У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2026 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання володільця (власника) тимчасово вилученого майна ОСОБА_3 , від імені якого діє захисника: ОСОБА_4 про скасування арешту майна,-

ВСТАНОВИВ:

Володілець (власник) тимчасово вилученого майна ОСОБА_3 , від імені якого діє захисника: ОСОБА_4 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із клопотанням про скасування арешту майна.

Клопотання обґрунтовано тим, що: у зв`язку із проведенням досудового розслідування кримінального провадження № 0000782 від 26 жовтня 2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 347, ч. 2 ст. 194 КК України, на підставі ухвали слідчого судді ОСОБА_5 21 грудня 2023 року було проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 за місцем проживання та реєстрації ОСОБА_3 .

Захисник зазначає, що в ході проведення обшуку виявлено та вилучено: мобільний телефон марки «Apple iPhone 13 Pro Мах» IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 з СІМ-картою всередині № НОМЕР_3 ; ноутбук «Lenovo» S/N: YD023RUA;- сервер марки «HIKVISION», S/N: С06973420.

У клопотанні вказано, що 27 грудня 2023 року ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду ОСОБА_6 по справі № 308/22822/23 за клопотанням слідчого був накладений арешт на тимчасово вилучене у ОСОБА_3 зазначене майно. Мобільний телефон, ноутбук і сервер зберігаються при справі у слідчого.

Захисник зазначає, що ОСОБА_3 у кримінальному провадженні не має статусу підозрюваного або обвинуваченого.

Захисник зазначає, що арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду ОСОБА_6 від 27 грудня 2023 року по справі № 308/22822/23, оскільки: арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано; ОСОБА_3 є власником зазначеного майна; по кримінальному провадженню № 0000782 від 26 жовтня 2023 року за два з половиною роки проведені всі необхідні слідчі дії і експертизи, пов`язані із речовими доказом, отримані відповідні висновки, однак причетність ОСОБА_3 до вчинення кримінального правопорушення не знайшла свого підтвердження.

Таким чином, захисник зазначає, що спотворити або фальсифікувати висновки щодо речових доказів і пов`язаної з ними доказової бази по кримінальному провадженню неможливо і в подальшому застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, відпала.

На підставі наведеного, керуючись ст.. ст.. 174 КПК України, захисник просить: скасувати арешт майна, яким є: мобільний телефон марки «Apple iPhone 13 Pro Мах» IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 з СІМ-картою всередині № НОМЕР_3 ; ноутбук «Lenovo» S/N: YD023RUA; сервер марки «HIKVISION», S/N: С06973420, накладений ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду ОСОБА_6 від 27 грудня 2023 року по справі № 308/22822/23.

У судове засідання власник майна та його представник не з`явилися. Разом із тим від ОСОБА_7 надійшла заява в якій він просить розглянути клопотання без їх участі та скасувати арешт майна.

Прокурор у судове засідання не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи за його відсутності. При цьому зазначив, що не заперечує проти задоволення клопотання.

Дослідивши матеріали клопотання, долучені до нього документи, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч.5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

За змістом ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів .

Згідно ч. 3 вказаної норми, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу….

Арешт може бути накладений і на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил цього Кодексу….

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Згідно ч.10 ст.170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів. Частиною 11 ст.170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Слідчим суддею встановлено, що ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.12.2023 за клопотанням прокурора Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_8 накладено арешт на майно, вилучене в ході обшуку 21.12.2023 за адресою: АДРЕСА_1 за місцем реєстрації та проживання гр.. ОСОБА_3 , а саме: мобільний телефон марки «Apple iPhone 13 Pro Мах» IMEI Т. НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 з СІМ-картою всередині № НОМЕР_3 ; два згортки фольги з сухою подрібненою речовиною рослинного походження всередині; ноутбук «Lenovo» S/N: YD023RUA;- сервер марки «HIKVISION», S/N: С06973420.

При цьому зі змісту ухвали вбачається, що власники майна у судовому засіданні не були присутні.

Згідно ухвали слідчого судді постановою слідчого від 21.12.2023 дані предмети визнані речовими доказами. Клопотання про арешт обумовлене необхідністю збереження речових доказів.

Слідчий суддя вважала, що стороною обвинувачення доведено, що вилучене майно може мати значення речових доказів, позаяк могло зберегти на собі сліди кримінального правопорушення або містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, чи бути знаряддям чи засобом вчинення кримінального правопорушення.

Враховуючи потребу органу досудового розслідування у проведенні слідчих дій з даним майном, а також можливість використати дані предмети в якості речових доказів під час кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що на даний момент досудового розслідування, зберігаються ризики приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження даного майна, слідча суддя дійшла висновку необхідності у його арешті.

Разом із тим, на час розгляду даного клопотання про скасування арешту майна поданого від імені особи за адресою проживання якого таке вилучене та яке належить йому, слідчому судді не надано відомостей про те, що власнику майна на яке накладено арешт, повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

Окрім того, слідчому судді не надано доказів того, що на даний час у рамках вказаного кримінального провадження здійснюються, чи будуть здійснюватися слідчі дії щодо майна на яке накладено арешт, а саме на: мобільний телефон марки «Apple iPhone 13 Pro Мах» IMEI Т. НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 з СІМ-картою всередині № НОМЕР_3 ; ноутбук «Lenovo» S/N: YD023RUA;- сервер марки «HIKVISION», S/N: С06973420.

Слідчий суддя враховує, що прокурором за клопотанням якого на вилучене майно накладено арешт подано клопотання в якому зазначено, що сторона обвинувачення не заперечує проти задоволення вказаного клопотання.

Відповідно до статей 7 та 16 КПК України загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень ст. 26 КПК України, принцип диспозитивності полягає, зокрема, в тому, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

В свою чергу обов`язок збирання доказів та доказування покладається виключно на сторони кримінального провадження, а тому, зважаючи на такі основоположні засади кримінального провадження, як змагальність та диспозитивність, слідчий суддя не зобов`язаний витребувати та збирати докази за власної ініціативи.

Відповідно до ч.1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідчим суддею враховується позицію слідчих органів, які не заперечують щодо скасування арешту.

Згідно статті 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Як передбачено ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно положень 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Так, абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України передбачено, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за клопотанням за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Із аналізу наведеної норми вбачається, що прийняття рішення про скасування арешту майна за клопотанням вищенаведених осіб можливе лише за таких умов: вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу минула потреба; вони доведуть, що арешт накладено необґрунтовано.

Згідно ч.1 ст.100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

Статтею 41 Конституції України, а також статтею 16 КПК України передбачені права, які регулюють право власності та захист права власності державою, у статті 1 протоколу № 1 до Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка набула чинності для України 11 вересня 1997 року, зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 317 ЦК України зміст права власності включає в себе права володіння, користування та розпорядження власником своїм майном. Під володінням розуміється юридична можливість особи впливу на річ, фактичне панування особи над річчю. Користування полягає у наявності у особи можливості видобувати споживчі властивості речі. Право розпорядження полягає у юридичній можливості власника визначати фактичну і юридичну долю речі.

Застосування будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження, у тому числі і арешт майна, є втручанням у права і свободи особи, проте таке втручання можливе, якщо потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання, обов`язковою ж умовою для такого втручання має бути встановлення обставин, які б не допустили до порушення принципу розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Вимога щодо забезпечення балансу між приватним та публічним інтересом слідує власне зі структури статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, вживаючи будь-яких заходів, у тому числі заходів з позбавлення особи її майна, держава повинна подбати про забезпечення при цьому відповідного пропорційного співвідношення між засобами, які застосовуються для цього, і метою, що ставиться. Отже, у кожній справі, в якій зазначається про порушення цієї статті, Суд повинен з`ясувати, внаслідок чого саме відповідна особа була змушена нести непропорційний і надмірний тягар. Як при втручанні у право мирного володіння майном, так і при утриманні від застосування заходів, необхідно забезпечити справедливий баланс між вимогами загальних інтересів суспільства та необхідністю захисту основних прав відповідної особи. Вимога щодо забезпечення такого балансу випливає зі структури статті 1 Першого Протоколу, якщо розглядати її в цілому. Зокрема, вживаючи будь-яких заходів, у тому числі й заходів з позбавлення особи її майна, держава повинна дбати про забезпечення при цьому відповідного пропорційного співвідношення між засобами, які застосовуються для цього, і метою, що ставиться.

Зі змісту наведеного, вбачається, що має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються щодо обмеження права власності та метою, яку прагнуть досягти органи досудового розслідування.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи, в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Відповідно до рішень Європейського Суду від 09.06.2005 року по справі "Бакланов проти Російської Федерації" та від 24 березня 2005 року по справі "Фрізен проти Російської Федерації", судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу N 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти.

Доказів, які б на теперішній час свідчили про потреби досудового розслідування у такому ступеню втручання у право власності заявника, слідчому судді не надано, а накладений арешт, свідчать про порушення принципу розумності та співрозмірності обмеження заявника у праві його власності та завдань кримінального провадження.

Зважаючи на доводи, викладені у клопотанні про скасування арешту на майно, керуючись принципами диспозитивності та змагальності сторін, з урахуванням позиції сторони обвинувачення, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання захисника про скасування арешту майна в частині що стосується мобільного телефону марки «Apple iPhone 13 Pro Мах» IMEI Т. НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 з СІМ-картою всередині № НОМЕР_3 ; ноутбук «Lenovo» S/N: YD023RUA;- сервер марки «HIKVISION», S/N: С06973420, підлягає до задоволення.

В ході судового розгляду встановлено, що поточні потреби досудового розслідування не виправдовують такий ступінь втручання у права власника, а тому потреба у застосуванні арешту саме щодо вказаного майна відпала.

Враховуючи те, що накладення арешту на майно перешкоджає законному праву власника користуватися своїм майном, а також те, що, стороною обвинувачення не надано доказів, які б вказували на необхідність застосування такого виду забезпечення кримінального провадження як арешт, слідчий суддя приходить до висновку, що в подальшому застосуванні такого виду арешту на майно, відпала потреба.

Варто зауважити, що відповідно до п.4 ч.1 ст. 169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: у разі скасування арешту.

З огляду на викладене, слідчий суддя приходить до висновку про те, що клопотання слід задовольнити.

Керуючись ст. ст. 170 174, ч. 2 ст. 376 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання володільця (власника) тимчасово вилученого майна ОСОБА_3 , від імені якого діє захисника: ОСОБА_4 про скасування арешту майна задовольнити.

Скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.12.2026 у частині що стосується: мобільного телефону марки «Apple iPhone 13 Pro Мах» IMEI Т. НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 з СІМ-картою всередині № НОМЕР_3 ; ноутбук «Lenovo» S/N: YD023RUA;- сервер марки «HIKVISION», S/N: С06973420, підлягає до задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1