Дата документу 02.02.2026 Справа № 333/2673/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №333/2673/24 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/300/26 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула 02 лютого 2026 року у місті Запоріжжі в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Вознесенка, Мелітопольського району, Запорізької області, громадянина України, який має вищу освіту, одружений, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, який відповідно до п.1 ч.1 ст. 481 КПК України, є особою, щодо якої здійснюється особливий порядок кримінального провадження - депутат VIII скликання Костянтинівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області Запорізької обласної організації політичної партії «Слуга народу»,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 111-1, ч.2 ст. 111 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 - в режимі відеоконференції.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_8 звернулася до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 31 липня 2025 року, яким ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень та призначено наступне покарання:

- за ч.5 ст. 111-1 КК України у виді позбавлення волі на строк 10 (десять) років, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій в органах влади та місцевого самоврядування строком на 15 (п`ятнадцять) років, з конфіскацією всього належного йому майна;

- за ч.2 ст. 111 КК України у виді позбавлення волі на строк 15 (п`ятнадцять) років з конфіскацією всього належного йому майна.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 15 (п`ятнадцять) років, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій в органах влади та місцевого самоврядування строком на 15 (п`ятнадцять) років, з конфіскацією всього належного йому майна.

На підставі ст. 54 КК України позбавлено ОСОБА_6 спеціального звання - «майор поліції».

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_6 ухвалено рахувати з моменту приведення вироку до виконання, тобто з моменту фактичного його затримання.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 06 березня 2024 року на майно, яке належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: транспортний засіб марки «ВАЗ 21063», 1982 року випуску, об`єм двигуна 1292 см.куб., VIN-код НОМЕР_1 ; транспортний засіб марки «VOLKSWAGEN CADDY», 2011 року випуску, об`єм двигуна 1986 см.куб., VIN-код НОМЕР_2 - залишений незмінним до приведення вироку до виконання в частині конфіскації всього належного ОСОБА_6 майна на користь держави.

В апеляційній скарзі захисник просить оскаржуваний вирок суду скасувати і закрити кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 111 -1, ч.2 ст. 111 КК України у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення його винуватості в суді.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що ОСОБА_6 в судові засідання не з`явився, своїми правами гарантованими йому нормами міжнародного законодавства та національного законодавства України щодо безпосередньо приймати участь у судовому засіданні та обирати захисника на власний розсуд не скористався.

В той же час, ОСОБА_9 не направляв до суду першої інстанції заяв або клопотань щодо визначеності його правової позиції.

ОСОБА_6 під час судового розгляду в суді першої інстанції вину не визнав, про що свідчить презумпція невинуватості гарантована йому законом.

Жодний свідок не володіє інформацією чи чинився тиск на ОСОБА_6 окупаційною владою, та не можуть спростувати відсутність такого тиску. Докази з електронних носіїв - соціальних мереж не можуть бути належними та допустимими, так як не надано інформації щодо верифікації адміністраторів телеграм каналів, походження інформації сумнівне.

Натомість, свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 підтвердили, що ОСОБА_6 працював саме в адміністративному органі створеному окупаційною владою та виконував виключно адміністративно - господарські функції. Інформації щодо прийняття участі обвинуваченого у незаконних військових формуваннях немає. Інші кримінальні провадження щодо ОСОБА_6 відсутні, він не має судимостей, був обраний депутатом VIII скликання Костянтинівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області від Запорізької обласної організації політичної партії «Слуга народу».

Відсутність у кримінальному провадженні відомостей щодо подробиць спілкування ОСОБА_6 з посадовими особами російської федерації з огляду на його політичну діяльність до тимчасової окупації, не дає суду об`єктивної інформації, що могло змусити особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення. Відсутність інформації щодо можливого психологічного тиску певними посадовими особами російської федерації свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

На підставі наданих доказів не доведений факт добровільності зайняття ОСОБА_6 адміністративної посади в незаконних адміністративних органах, створених на тимчасово окупованій території. Сам факт військової агресії, знаходження підзахисного на окупованій території, вкрай тяжка економічна ситуація, наявність родини вже є доказом перебування особи під психологічним тиском, що впливає на її волевиявлення.

Суд не врахував, що обвинувачений тривалий час проживає на тимчасово окупованій території в умовах тотальної окупації. Таким чином, для нього повинен діяти принцип справедливості під час окупації.

Необхідно зазначити, що ОСОБА_6 не належав до категорії «Сторона війни», він належав до категорії «Цивільна особа» на окупованій території.

У кримінальному провадженні не дотримані права обвинуваченого гарантовані йому ст.ст. 14-16 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, який Україна ратифікувала 19 жовтня 1973 року.

Відповідно до вироку суду, згідно з Конституцією України, Україна є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і російською федерацією 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Всупереч вказаним нормам міжнародного гуманітарного права президент російської федерації володимир путін та інші, невстановлені на цей час досудовим розслідуванням представники влади російської федерації, діючи всупереч вимогам п. п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994 року, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 року та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 року № 36/103, від 16.12.1970 року № 2734 (XXV) від 21.12.1965 року № 2131 (XX), від 14.12.1974 року № 3314 (XXIX), спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, та віддали відповідні накази на вторгнення підрозділів збройних сил російської федерації на територію України з метою її незаконного збройного захоплення та подальшої військової окупації.

24 лютого 2022 року на виконання вищевказаних наказів, військовослужбовці збройних сил російської федерації, шляхом збройної агресії із застосуванням зброї, військової техніки та артилерії, з нанесенням ракетних та авіаційно-бомбових ударів по військовій та цивільній інфраструктурі, незаконно вторглись на територію України через державні кордони України в Донецькій, Запорізькій, Житомирській, Київській, Луганській, Сумській, Харківській, Херсонській та Чернігівській областях, та здійснили збройний напад на державні органи влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти військової та цивільної інфраструктури, які мають важливе народногосподарське та оборонне значення, після чого здійснили військову окупацію частини території України, в тому числі і Мелітопольського району, Запорізької області, який було захоплено 25 лютого 2022 року.

24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено введення в Україні воєнного стану із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, дія якого неодноразово продовжена відповідними указами Президента України, затвердженими Законами України, зокрема Законом України від 06 лютого 2023 року «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», яким передбачено продовження воєнного стану з 05 год. 30 хв. 19 лютого 2023 року строком на 90 діб.

Так, відповідно до положень ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року (в редакції від 07 травня 2022 року, далі за текстом - Закон № 1207-V11), тимчасово окупована російською федерацією територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Тимчасова окупація російською федерацією територій України, визначених ч.1 ст. 3 цього Закону, незалежно від її тривалості, є незаконною і не створює для російської федерації жодних територіальних прав.

За державою Україна, територіальними громадами сіл, селищ, міст, розташованих на тимчасово окупованій території, органами державної влади, органами місцевого самоврядування та іншими суб`єктами публічного права зберігається право власності, інші речові права на майно, у тому числі на нерухоме майно, включаючи земельні ділянки, що знаходиться на тимчасово окупованій території.

Порядок створення органів місцевого самоврядування, обрання сільських, селищних, міських голів, встановлюється Конституцією України, Законом України «Про місцеве самоврядування України» та іншими Законами та ґрунтується на основі загального, рівного, прямого виборчого права шляхом таємного голосування.

Тимчасово окупованою територією, відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1-1 Закону № 1207-VII, є частини території України, в межах яких збройні формування російської федерації та окупаційна адміністрація російської федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування російської федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації російської федерації.

Починаючи з 25 лютого 2022 року і на даний час територія Костянтинівської сільської територіальної громади Мелітопольського району Запорізької області, є тимчасово окупованою територією представниками збройних формувань держави-агресора російської федерації та включена до переліку окупованих територій, відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 309 від 22 грудня 2022 року «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією».

Після остаточної військової окупації території Костянтинівської сільської територіальної громади Мелітопольського району Запорізької області, представниками збройних формувань держави-агресора російської федерації фактично узурповано всі владні повноваження на тимчасово окупованій ними території громади шляхом збройного захоплення адміністративних будівель органів державної влади та місцевого самоврядування, встановлення інституту військових комендатур, запровадження тотального контролю та жорсткого управління у всіх сферах життєдіяльності громади, фактичної ліквідації приватної власності, свободи слова, пересування та волевиявлення, а також шляхом повсякденного залякування населення, застосування фізичного і психологічного впливу до окремих категорій суспільства та верств населення, в тому числі шляхом незаконного позбавлення волі діючих представників органів державної влади України та місцевого самоврядування, які відмовлялися співпрацювати з окупаційною владою.

Разом з тим, приблизно у квітні 2022 року, представниками збройних формувань держави-агресора російської федерації всупереч порядку встановленого Конституцією України, Законами України «Про місцеві державні адміністрації», «Про місцеве самоврядування в Україні» та іншими діючими нормативно-правовими актами, за підтримки місцевих колаборантів та інших лояльних до держави-агресора верств місцевого населення, цілеспрямовано створено окупаційну адміністрацію - Адміністрацію Константинівського сільського поселення Мелітопольського району Запорізької області (мовою оригіналу - «Администрации Константиновского сельского поселения Мелитопольского района Запорожской области»), з метою подальшого утримання адміністративно-політичного контролю на захопленій військовим шляхом території, встановлення тотального контролю та реалізації всіх узурпованих владних повноважень діючої Костянтинівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області, яка не припинила своєї діяльності відповідно до вимог чинного законодавства України та продовжила свою діяльність в евакуації.

Відповідно до положень п. 6 ч. 1 ст. 1-1 Закону № 1207-УІІ, окупаційна адміністрація російської федерації, це сукупність державних органів і структур російської федерації, функціонально відповідальних за управління тимчасово окупованими територіями та підконтрольних російській федерації самопроголошених органів, які узурпували виконання владних повноважень на тимчасово окупованих територіях та які виконували чи виконують властиві органам державної влади чи органам місцевого самоврядування функції на тимчасово окупованій території України, в тому числі органи, організації, підприємства та установи, включаючи правоохоронні та судові органи, нотаріусів та суб`єктів адміністративних послуг.

Громадянин України ОСОБА_6 , незважаючи на основи гарантовані Конституцією України та Виборчим кодексом України в частині обрання депутатом Костянтинівської сільської ради, нехтуючи урочисто прийнятою Присягою, після початку 24 лютого 2022 року повномасштабного вторгнення збройних сил російської федерації на територію України та тимчасову окупацію останніми частини території Запорізької області, в тому числі Костянтинівської сільської територіальної громади, у невстановлений органом досудового розслідування час, однак не пізніше другої декади травня 2022 року, перебуваючи на території с.Вознесенка Мелітопольського району Запорізької області, діючи умисно, з метою підтримання окупаційної влади, встановленої збройними формуваннями державою-агресором російської федерації, добровільно прийняв пропозицію від невстановлених під час досудового розслідування осіб, із числа представників збройних формувань держави-агресора російської федерації та добровільно зайняв посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно господарських функцій - старости с. Вознесенка, що входить до територіального устрою т.зв. «Администрации Константиновского сельского поселения Мелитопольского района Запорожской области», створеній на тимчасово окупованій території у приміщенні Вознесенівської сільської ради за адресою: Запорізька область, Мелітопольський район, с. Вознесенка, вул. Кірова, буд. 205, яку займав приблизно до 03 квітня 2023 року.

Так, починаючи з другої декади травня 2022 року (точна дата органом досудового розслідування не встановлена) громадянин України ОСОБА_6 , будучи депутатом VIII скликання Костянтинівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області від Запорізької обласної організації політичної партії «Слуга народу», діючи умисно, розуміючи та усвідомлюючи протиправність своїх дій, виконуючи обов`язки старости с. Вознесенка адміністрації Константинівського сільського поселення, Мелітопольського району Запорізької області, створеного органу окупаційної адміністрації держави-агресора, з власних корисливих та ідеологічних мотивів, бажаючи проявити себе та довести окупаційній владі свою лояльність та відданість, вчиняв протиправні дії, пов`язані зі виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно господарських функцій.

Зокрема, з початку перебування на вказаній посаді в незаконно створеному органі влади держави агресора - російської федерації ОСОБА_6 , сприяв організації роботи т.зв. «Администрации Константиновского сельского поселения Мелитопольского района Запорожской области», здійснював безпосереднє керівництво її структурними підрозділами у с. Вознесенка, розпоряджався майном від імені окупаційної адміністрації, брав участь у забезпеченні функціонування незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території Запорізької області, в тому числі окупаційних адміністрацій, в 2022-2023 роках, за що отримував грошову винагороду (заробітну плату) у грошовій одиниці держави-агресора, а також надавав всебічну допомогу представникам окупаційної влади та збройним силам російської федерації у встановленні, закріпленні та підтриманні їх незаконної влади на тимчасово окупованій території Костянтинівської сільської територіальної громади, виконував організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції, якими був незаконно наділений представниками окупаційної влади.

В подальшому, громадянин України ОСОБА_6 , продовжуючи свій злочинний умисел, з метою кар`єрного зростання, у невстановлений органом досудового розслідування час, але не пізніше 03 квітня 2023 року обійняв посаду тимчасово виконуючого обов`язки голови т.зв. «Администрации Константиновского сельского поселения Мелитопольского района Запорожской области», що розташована у приміщенні Костянтинівської сільської ради за адресою: Запорізька область. Мелітопольський район, с. Костянтинівка, вул. Маяковського, буд. 165, яка передбачає реалізацію адміністративно-господарських та організаційно-розпорядчих функцій в межах незаконно створеного окупаційного органу влади на тимчасово окупованих територіях Костянтинівської сільської територіальної громади, в тому числі й керівництво її структурними підрозділами та розпорядження майном окупаційної адміністрації держави агресора.

Крім того, ОСОБА_6 , в період часу з 17 травня 2022 року по 20 червня 2022 року, здійснив надання представникам російської федерації: ОСОБА_17 , який використовує позивний « ОСОБА_18 » та « ОСОБА_19 », ОСОБА_20 , який використовує позивний « ОСОБА_21 », та які є представниками федеральної служби безпеки (далі - ФСБ російської федерації), допомогу в проведенні підривної діяльності проти України, шляхом передачі відомостей про осіб із числа місцевих мешканців населених пунктів, що входять до складу Костянтинівської сільської територіальної громади Мелітопольського району Запорізької області, які чинять активний спротив представникам окупаційної влади, та діють на тимчасово окупованій території Запорізької області або приймають участь у захисті України від російської агресії в складі Збройних сил України чи інших воєнізованих формувань, які створенні відповідно до законів України.

Не пізніше 17 травня 2022 року, о 14 год. 19 хв., ОСОБА_6 , у с.Вознесенка Мелітопольського району Запорізької області, використовуючи абонентський номер оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» НОМЕР_3 , який зареєстрований в мобільному застосунку для миттєвого обміну повідомленнями «Telegram» із нікнеймом « ОСОБА_22 » встановив зв`язок із представником ФСБ російської федерації користувачем облікового запису в застосунку для миттєвого обміну повідомленнями «Тelegram», зареєстрованого на ім`я « ОСОБА_18 » - ОСОБА_17 з позивним « ОСОБА_18 » та « ОСОБА_19 ».

Після чого, діючи умисно на шкоду державній безпеці України, 19 травня 2022 року, о 12 год. 26 хв., ОСОБА_6 , використовуючи обліковий запис, зареєстрований на ім`я « ОСОБА_22 » абонентський номер оператора мобільного зв`язку НОМЕР_3 , в мобільному застосунку для миттєвого обміну повідомленнями «Telegram» відправив користувачу облікового запису, зареєстрованого на ім`я « ОСОБА_23 », яким користується ОСОБА_17 , фотографію невстановленої особи, а о 12 год. 27 хв. повідомлення наступного змісту (орфографію збережено) - «Добрый день. Неизвестный нам человек. ходит периодически у нас по рынку в с. Вознесенка и судя по всему изучает настроение граждан!!!.».

19 травня 2022 року, о 15 год. 14 хв., користувач облікового запису зареєстрованого на ім`я « ОСОБА_23 », яким користується ОСОБА_17 , відповідає повідомленням наступного змісту (орфографию збережено): «Добрый день! Есть понимание где он живет или как часто появляется?».

19 травня 2022 року, о 15 год. 24 хв., використовуючи обліковий запис, зареєстрований на ім я « ОСОБА_22 », абонентський номер оператора мобільного зв`язку НОМЕР_3 , в мобільному застосунку для миттєвого обміну повідомленнями «Telegram» відправив користувачу облікового запису, зареєстрованого на ім`я « ОСОБА_23 », яким користується ОСОБА_17 повідомлення із таким змістом (орфографію збережено): «Значит по этому человеку, завтра посмотрим если появится постараемся вам сообщить и проследить за ним. Как он и куда уходит!».

16 червня 2022 року, о 10 год. 17 хв., ОСОБА_6 , у с. Вознесенка Мелітопольського району Запорізької області, використовуючи абонентський номер оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» НОМЕР_3 , який зареєстрований в мобільному застосунку для миттєвого обміну повідомленнями «Telegram», із нікнеймом « ОСОБА_22 » встановив зв`язок із представником ФСБ російської федерації користувачем облікового запису в застосунку для миттєвого обміну повідомленнями «Telegram» зареєстрованого на ім`я « ОСОБА_24 », яким користується ОСОБА_20 з позивним « ОСОБА_21 ».

16 червня 2022 року, об 11 год. 00 хв., користувач облікового запису зареєстрованого на ім`я « ОСОБА_24 », яким користується ОСОБА_20 надсилає повідомлення наступного змісту (орфографию збережено): «Принял, жду адреса».

16 червня 2022 року, об 11 год. 45 хв., 18 червня 2022 року, о 10 год. 02 хв., та 19 червня 2022 року, 09 год. 03 хв., ОСОБА_6 , використовуючи обліковий запис, зареєстрований на ім`я « ОСОБА_22 », абонентський номер оператора мобільного зв`язку НОМЕР_3 . в мобільному застосунку для миттєвого обміну повідомленнями «Telegram» відправив користувачу облікового запису, зареєстрованого на ім`я « ОСОБА_24 », яким користується ОСОБА_20 повідомлення з інформацією про конкретних осіб із числа місцевого проукраїнського населення на території Костянтинівської сільської територіальної громади, які чинили опір встановленню окупаційного режиму держави-агресора, зокрема членів родин військовослужбовців Збройних сил України та інших воєнізованих формувань, які відповідно до Конституції України та Законів України чинять опір військам російської федерації, захищаючи суверенну і незалежну державу Україна, із зазначенням їх персональних даних та місця проживання на території Костянтинівської сільської територіальної громади, внаслідок чого, до місцевого населення були застосовані репресивні заходи зі сторони військовослужбовців окупаційних військ.

Своїми умисними діями ОСОБА_6 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 111 КК України - державна зрада у формі надання представникам іноземної держави допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, вчинена в умовах воєнного стану; ч. 5 ст. 111-1 КК України - добровільне зайняття громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора.

Заслухавши доповідь судді; захисника, яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 розглядалось у суді першої інстанції у порядку, передбаченому главою 24-1 Особливості спеціального досудового розслідування кримінальних правопорушень КПК України.

Відповідно до вимог ч.3 ст.323 КПК України, судовий розгляд у кримінальному провадженні щодо злочинів, зазначених у частині другій статті 297-1 цього Кодексу, може здійснюватися за відсутності обвинуваченого (in absentia), крім неповнолітнього, який переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності (спеціальне судове провадження) та/або оголошений в міжнародний розшук.

За наявності таких обставин за клопотанням прокурора, до якого додаються матеріали про те, що обвинувачений знав або повинен був знати про розпочате кримінальне провадження, суд постановляє ухвалу про здійснення спеціального судового провадження стосовно такого обвинуваченого.

Процедури "in absentia" припускають деякий відступ від загальних правил кримінального процесу. Особливе значення при цьому надається питанню про забезпечення прав відсутнього в залі судового засідання підсудного. У прецедентній практиці Європейського Суду з прав людини були вироблені критерії, яким має відповідати таке провадження. При цьому Суд у своїх рішеннях неодноразово наголошував на необхідності забезпечення процесуальних прав і гарантій осіб, що беруть участь у кримінальному процесі. До таких прав, що підлягають безумовному дотриманню, насамперед, відносяться: право бути присутнім під час розгляду справи, право на захисника, право бути вислуханим, право оскаржити заочний вирок.

Так, у рішенні "Медєніца проти Швейцарії" Європейський Суд з прав людини зазначив, що існування процедури заочного кримінального провадження не викликає заперечень лише за умови, що при цьому дотримуються гарантії, що забезпечують права людини, закріплені Конвенцією.

Ключове значення в цьому випадку відіграє повідомлення особи про порушене проти неї кримінальне провадження, яке мало бути здійснено відповідно до процесуальних і матеріальних вимог, що гарантують ефективне здійснення її прав, при тому, що неясна і неофіційна інформація є недостатньою (справа "Сейдовіч проти Італії"). Повідомлення має бути зроблене офіційно, а твердження про наявність повідомлення з листів родичів або від співробітників засобів масової інформації (справа "Шомоді проти Італії"), є необґрунтованими.

Відповідно до вимог статті 297-5 КПК України, повістки про виклик підозрюваного у разі здійснення спеціального досудового розслідування надсилаються за останнім відомим місцем його проживання чи перебування та обов`язково публікуються в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора. З моменту опублікування повістки про виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора підозрюваний вважається належним чином ознайомленим з її змістом.

У цьому провадженні вказаних вимог було дотримано як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду, а також апеляційного провадження, що стороною захисту не заперечується та не спростовано.

Зокрема, повістка про виклик обвинуваченого ОСОБА_6 в судове засідання суду апеляційної інстанції була опублікована у ЗМІ загальнодержавної сфери розповсюдження - «Урядовий кур`єр» випуск №25 (8217) від 30 січня 2026 року; повідомлення про дату, час та місце розгляду провадження також розміщено на офіційному веб-сайті Судової влади.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На переконання колегії суддів, оскаржуваний вирок суду вказаним вимогам закону відповідає. Суд першої інстанції під час розгляду даного кримінального провадження ретельно дослідив зібрані по справі докази в їх сукупності, надав цим доказам належну юридичну оцінку, правильно встановив фактичні обставини справи та обґрунтовано визнав ОСОБА_6 винуватим у вчиненні інкримінованих йому злочинів, передбачених ч.5 ст.111-1, ч.2 ст.111 КК України.

Як зазначено вище, судовий розгляд зазначеного провадження здійснювався за відсутністю обвинуваченого ОСОБА_6 у спеціальному судовому провадженні, рішення про проведення якого було прийняте з урахуванням тих обставин, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.111-1, ч.2 ст.111 КК України, знає про розпочате щодо нього кримінальне провадження та переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України (Мелітопольський район, Запорізька область), з метою ухилення від кримінальної відповідальності (спеціальне судове провадження).

У зв`язку з цим обвинувачений ОСОБА_6 не був допитаний судом в якості обвинуваченого по суті висунутого йому обвинувачення.

Разом з тим, судом при проведенні спеціального судового провадження були виконані вимоги, передбачені статтею 297-5 КПК України.

Захист обвинуваченого за призначенням здійснював фахівець в галузі права - адвокат ОСОБА_8 .

В судовому засіданні був допитаний свідок ОСОБА_10 , яка зазначила суду, що є односельчанкою ОСОБА_6 , тому «як в селі» знає про його життя. До 2015 року ОСОБА_6 працював начальником Мелітопольського райвідділу, звідти пішов на пенсію. У селі його знали усі, він мав своє кафе. У лютому 2022 року в село зайшли окупанти, зайняли сільську раду. ОСОБА_6 постійно теж був у сільській ради, роздавав людям гуманітарну допомогу, з окупантами спілкувався дружньо. ОСОБА_6 зайняв посаду голови сільської ради. До нього в кафе постійно приїздили окупанти, їздили їх машини. ОСОБА_6 спілкувався з військовими рф, мав гарні відносини, хоча до вторгнення від нього ніколи не чули проросійських поглядів. ОСОБА_6 має сім`ю, вони нікуди не виїздили, його батьки померли. Після повномасштабного вторгнення виїхала з окупованої території лише 08 травня 2023 року, потім з соціальних мереж бачила публікації від ОСОБА_6 , який виступав на каналі « ІНФОРМАЦІЯ_3 ».

Свідок ОСОБА_11 пояснила, що є мешканкою с. Вознесенка Мелітопольського району. ОСОБА_6 знає, так як бачила його у сільській раді, коли приїздила в магазин, або сплачувала рахунки за комунальні послуги. Після вторгнення російської федерації ОСОБА_6 роздавав гуманітарну допомогу від імені окупантів, там велись списки тих хто її отримав. ОСОБА_6 порадив їм не отримувати допомогу, так як вони родина військових і їм може загрожувати небезпека. На усі заходи, що проходили в селі від імені окупантів, вони не ходили, так як дуже боялись. Виїхали з окупованої території 07 листопада 2023 року. Наразі вона вже не військовослужбовець, її звільнили, так як чоловік знаходився в м.Маріуполь як військовослужбовець на «Азовсталі», а донька була на той час неповнолітня. Зі сторони окупантів жодних заходів примусу до неї не було застосовано.

Свідок ОСОБА_12 пояснила, що знає обвинуваченого, так як він виконував обов`язки старости села. Вона мешкала у с. Вознесенка, а виїхала з тимчасово окупованої території 07 листопада 2023 року. Бачила його у сільській ради, він там був у компанії окупантів, роздавав людям гуманітарну допомогу та вів списки тих, хто її отримав. ОСОБА_6 одружений, вони добре завжди жили, тримали свій магазин у селі. ОСОБА_6 пішов добровільно на співпрацю з окупантами, проте її не агітував до співпраці.

Свідок ОСОБА_13 пояснив суду, що був мешканцем с. Вознесенка під час повномасштабного вторгнення. Добре знає ОСОБА_6 , так як вони працювали разом тривалий час. Знайомий з його сім`єю, його дружина працювала у магазині. ОСОБА_6 пішов на співпрацю з окупантами, проте як саме це було він не знає. У будинок його сина ОСОБА_6 відразу ж заселив окупантів, хоча знав чий це будинок і що наразі його син воює. ОСОБА_6 виконував обов`язки старости села, видавав гуманітарну допомогу, організовував ярмарки від імені російської федерації, «віджимав» будинки у мешканців, щоб туди заселити окупантів. На приміщенні сільської ради висів російський прапор, ОСОБА_6 сидів у сільській раді на другому поверсі. Після вторгнення російської федерації з ОСОБА_6 він не спілкувався, лише вітались, він ніколи його не заохочував співпрацювати, але знає, що той надав інформацію окупантам про сім`ї військовослужбовців.

Свідок ОСОБА_14 зазначив, що на момент вторгнення і окупації він мешкав у с. Костянтинівка, на той час працював поліцейським. ОСОБА_6 добре знає, так як працював з ним до 2008 року. Після вторгнення з ОСОБА_6 не спілкувався, але знав, що окупанти призначили його старостою с. Костянтинівка. У червні 2022 року до нього приїздили представники окупаційної влади з обшуком, шукали брата, який на той час вже був у м. Запоріжжі. Брат - ОСОБА_25 був депутатом Костянтинівського територіальної громади. Окупанти шукали ключі від будинку брата. Виїхав з тимчасово окупованої території 09 вересня 2022 року, вже з соціальних мереж бачив, що ОСОБА_6 активно співпрацює з окупантами, було зрозуміло, що на нього ніхто не тиснув і піти на співпрацю було його вільне рішення.

Свідок ОСОБА_26 пояснив, що знайомий з обвинуваченим, тому що з 2006 року разом працювали у поліції. Ніколи від нього не чув думок щодо проросійських поглядів. Після вторгнення російської федерації зустрів ОСОБА_6 біля Мелітопольської сільської ради, він повідомив, що буде займати керівну посаду, пропонував співпрацювати з окупаційною владою, казав, що той хто погодиться на співпрацю, той отримає керівні посади. У ОСОБА_6 є дружина, але вони особисто не знайомі. Впевнений, що тиску на ОСОБА_6 з боку окупації не було, на посаду він вступив добровільно. Виїхати з тимчасово окупованої території ОСОБА_6 мав можливість, але цього не зробив.

Свідок ОСОБА_15 зазначила суду, що знає ОСОБА_6 з дитинства, він врівноважений і доброзичливий. Під час окупації проживала в с. Вознесенка. Виїхала з тимчасово окупованої території у період з 20 по 25 липня 2022 року. До цього часу знала, що ОСОБА_6 перейшов на бік окупаційної влади та зайняв керівну посаду - голови сільської ради. Бачила його декілька разів біля сільської ради, він видавав гуманітарну допомогу. Також ОСОБА_6 опитував місцевих, бо шукав будинки для того, щоб заселились жити окупанти. Усі рідні ОСОБА_6 знаходяться в окупації і не мали намір виїздити. Впевнена, що на співпрацю вони пішли добровільно, примусу не було.

Свідок ОСОБА_16 пояснив, що добре знає обвинуваченого, бо вони куми, ОСОБА_6 хрестив його сина. Під час вторгнення він знаходився в м.Мелітополь, декілька разів спілкувався з ОСОБА_6 телефоном, останній повідомив, що займається обороною. Згодом знайомі повідомили, що ОСОБА_6 вже заступник голови Костянтинівської сільської ради, а потім його призначили головою. Бачив його інтерв`ю в соціальних мережах, там він представлявся як голова сільської ради. На співпрацю ОСОБА_6 пішов добровільно.

Судом було встановлено, що свідок ОСОБА_27 не може прийняти участь у судовому засіданні через залучення його до виконання бойових завдань у Донецькій області.

За клопотанням прокурора судом оголошено протокол допиту свідка ОСОБА_27 від 04 грудня 2023 року.

Свідок зазначив, що на момент повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України він працював у сільській раді, займав посаду начальника відділу благоустрою Константинівської ОТГ. З ОСОБА_6 вони були однопартійцями, разом були на сесіях, між собою спілкувалися з робочих, або депутатських питань. Перші місяці після вторгнення ОСОБА_6 поводив себе нейтрально. Йому відомо, що у зятя ОСОБА_6 стався якійсь конфлікт з чеченцями, і ОСОБА_6 телефонував своєму однокурснику, який був з м.Донецьк, щоб той допоміг йому вирішити цю проблему. Про те чи співпрацював ОСОБА_6 з ФСБ свідку невідомо, останній з ним такою інформацією не ділився. Приблизно у середині літа 2022 року він проголосив себе старостою с.Вознесенка, зайняв кабінет, повісив у ньому на всю стіну російський прапор. Питання, які стосувалися заселення людей у будинки вирішувались тільки з ним. Після того як він проголосив себе старостою, він почав свідка ігнорувати, якщо вони десь з ним зустрічалися, можливо тому, що ОСОБА_6 вже знав про його проукраїнську позицію.

Також, в судовому засіданні були дослідженні такі документи:

- відомості з протоколу про результати НРСД від 07 серпня 2022 року, а саме зняття інформації з транспортних телекомунікаційних систем - відомостей з мобільного додатку «Телеграмм» з обліковим записом, що зареєстрований на абонентський номер оператора мобільного зв`язку НОМЕР_4 , що належить та яким користується ОСОБА_6 , відповідно до яких ОСОБА_6 як голова «администрации Константиновского сельского поселения Мелитопольского района Запорожской области» активно співпрацює з представниками окупаційної влади: « ОСОБА_28 », пересилає дані щодо «референдуму», надає список мешканців с. Вознесенка, інформацію по старостам; «ІНФОРМАЦІЯ_5» надає фото, адреси мешканців; « ОСОБА_29 » - вирішують питання щодо водіїв на референдум, оплату та видачі матеріальної допомоги мешканцям по 10000 рублів; « ОСОБА_30 » - представляється як старший по с. Вознесенка та питає щодо необхідної інформації - по гуманітарній допомозі чи по журналістам;

- відомості з протоколу про результати НРСД від 07 березня 2023 року, а саме зняття інформації з транспортних телекомунікаційних систем - відомостей з мобільного додатку «Телеграмм» з обліковим записом, що зареєстрований на абонентський номер оператора мобільного зв`язку НОМЕР_5 , що належить та яким користується ОСОБА_31 « ОСОБА_32 », яка є учасником групи «ІНФОРМАЦІЯ_6», яка там підписана як « ОСОБА_33 », яка користується обліковим записом за номером НОМЕР_6 , крім того в цій групі 84 учасники, наявні повідомлення серед яких: «распоряжение № 53 от 20.02.2023 года» о предоставлении информации - списки руководителей предприятий, а также списки лидеров общественного мнения; «распоряжение № 68 от 03.03.2023 года» об информации подвоза детей к школам и детским садикам на територии Мелитопольского района;

- відомості з протоколу огляду від 07 лютого 2024 року, проведеного слідчим 1-го відділення СВ УСБУ в Запорізькій області молодшим лейтенантом ОСОБА_34 за участі спеціаліста - кандидата технічних наук ОСОБА_35 , згідно з якими встановлено, що за допомогою комп`ютера з доступом до мережі Інтернет - канал «Telegram» виявлено канал « ІНФОРМАЦІЯ_4 » на каналі публікації такого змісту «Внимание! С 3 апреля 2023 года назначить и.о. главы Константиновского сельского поселения ОСОБА_6 »; «Со словами напутствия к будущим выпускникам Вознесеновской школы № 4 выступил почетный гость праздника - и.о. главы Константиновского сельского поселения ОСОБА_6 », наявні прін-скріни екрану, де зображений ОСОБА_6 з мікрофоном на святі випускників. Публікація від 23 липня 2023 року наступного змісту: «24 июля в Константиновке в здании сельського совета будет работать мобильный офис Териториального Фонда обязательного медицинского страхования, выезд состоится при содействии главы ВГА города Мелитополя ОСОБА_36 и главы Константиновского сельского совета ОСОБА_6 ». Публікація від 14 жовтня 2023 року, прін-скрин екрана, проведено мітинг, на якому виступає ОСОБА_6 - «в наших сердцах никогда не угаснет память о тех, кто ценой своих жизней завоевал для нас победу. Память об освободителях стала частью нашего сознания, неотрывной частью чувства долга перед погибшими»;

- відомості з протоколу огляду від 07 лютого 2024 року, проведеного слідчим 1-го відділення СВ УСБУ в Запорізькій області молодшим лейтенантом ОСОБА_34 за участі спеціаліста - кандидата технічних наук ОСОБА_35 , згідно з якими встановлено, що за допомогою комп`ютера з доступом до мережі Інтернет - в ході огляду сайту, де розміщена узагальнена щодо юридичних осіб російської федерації, було виявлено відомості - «Администрация Константиновского сельского поселения Мелитопольского района Запорожской области» - Выписка из Единого государственного реестра юридических лиц № ЮЭ9965-24-12995827 от 06 лютого 2024 года, и.о. главы администрации указан ОСОБА_6 ;

- відомості з протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 12 січня 2024 року, від 13 грудня 2023 року, від 04 грудня 2023 року за участю свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , згідно з якими встановлено, що свідки впізнали особу на фото № 1 як ОСОБА_6 , який займає посаду голови Костянтинівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області при окупаційній владі;

- витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні № 0001867 від 21 листопада 2023 року, з фабулою «громадянин України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи у с.Вознесенка Мелітопольського району Запорізької області, де з 25 лютого 2022 року по теперішній час, діє окупаційний режим російської федерації, діючи умисно, у період часу з 17.05.2022 року по 22.06.2022 року, добровільно надав згоду на допомогу представникам ФСБ російської федерації у Запорізькій області у проведенні підривної діяльності проти України, шляхом передачі відомостей про осіб із числа місцевих мешканців населених пунктів, що входять до складу Костянтинівської сільської територіальної громади Мелітопольського району Запорізької області, які чинять активний спротив представникам окупаційної влади, та діють на тимчасово окупованій території Запорізької області або приймають участь у захисті України від російської агресії в складі Збройних сил України чи інших воєнізованих формувань, які створенні відповідно до законів України та добровільно зайняв керівну посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій - голови т.зв. «Администрации Константиновского сельского поселения Мелитопольского района Запорожской области».

Отже, сукупністю досліджених доказів поза розумним сумнівом підтверджується те, що ОСОБА_6 вчинив інкриміновані йому кримінальні правопорушення при викладених у обвинувальному акті обставинах.

Вказаний факт підтверджується показаннями допитаних свідків, які, в свою чергу, узгоджуються з письмовими доказами, зокрема з відомостями з протоколів про результати проведення негласних слідчих (розшукових) дій - зняття інформації з транспортних телекомунікаційних систем - відомостей з мобільного додатку «Телеграмм», а також із протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.111-1, ч.2 ст.111 КК України.

Свої висновки суд належним чином вмотивував в оскаржуваному вироку та з цими висновками повністю погоджується колегія суддів.

Доводи захисника про порушення права ОСОБА_6 на захист, а саме щодо можливості давати показання, подавати докази та висловлювати свої доводи стосовно висунутого обвинувачення, є неприйнятними, адже кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 розглядалося в порядку спеціального судового провадження, передбаченому нормами КПК України, з обов`язковою участю захисника і за відсутності обвинуваченого («in absentia»), про що свідчить ухвала Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 26 лютого 2024 року.

Суд першої інстанції вживав всіх заходів для виклику ОСОБА_6 до суду, повідомляв про дату і час розгляду провадження для забезпечення його права на захист, а також здійснив всі передбачені законом заходи для дотримання прав на захист та доступ до правосуддя з урахуванням встановлених законом особливостей такого провадження.

Допитані свідки повідомили про те, що ОСОБА_6 свідомо залишився на тимчасового окупованій території, виїхати не намагався, відразу погодився на співпрацю з окупаційною владою.

Зазначене є свідченням невимушеності його поведінки, відсутності будь-якого примусу щодо нього, а відтак, і цілковитої добровільності його дій.

В матеріалах провадження відсутні об`єктивні дані, які б давали обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_6 , вчиняючи дії, вказані в обвинувальному акті та у вироку суду, діяв не добровільно, а внаслідок тиску на нього зі сторони окупаційної влади.

Доводи захисника про те, що докази з електронних носіїв - соціальних мереж не можуть бути належними та допустимими, колегія суддів вважає неспроможними з огляду на таке.

Колегія суддів враховує правову позицію, яка викладена у постанові Верховного Суду від 21 липня 2025 року справа № 201/11849/23, провадження № 51-584км25.

ОСОБА_6 засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, які належать до злочинів проти основ національної безпеки України. Доказами в зазначеній категорії кримінальних проваджень є, зокрема електронні (цифрові) докази, зокрема: матеріали фотозйомки, звуко-, відеозапису та інші носії інформації (у тому числі комп`ютерні дані), що містяться у відкритих мережах (Інтернет; різноманітні засоби масової інформації; соціальні мережі) чи закритих (приватні месенджери та телеграм-канали, особисте листування з використанням комп`ютерної техніки і мобільних телефонів, флешносії, карти пам`яті тощо). За змістом ст. 99 КПК України, матеріали, у яких зафіксовано фактичні дані про протиправні діяння окремих осіб та груп осіб, зібрані оперативними підрозділами з дотриманням вимог процесуального законодавства, є документами і можуть використовуватися в кримінальному провадженні як докази.

Крім того, відповідно до вимог ч.1 ст. 223 КПК України, слідчими (розшуковими) діями є дії, спрямовані на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні.

Згідно з положенням ч.1 ст. 237 КПК України, з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей та документів.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, орган досудового розслідування провів огляди Інтернет-сторінок і телеграм-каналів, зробивши скриншоти й завантаживши аудіофайли, фотознімки, файли з документами, які є додатками до протоколів огляду, оформлених відповідно до вимог КПК України.

Огляди зазначених Інтернет-сайтів та телеграм-каналів проведено із дотриманням вимог ст. 237 КПК України, зафіксовано (за допомогою функцій скриншоту, друку та запису на технічні носії інформації) зміст відображеної на Інтернет-сайтах і в телеграм-каналах як електронних документах інформації, що підтверджує існування обставин, які підлягають доказуванню в цьому кримінальному провадженні.

Підстав для визнання вказаних вище протоколів, у яких зафіксовано хід і результати оглядів Інтернет-сайтів та телеграм-каналів, недопустимими і неналежними доказами колегія суддів не вбачає, оскільки ці фактичні дані отримано в порядку, передбаченому КПК України.

Крім того, сторона захисту не дала жодних відомостей щодо спростування цієї інформації і не аргументувала, що інформація, надана органом досудового розслідування, не відповідає дійсності, зокрема, містить ознаки фальсифікації та/або навмисного спотворення даних.

Таким чином, розглянувши кримінальне провадження з дотриманням положень ч.1 ст.337 КПК України, в межах висунутого обвинувачення, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ, наданий стороною обвинувачення, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, обґрунтовано вважав зазначені докази належними, допустимими, достовірними та в сукупності - достатніми для прийняття рішення про винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні, інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_6 призначено з дотриманням вимог ст.65 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості та фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, тощо.

Свої висновки в частині призначеного покарання суд також належним чином вмотивував у вироку.

З огляду на фактичні обставини та підвищену суспільну небезпеку вчинених злочинів, підстав для пом`якшення покарання ОСОБА_6 колегія суддів не убачає.

Колегія суддів вважає, що в апеляційній скарзі захисника не наведено переконливого обґрунтування на спростування висновків суду, викладених у вироку, а тому вказана скарга задоволенню не підлягає.

Порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть зміну чи скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.ст.404-405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 31 липня 2025 року, яким ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.111-1, ч.2 ст.111 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії даної ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4