальних обов`язків та надасть можливість досягти органу досудового розслідування завдань, передбачених ст. 2 КПК України.

Враховуючи наведені ризики, орган досудового слідства вважає, що саме такий запобіжний захід, що пов`язаний з ізоляцією від суспільства, може забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 18 лютого 2026 року задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління НП України ОСОБА_9 , погоджене з прокурором третього відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, без визначення розміру застави.

Вказано, що ухвала слідчого судді діє протягом 60 діб до 17.04.2026 року включно, але в межах строку досудового розслідування та підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Колегія суддів погоджується з вищенаведеними висновками слідчого судді, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні клопотання про застосування запобіжного заходу для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя, суд згідно змісту вимог ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 , як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, слідчий суддя з`ясував, що наведені у ньому дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 307 КК України.

Зокрема, обґрунтованість повідомленої ОСОБА_7 підозри у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме:

- протоколом за результатами проведення НСРД, передбаченої ст. 274 КПК України щодо ОСОБА_11 , в ході яких 06.08.2025 на відкритій ділянці місцевості в межах географічних координат 49.8914008, 30.3077995, відібрано зразки речовини;

- висновком експерта №СЕ-19-25/45891-НЗПРАП від 03.09.2025, відповідно до якого зразки речовин, вилучених 04.08.2025 та 06.08.2025 на відкритій ділянці місцевості в межах географічних координат 49.8914008, 30.3077995, містять у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP, загальною масою 133,7 г;

- протоколом за результатами проведення НСРД, передбаченої ст. 269 КПК України - спостереження за місцем, в ході якого зафіксовано як 06.08.2025 на відкритій ділянці місцевості в межах географічних координат 49.8914008, 30.3077995, ОСОБА_7 підібрав пакунок (попередньо залишений ОСОБА_11 ) з речовинами, зразки яких містять у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP.

Вагомість наявних доказів вчинення підозрюваним кримінального правопорушення доведена у клопотанні та сумнівів не викликає.

Враховуючи, що слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, встановлювати конкретну кваліфікацію діяння, за яке особа має нести кримінальну відповідальність, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на долучені до клопотання слідчого докази, у слідчого судді були всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 307 КК України.

Також, як того вимагає закон, слідчий суддя встановив наявність достатніх підстав вважати, що ризики, передбачені п.п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, на які посилається слідчий у клопотанні, доведені, з огляду на додані до клопотання докази.

На переконання колегії суддів, з урахуванням наявних у справі матеріалів, вищевказані висновки слідчого судді є правильними.

Зокрема, оцінюючи доведеність наявності ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України (переховування від органів досудового розслідування та/або суду), колегія суддів виходить із того, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна, а тому у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого злочину, це може спонукати останнього до втечі на тимчасово непідконтрольні Україні території або за кордон, та тривалого переховування від органів слідства та суду з метою уникнення зазначеного вище покарання.

Ризик вчинення підозрюваним дій, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України (перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином) може бути виражений у створенні підозрюваним штучних доказів та підбурення осіб, які не були свідками кримінального правопорушення, до дачі завідомо неправдивих свідчень на підтвердження висунутих ним у подальшому захисних версій. Також, зазначений ризик може бути реалізований підозрюваним шляхом зловживання процесуальними правами, що може виразитись у неявці для проведення слідчих дій у справі чи затягуванні з отриманням та ознайомленням з процесуальними документами, вручення яких чи надання для ознайомлення є обов`язковим під час проведення досудового розслідування.

Наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України (вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється,) обґрунтовується тим, що підозрюваний може і надалі вчиняти кримінальні правопорушення, оскільки незаконний збут психотропних речовин та прекурсорів може приносити швидкий стабільний заробіток, а на теперішній час органом досудового розслідування достовірно не встановлено всіх співучасників та організатора всієї злочинної діяльності та канали надходження прекурсорів, а отже, перебуваючи на волі, підозрюваний може продовжити свою злочинну діяльність.

Ґрунтуючись на зазначеному, слідчий суддя дійшов правильного висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, наявність яких встановлена в ході розгляду клопотання органу досудового розслідування, та забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Отже, під час розгляду клопотання органу досудового розслідування, як того вимагає закон, слідчий суддя встановив наявність достатніх підстав вважати, що обставини, визначені п.п. 1-3 ч. 1 ст. 194 КПК України, які свідчать про наявність встановлених стороною обвинувачення ризиків у даному кримінальному провадженні, обґрунтованість підозри, недостатність застосування менш суворого запобіжного заходу для запобігання наявним ризикам, є обґрунтованими, оскільки вони належним чином вмотивовані та доведені прокурором, при цьому підтверджуються матеріалами справи.

З урахуванням наведеного, на переконання колегії суддів, слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність застосування виняткового запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_7 , оскільки встановлені судом обставини достатньо переконливо підтверджують, що менш суворі запобіжні заходи не можуть забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків в даному кримінальному провадженні.

Слідчим суддею враховано обставини справи в сукупності з даними про особу підозрюваного, які вказують на можливість останнього вчиняти дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, в зв`язку з чим відносно ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який, на думку колегії суддів, в сукупності з існуючими ризиками, особою підозрюваного, тяжкістю інкримінованого йому кримінального правопорушення та його наслідками, є обґрунтованим, а тому підстав для відмови у задоволенні клопотання слідчого чи застосування щодо підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, зокрема, домашнього арешту в певний період доби, про що просить захисник в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Наявність обставин, які б давали підстави вважати про достатність застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 , ніж тримання під вартою, колегією суддів під час перегляду оскаржуваної ухвали не встановлено.

Крім того, застосовуючи щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до положень абзацу 8 ч. 4 ст. 183 КПК України, не визначив йому розмір застави, оскільки він підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, що зумовлює право суду не визначати розмір застави при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

На переконання колегії суддів, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави є пропорційним тим завданням, які має досягти орган досудового розслідування, співрозмірним із тяжкістю інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення, у повній мірі зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 та запобігти встановленим в ході апеляційного розгляду ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

Оцінюючи можливість застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, суд апеляційної інстанції насамперед використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена ч. 1 ст. 177 КПК, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Колегія суддів зазначає, що ймовірно вчинене ОСОБА_7 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 307 КК України, у якому він підозрюється, мають високий ступінь суспільної небезпеки, за обставинами провадження встановлено наявність передбачених ч. 1 ст. 177 КПК ризиків, при цьому рішення суду за результатами розгляду питання щодо можливості застосування запобіжного заходу повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Як вбачається із матеріалів провадження, слідчий суддя, при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував конкретні обставини кримінального провадження та дані про особу ОСОБА_7 , який раніше не судимий та підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину.

Отже, сукупність зібраних доказів та матеріалів судового провадження, на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу.

А тому, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про існування підстав для застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою, який є винятковим запобіжним заходом.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про необґрунтованість повідомленої ОСОБА_7 підозри є безпідставними, оскільки слідчий суддя правильно встановив, що наведені у клопотанні дані та долучені до нього матеріали свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Такий висновок слідчого судді ґрунтується на доданих слідчим до клопотання матеріалах. Останні містять дані, які вказують на причетність підозрюваного до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

При цьому, слід зазначити, що для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення винуватості чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Апеляційний суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої, затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, винуватості особи в його вчиненні, оцінки належності та допустимості доказів вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, у тому числі правильність кваліфікації його дій, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, а дослідження та оцінка доказів, встановлення наявності або відсутності події та складу кримінального правопорушення, та достатності доказів для доведеності винуватості особи, відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.

Сукупність матеріалів судового провадження, на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу, оскільки обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

З урахуванням наведеного, посилання захисника на те, що додані до клопотання матеріали не доводять ролі підозрюваного, механізму збуту та кола осіб, яким нібито здійснювався збут, а також про те, що ОСОБА_7 наприкінці літа підвозив рюкзак з тканини, вміст якого йому був невідомий, та особисто він не здійснював придбання наркотичних засобів, не клав їх у рюкзак, не вступав у попередню змову з групою осіб та не мав наміру розповсюджувати наркотичні засоби, а обшук, який був проведений за місцем проживання ОСОБА_7 не підтверджує умислу на збут наркотичних засобів, є передчасними та такими, що підлягають вирішенню під час розгляду кримінального провадження по суті.

Твердження апелянта про недоведеність наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегією суддів не приймаються до уваги та не є підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що підозрюваний однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу або в майбутньому.

Отже ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формі або формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення вірогідності їх здійснення.

Як обов`язковий критерій застосування запобіжного заходу, ризик у кримінальному провадженні має прогностичний характер, його визначення у конкретний проміжок часу спрямоване на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому. Безумовно, наявність заявлених ризиків має обґрунтовуватися. Однак, в переважній більшості випадків, враховуючи їх вірогідний характер, класичні категорії доказування, притаманні судовому процесу, при їх обґрунтуванні не застосовуються. При встановленні ризиків кримінального провадження суд застосовує стандарт достатності підстав вважати, що підозрюваний може вдатися до дій на шкоду кримінальному провадженню.

Оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, суд має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності вчинення ним дій, передбачених у ч. 1 ст. 177 КПК.

У контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

Так, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , характер та обставини інкримінованих йому дій, дані про особу підозрюваного у сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що слідчим у клопотанні та прокурором у судовому засіданні доведено існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, можливості підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування та суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Посилання сторони захисту на характеристики особи підозрюваного, зокрема на те, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання у м. Києві, має міцні соціальні зв`язки, є військовим, має подяки за військову службу та волонтерську діяльність, має сина з інвалідністю 2-ї групи пожиттєво, батьків пенсійного віку, які хворіють та потребують постійного стороннього догляду та матеріального забезпечення, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, не спростовують висновки суду про те, що ОСОБА_7 може вчинити дії, передбачені ст. 177 КПК України, та не являються достатньою підставою для відмови у задоволенні клопотання слідчого та застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу.

Всі інші обставини, на які посилалась сторона захисту під час апеляційного розгляду, не є безумовними підставами для скасування оскаржуваного рішення та висновків слідчого судді не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування та застосування іншого запобіжного заходу, колегія суддів не знаходить.

Враховуючи викладене, рішення слідчого судді суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, в порядку та межах, передбачених на даній стадії провадження, а тому апеляційна скарга захисника з викладеними в ній доводами, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 183, 194, 199, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 18 лютого 2026 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4