Справа №591/8227/25 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/756/26 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2026 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

особи, відносно якої розглядається клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Суми, у режимі відеоконференції, матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 05 січня 2026 року, якою ОСОБА_7 було продовжено запобіжний захід у вигляді поміщення до закладу надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають небезпечну поведінку особи,

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Зарічного районного суду м. Суми перебуває на розгляді кримінальне провадження за клопотанням прокурора про застосування до ОСОБА_7 , який підозрюється у вчиненні суспільно небезпечних діянь, передбачених ст. 126-1, ч. 2 ст. 15 ч.4 ст. 186 КК України, примусових заходів медичного характеру.

В рамках даного кримінального провадження до ОСОБА_7 було застосовано запобіжний захід у вигляді поміщення до закладу надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, а саме до Дніпровській філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» ДУ «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України», про продовження якого, у поданому до суду клопотанні, просила прокурор.

Свої вимоги прокурор вмотивовувала тим, що ОСОБА_9 обґрунтовано підозрюється у вчиненні інкримінованих йому злочинів та що ризики, передбачені п.1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які існували на час застосування вказаного запобіжного заходу не зменшились та залишаються актуальними.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 05 січня 2026 року, на задоволення вказаного клопотання, ОСОБА_7 було продовжено запобіжний захід у вигляді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, а саме, до Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» ДУ «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України», до 05 березня 2026 року включно.

Не погодившись з таким судовим рішенням, захисник ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 05 січня 2026 року скасувати, постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора відмовити.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що, наявність ризиків, про які заявлено у клопотанні, прокурором жодним чином не доведено і вони, фактично, побудовані на припущеннях.

У даному випадку, як вказує апелянт, є очевидним, що ОСОБА_7 не має на меті переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, вчинити нове кримінальне правопорушення, а тому, з врахуванням характеризуючих особу останнього даних, вважати законним та обґрунтованим рішення, яким було встановлено зазначені ризики та задоволено клопотання прокурора, підстави відсутні.

Заслухавши доповідь головуючого судді щодо змісту оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги, особу, відносно якої розглядається клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на підтримку апеляційних доводів та вимог, думку прокурора, яка вважала рішення суду законним та обґрунтованим, просила залишити його без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши матеріали даного провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Так, ст. 404 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 508 КПК України до особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, можуть бути застосовані судом такі запобіжні заходи: 1) передання на піклування опікунам, близьким родичам чи членам сім`ї з обов`язковим лікарським наглядом; 2) поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають її небезпечну поведінку.

При цьому, виходячи з положень ч. 3 ст. 508 КПК України, застосування вищевказаних запобіжних заходів здійснюється згідно із загальними правилами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується.

Крім того, під час вирішення питання про продовження запобіжного заходу суд, крім наявності зазначених у ст. 177 КПК України ризиків, зобов`язаний оцінити та врахувати й передбачені ст. 178 цього Кодексу обставини.

Розглядаючи клопотання про продовження запобіжного заходу для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд має з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Колегія суддів вважає, що при прийняті рішення про продовження ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді поміщення до закладу надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають небезпечну поведінку особи, вищезазначених вимог Закону судом першої інстанції було дотримано в повному обсязі.

Так, з матеріалів, які надійшли до апеляційного суду, вбачається, що у провадженні Зарічного районного суду м. Суми перебуває на розгляді кримінальне провадження за клопотанням прокурора про застосування до ОСОБА_7 , який підозрюється у вчиненні суспільно небезпечних діянь, передбачених ст. 126-1, ч. 2 ст. 15 ч.4 ст. 186 КК України, примусових заходів медичного характеру та до якого було застосовано запобіжний захід у вигляді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, строк дії якого було продовжено до 10 січня 2026 року.

Звертаючись до суду з клопотанням про продовження ОСОБА_7 застосованого до нього запобіжного заходу, прокурор посилалась на обґрунтованість повідомленої останньому підозри та що ризики, які існували на час застосування запобіжного заходу, не зменшились та є актуальними і на даний час.

При розгляді вказаного клопотання судом було встановлено, що ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні інкримінованих йому злочинів, а перевіряючи доводи прокурора на предмет ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що останній може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні та вчинити нове кримінальне правопорушення, дійшов висновку про те, що вони не зменшились та залишаються і на даний час актуальними.

Крім того, судом було враховано, що згідно висновку судово-психіатричного експерта №807 від 22 вересня 2024 року, ОСОБА_7 як на теперішній час, так і під час скоєння суспільно небезпечного діяння виявляв ознаки шизотипового розладу, не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. За свої психічним станом ОСОБА_7 потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги.

Саме за наявності вищезазначених обставин суд і визнав доведеними доводи прокурора щодо доцільності продовження ОСОБА_7 строку поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, та задовольнив подане клопотання.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується в повному обсязі та ставити під сумнів правильність такого висновку підстав не вбачає.

Колегія суддів вважає, що у даному випадку, оскаржуване рішення ґрунтується на матеріалах кримінального провадження та забезпечує стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, а посилання захисника на те, що ОСОБА_7 не має на меті переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні та вчинити нове кримінальне правопорушення, є непереконливими та такими, що не свідчать про недоведеність обставин, які виправдовують необхідність продовження останньому застосованого до нього запобіжного заходу у виді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку.

Інших беззаперечних доводів, які б вказували на недоцільність продовження ОСОБА_7 строку вказаного запобіжного заходу, та за яких у задоволенні клопотання прокурора слід було б відмовити, апелянтом в апеляційній скарзі не наведено і таких обставин під час апеляційного розгляду встановлено не було.

З огляду на викладене, всупереч доводів захисника, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було постановлено законне та обґрунтоване рішення, підстави для його скасування відсутні, у зв`язку з чим оскаржувану ухвалу слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника без задоволення.

Керуючись ст.ст.404,407,418,419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 05 січня 2026 року, якою ОСОБА_7 було продовжено запобіжний захід у вигляді поміщення до закладу надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають небезпечну поведінку особи, залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4