У Х В А Л А

іменем України

Справа № 210/1433/26

Провадження № 1-кс/210/323/26

02 березня 2026 року слідчий суддя Металургійного районного суду міста Кривого Рогу ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши клопотання старшого дізнавача сектору дізнання відділення поліції №2 Криворізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , в рамках кримінального провадження № 0000304 від 20.11.2025, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, про арешт майна, -

В С Т А Н О В И В :

Старший дізнавач сектору дізнання відділення поліції №2 Криворізького районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 звернулася до суду з клопотанням про арешт майна.

В обґрунтування заявленого клопотання дізнавач посилається на те, що в провадженні СД відділення поліції № 2 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000304 від 20.11.2025, за ознаками складу кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України.

Процесуальне керівництво даного кримінального провадження здійснює Криворізька південна окружна прокуратура.

Досудовим розслідуванням встановлено, що чергової частини відділення поліції № 2 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області надійшла Ухвала Металургійного районного суду про зобов`язання внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за фактом підроблення документа. Обставини події встановлюються (ЄО № 20373 від 20.11.2025).

В рамках кримінального провадження була допитана в якості свідка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка повідомила про те, що вона являється власником квартири АДРЕСА_1 . Під вказаною квартирою внизу розташована квартира АДРЕСА_2 , яка належить на праві власності голові ОСББ «Костенко 25» - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка належним чином свої обов`язки як голова ОСББ не виконує, в зв`язку з чим часто на цій підставі у жителів будинку виникають конфлікти, в тому числі серед цих жителів були і батьки свідка.

В будинку відсутня поштова скринька квартири свідка, але враховуючи, що ОСОБА_5 є головою ОСББ, в неї є журнал обліку власників квартир та їх телефони.

23 червня 2023 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовною заявою, що нібито свідок, 09.04.2023 залила її квартиру. Не поставивши до відома свідка ОСОБА_4 , голова ОСББ затвердила підписом та печаткою ОСББ акт про затоплення, складений членами комісії та співвласниками вказаного будинку.

В даному акті вказано, що причиною залиття квартири АДРЕСА_2 являється несвоєчасне обслуговування водовідведення у кв. АДРЕСА_3 , який знаходиться у незадовільному технічному стані, що не відповідає дійсності та члени комісії не мали права робити такий висновок не оглянувши особисто квартиру свідка.

Члени комісії, які підписували акт - в квартиру не піднімалися, свідка для огляду квартири ОСОБА_5 не запрошували.

В подальшому, експерт ОСОБА_6 , яка являється знайомою ОСОБА_5 , на підставі вищевказаного акту про затоплення, склала висновок експерта з питань будівельно технічної експертизи № 33-23 про визначення суми матеріальної шкоди внаслідок затоплення квартири.

В подальшому, коли ОСОБА_5 , завчасно знаючи, що свідок не буде отримувати судові повістки, так як поштових скриньок на квартиру не має, не вказуючи її номер телефону в позовній заяві, звернулась до суду про стягнення зі свідка матеріальну та моральну шкоди в результаті нібито залиття квартири.

В подальшому, отримавши виконавчий лист, через приватного виконавця ОСОБА_7 , наклала арешт на квартиру свідка з метою подальшого заволодіння нею.

Рішення суду свідок також не могла отримати, і про нього дізналась тільки тоді, коли було відкрите виконавче провадження саме приватним виконавцем, а не державним, та накладений арешт на квартиру.

Таким чином свідку спричинена як матеріальна шкода так і моральна шкода діями ОСОБА_5 .

Таким чином, встановлено, що квартира за адресою: АДРЕСА_4 , яка належить на праві власності ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , являється предметом спору та є об`єктом кримінально-протиправних дій, а тому вона відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

29.11.2025 дізнавачем сектору дізнання ВП № 2 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області, керуючись п. 8 ст. 40, 40-1, 94, ч. 2 ст. 100, ч. 3 ст. 110, на підставі ч. 1 ст. 98 КПК України, винесена постанова про визнання речовим доказом - квартири за адресою: АДРЕСА_4 .

Враховуючи викладене, в даному випадку вбачається доцільним прийняти заходи, направлені на запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження вищезазначеного об`єкту нерухомого майна шляхом накладення на нього арешту, оскільки воно є речовим доказом.

Беручи до уваги вищевикладене та враховуючи, що в рамках досудового розслідування кримінального провадження № 0000304 від 20.11.2025 вбачається необхідність накласти арешт на майно, про яке йдеться у клопотанні, яке визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, з метою забезпечення збереження речових доказів, оскільки незастосування арешту може призвести до втрати майна, та з метою заборони здійснювати будь-які дії щодо відчуження та розпоряджання квартири за адресою: АДРЕСА_4 .

Дізнавач та прокурор, кожен окремо, в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду клопотання повідомлені належним чином, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності на задоволенні клопотання наполягали.

Представником власника майна - ОСОБА_4 адвокатом ОСОБА_8 подано до суду заяву про розгляд клопотання за його відсутності, на задоволенні клопотання наполягає.

Відповідно до ст. 172 КПК України, клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснювалось.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали кримінального провадження, приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 131 КПК арешт майна відноситься до заходів забезпечення кримінального провадження, та застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до частини 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Судом встановлено, що в провадженні СД відділення поліції № 2 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000304 від 20.11.2025, за ознаками складу кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України.

Процесуальне керівництво даного кримінального провадження здійснює Криворізька південна окружна прокуратура.

Досудовим розслідуванням встановлено, що чергової частини відділення поліції № 2 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області надійшла Ухвала Металургійного районного суду про зобов`язання внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за фактом підроблення документа. Обставини події встановлюються (ЄО № 20373 від 20.11.2025).

Положеннями ч. 2 ст. 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. the United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання щодо арешту майна слідчий суддя повинен враховувати сукупність чинників та факторів, серед яких, правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ст.173 ч.1 КПК України).

Враховуючи вищенаведене, з метою забезпечення швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування у кримінальному провадженні, досягнення дієвості кримінального провадження, відшкодування завданої шкоди, клопотання підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170 173, 175, 309 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В:

Клопотання старшого дізнавача сектору дізнання відділення поліції №2 Криворізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , в рамках кримінального провадження № 0000304 від 20.11.2025, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, про арешт майна, задовольнити.

Накласти арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_4 , яка належить на праві власності ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заборонити будь-кому здійснювати будь-які дії щодо відчуження та розпоряджання майном - квартирою за адресою: АДРЕСА_4 , яка належить на праві власності ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - до прийняття рішення по кримінальному провадженню та/або скасування арешту, окрім слідчого, прокурора.

Ухвала про арешт майна виконується негайно дізнавачем, прокурором.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1