Справа № 454/2488/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/905/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2026 року колегія cуддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові кримінальне провадження №0000063 про обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, народженого в с.Лешків Сокальського району Львівської області, проживаючого в АДРЕСА_1 , освіти середньої, раніше не судимого, не одруженого, військовослужбовця,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10

представника потерпілих ОСОБА_11

за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 на вирок Сокальського районного суду Львівської області від 29 липня 2025 року щодо ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

вироком Сокальського районного суду Львівської області від 29 липня 2025 року ОСОБА_6 визнано винним за ч.1 ст.115 КК України та призначити йому покарання у виді 12 (дванадцяти) років позбавлення волі.

Початок строку відбуття покарання засудженому ОСОБА_6 слід рахувати з моменту його затримання з 17.04.2021р.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_6 , до вступу вироку в законну силу, залишено попередній тримання під вартою.

Цивільний позов ОСОБА_9 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 93 390 (дев`яносто три тисячі триста дев`яносто) грн. на відшкодування матеріальної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 1 500 000 (один мільйон п`ятсот тисяч) грн. на відшкодування моральної шкоди.

Провадження по справі за цивільним позовом ОСОБА_12 до ОСОБА_6 про відшкодування шкоди - закрито.

Вирішено питання щодо арешту майна та речових доказів.

Згідно вироку, ОСОБА_6 16.04.2021р. о 21.30год. знаходячись на майданчику магазину "Продукти", що розташований на перехресті вулиць Глуха, Себечівська та Сокальська в с.Лешків Шептицького району Львівської області спільно з ОСОБА_13 та ОСОБА_14 вживали алкогольні напої. В процесі спільного вживання алкоголю між ОСОБА_6 та ОСОБА_13 раптово виникли особисті неприязні відносини, які переросли у словесну суперечку та в подальшому у бійку, яка була припинена ОСОБА_14 .

В зв`язку з бійкою ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_6 припинили вживати алкогольні напої та відправились додому.

Відійшовши від місця вживання алкогольних напоїв на відстань близько 30м., ОСОБА_13 завдав удар кулаком в область голови ОСОБА_6 , внаслідок чого останній впав на землю. Надалі ОСОБА_13 сів на груди ОСОБА_6 та почав душити останнього обома руками.

Внаслідок вказаних дій ОСОБА_13 у ОСОБА_6 виник умисел на протиправне заподіяння смерті останньому та ОСОБА_6 усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у виді смерті ОСОБА_13 та бажаючи їх настання, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, використовуючи власний розкладний ніж, який ОСОБА_6 , перебуваючи в позиції на спині дістав з набедреної кишені військових штанів та реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на умисне вбивство ОСОБА_13 близько 01.30год. 17.04.2021р. тримаючи вказаний ніж у лівій руці завдав чотири удари ножем потерпілому ОСОБА_13 в область тулуба.

Внаслідок вказаних ударів потерпілий ОСОБА_13 отримав чотири колото-різаних рани, які розташовані на наступних анатомічних ділянках: в ділянці правого підребер`я, 7-го міжребер`я по передньо-паховій лінії справа, на передній поверхні у верхній третині правого стегна та на спині в ділянці 11-го грудного хребця та відповідно були спричинені від чотирьох разового застосування сили, в результаті ударів було пошкоджено капсулу печінки, що призвело до гострої внутрішньої крововтрати та знекровлення організму, внаслідок чого останній помер в автомобілі швидкої медичної допомоги не доїхавши до медичного закладу.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції захисник ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок Сокольського районного суду Львівської області від 29.07.2025 року яким ОСОБА_6 визнано винним за ч.1 ст. 115 КК України та призначено йому покарання у виді 12 (дванадцяти) років позбавлення волі, із застосуванням статті закону України про кримінальну відповідальність про менш тяжке кримінальне правопорушення, та визнати винним у вчиненні злочину передбаченого ст. 118 КК України, умисне вбивство при перевищенні меж необхідної оборони, та призначити покарання в межах санкції цієї статті.

Зменшити розмір стягнутої вироком Сокальського районного суду Львівської області від 29.07.2025 року моральної шкоди з ОСОБА_6 в користь ОСОБА_9 в розмірі 1 500 000 грн. Стягнути з ОСОБА_6 в користь ОСОБА_9 800 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

У разі якщо колегія суддів апеляційного суду в процесі апеляційного розгляду прийде до висновку, що в діях обвинуваченого ОСОБА_6 має місце вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, а не ст. 118 КК України, то просить змінити вирок Сокальського районного суду Львівської області від 29.07.2025 року яким ОСОБА_6 визнано винним за ч.1 ст. 115 КК України та призначено йому покарання у виді 12 (дванадцяти) років позбавлення волі, визнати вирок Сокальського районного суду Львівської області від 29.07.2025 року таким, що за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, пом`якшити призначене покарання в межах санкції передбаченої частиною 1 ст. 115 КК України, призначити йому покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі, яке буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Повторно допитати свідків обвинувачення, для усунення розбіжностей у їхніх показах, встановлення об`єктивної істини, та усунення розбіжностей в показах свідків викладених у вироку Сокальського районного суду Львівської області від 29.07.2025 року:

- свідка ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що проживає: с.Лешків, Шептицький район, Львівська область;

- свідка ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що проживає: АДРЕСА_1 ;

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що вважає вказаний вирок незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права та ЗУ «Про кримінальну відповідальність», без врахування висновків складені у постановах Верховного Суду, постанові Пленуму Верховного Суду України №1 26.04.2002 року «Про судову практику у справах про необхідну оборону», висновки суду ; відповідають фактичним обставинам справи, оскільки враховуючи сукупність доказів, суд першої інстанції невірно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_6 , зазначивши, що останній вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 115 КК України, а не ст. 118 КК України та призначив йому покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність ( від 7 до 15 років позбавлення волі), але за своїм розміром є явно несправедливим через суворість.?

Вважає, що сторона обвинувачення не представила суду 1-ї інстанції в складі колегії суддів жодних доказів, які б переконливо спростували версію обвинуваченого ОСОБА_6 , сторони захисту, що за встановлених обставин мотивом дій обвинуваченого ОСОБА_6 був захист від протиправних дій потерпілого, ОСОБА_13 які загрожували його життю і здоров`ю (реальне сприйняття обвинуваченим неправомірних дій потерпілого, як і загрозу життю і здоров`ю, та відповідна реакція на них).

Зазначає, що обвинувачений ОСОБА_6 солдат, розвідник-номер обслуги 2 розвідувального відділення 2 розвідувального взводу розвідувальної роти військової частини НОМЕР_1 , брав безпосередню участь у бойових діях в районі проведення OOG в Донецькій та Луганській областях у 2020 році, і відповідно як вказано у всіх характеристиках - в екстремальних ситуаціях швидко орієнтується і вміло діє.

Якби ОСОБА_6 мав умисел на умисне вбивство потерпілого ОСОБА_13 , то наносив би удари, які міг і мав можливість наносити в життєво важливі органи людини- шию, груди, серце, легені, ніщо і ніхто йому не перешкоджало це зробити. Натомість перебуваючи на землі, в позиції на спині, коли потерпілий ОСОБА_13 перебував на ньому, намагався задушити, ОСОБА_6 лівою рукою наніс 4 хаотичні удари ножем, щоб звільнитись від протиправних дій зі сторони потерпілого, уникнути удушення, інших тяжких наслідків, бо сприйняв дії потерпілого як реальну загрозу своєму життю та здоров`ю.

Судом 1-ї інстанції не взято до уваги, що обвинувачений ОСОБА_6 учасник бойових дій, солдат, розвідник, який брав безпосередню участь у бойових діях в районі проведення ООС в Донецькій та Луганській областях у 2020 році, а відповідно психічний та психологічний стан в нього відрізняється від пересічного громадянина, в нього загострене почуття справедливості і інстинкту самозбереження.

Звертає увагу, що обвинувачений ОСОБА_6 перебував в стані сильного душевного хвилювання 17.04.2021 року близько 03.00 години ночі, після того як потерпілий ОСОБА_16 завдав йому удар кулаком в голову, сів йому на груди та почав душити останнього обома руками.

Вважає, що суд першої інстанції не проаналізував протиправну поведінку потерпілого ОСОБА_13 яка мала суттєвий вплив на вчинення злочину обвинуваченим, хоча така може бути враховано як обставина, що пом`якшує покарання для обвинуваченого, згідно з Кримінальним кодексом України.

Зазначає, що обвинувачений ОСОБА_6 щиро жалкує за тим, що так сталось та щодо не заперечує, щодо стягнення матеріальної шкоди в розмірі 93 390 грн. на користь ОСОБА_9 .

Заперечує щодо стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 1 500 000 на відшкодування моральної шкоди. Вважає розмір моральної шкоди необґрунтованим, явно завищеним, без врахування судом 1-ї інстанції усіх обставин справи, неправомірних, протиправних дій потерпілого ОСОБА_13 по відношенню до обвинуваченого.

Вважає, що справедливою і достатньою для відшкодування моральної шкоди потерпілому ОСОБА_9 буде сума в розмірі 800 000 грн.

Звертає увагу, що обвинувачений ОСОБА_6 не мав змоги відшкодувати завдану шкоду в добровільному порядку в зв`язку з тим, що в нього відсутні будь які грошові заощадження, нерухоме та рухоме майно. Під час перебування під вартою йому було виділено дві земельні ділянки як учаснику бойових дій, одна сільськогосподарського призначення (пай) інша для індивідуального будівництва. Нажаль оформити право власності під час воєнного стану є неможливим. Тобто в майбутньому він має намір скористатись своїм правом як учасника бойових дій, отримати право власності на ці земельні ділянки, реалізувати їх шляхом укладення угоди купівлі- продажу та відшкодувати повністю потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду, та частково моральну шкоду в зазначеному ним розмірі.

Потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 подали заперечення на апеляційну скаргу, у яких просять відмовити у задоволенні апеляційної скарги, залишити вирок Сокальського районного суду Львівської області від 29 липня 2025 року щодо ОСОБА_6 без змін.

Звертають увагу на те, що ніякого перевищення меж необхідної оборони не було, а вимоги апеляційної скарги захисника зводяться до того, щоб безпідставно перекваліфікувати дії обвинуваченого з метою зменшення міри покарання.

Стверджують, що обвинувачений, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, у той день неодноразово конфліктував і мав умисел на заподіяння смерті ОСОБА_17 . Натомість з боку ОСОБА_18 не було реальної загрози заподіяння шкоди життю і здоров`ю обвинуваченого, він не мав у руках будь-якої зброї, на відміну від обвинуваченого, і матеріалами справи доводиться той факт, що обвинувачений погрожував ОСОБА_19 , що його вб`є, тому умисел на вбивство був присутній.

Зазначають, що апеляційна скарга щодо необхідності перекваліфікації обґрунтовується надумаю захистом версією про те, що нібито перед нанесенням ОСОБА_19 ножових ударів, у тому числі і смертельного, він ( ОСОБА_20 ) вдарив обвинуваченого кулаком у голову, а коли той впав, сів на нього і почав душити обома руками. Проведеною судово-медичною експертизою у обвинуваченого не виявлено будь-яких тілесних ушкоджень в області шиї внаслідок удушення, про що засвідчив і допитаний в якості свідка лікар, який оглядав ОСОБА_6 .

Заявляють, що посилання захисника на експертний висновок, згідно з яким смертельне ножове поранення ОСОБА_18 могло бути спричинено з положення лежачи, коли ОСОБА_20 був над ОСОБА_6 , як підтвердження версії про перевищення меж необхідної оборони є безпідставним. У тому ж висновку експерта вказано, що неможливо встановити взаємне розташування потерпілого і нападника в момент нанесення смертельного ножового поранення, «..комісія не виключає можливості, що удар ножем міг бути спричинений ОСОБА_13 також з положення стоячи при знаходженні у такому положенні стоячи ОСОБА_13 (п.8.9 висновку експертизи) після чого ОСОБА_20 ще міг вчиняти активні дії та вчиняти протидію ОСОБА_6 (п.7 висновку).

Звертають увагу на те, що апеляційні вимоги про зменшення розміру відшкодування моральної шкоди з 1 500 000 грн. до 800 000 грн., із посиланням на майновий стан обвинуваченого є не обгрунтованими.

Заслухавши доповідача, пояснення присутніх учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до таких висновків.

Клопотання захисника ОСОБА_8 щодо повторного допиту свідків ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , колегія суддів вважає необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягають зважаючи на положення ч.3 с т.404 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

У частині 1 статті 91 КПК України наведені обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Серед іншого у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, тощо.

Згідно зі ст.94 КПК України суд, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

На переконання колегії суддів вказаних вимог закону місцевим судом при ухваленні вироку дотримано.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, при обставинах викладених у вироку, ґрунтується на зібраних у встановленому порядку та досліджених у судовому засіданні доказах.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно всебічно та об`єктивно дослідив всі обставини провадження, дав належну оцінку усім доказам з точки зору їх допустимості, достовірності і належності, а сукупності досліджених доказів з точки зору їх достатності та взаємозв`язку, та належним чином вмотивував свої висновки.

Зокрема, вина обвинуваченого ОСОБА_6 підтверджується покладеними в основу вироку наданими у судовому засіданні в суді першої інстанції показами свідків: ОСОБА_21 , який зазначив, що всі травми зазначаються у довідці огляду і якщо б особи на шиї були будь-які сліди душіння, чи інші тілесні ушкодження це б усе зазначалося у довідці огляду. Довідку відносно ОСОБА_6 видавав він та підтверджує, що будь-яких тілесних ушкоджень у обвинуваченого виявлено не було; ОСОБА_22 , ОСОБА_23 ; ОСОБА_24 та ОСОБА_25 , які охарактеризували ОСОБА_6 як агресивного та такого, що вживає алкогольні напої; ОСОБА_15 та ОСОБА_14 які підтвердили факт бійки між ОСОБА_13 та ОСОБА_6 , розбороняли їх. Так, свідок ОСОБА_15 зазначив суду першої інстанції, що ОСОБА_13 сидів зверху на ОСОБА_6 та душив його. Натомість свідок ОСОБА_14 точно не пригадує в яких позах були ОСОБА_6 та ОСОБА_13 ; ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 ; ОСОБА_30 , який в судовому засіданні показав, що не пригадує чи в ОСОБА_6 особи були тілесні ушкодження, результати самого огляду записані в довідці огляду. Довідку складав власноручно; ОСОБА_31 та ОСОБА_32 .

Також вина обвинуваченого ОСОБА_6 підтверджується покладеними в основу вироку дослідженими у судовому засіданні в суді першої інстанції письмовими доказами, а саме: протоколом огляду від 17.04.2021р. та фототаблицею до нього (т.2, а.с. .28-39); протоколом обшуку від 17.04.2021р. (т.2, а.с.57-61); протоколом проведення слідчого експерименту від 12.05.2021р. та компакт-диск з відеозаписом, з яких встановлено, що ОСОБА_6 показав та продемонстрував обставини злочину (т.3, а.с.28-31); протоколом проведення слідчого експерименту від 12.05.2021р. та компакт-диском з відеозаписом (т.3, а.с.74-77); висновком судово-психіатричного експерта №218 від 07.05.2021р., з якого встановлено, що ОСОБА_6 в період інкримінованих йому дій хронічним психічним захворюванням чи недоумством не страждав та не виявив ознак тимчасового чи будь-якого іншого хворобливого розладу психічної діяльності, міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. ОСОБА_6 на момент досліджуваної ситуації, не перебував в стані фізіологічного афекту, а також в будь-якому емоційному стані, який міг би суттєво вплинути на його свідомість та діяльність. Стан сильного душевного хвилювання є юридичним висновком. У Василишина не відмічається психічних властивостей, які б мали яскраво виражений характер та могли б суттєво вплинути на його поведінку. (т.2 а.с.137-139); висновкомом експерта №629/2021-ім від 21.05.2021р., (т.2, а.с.142-147); висновком експерта №263/21ц від 07.06.2021р. (т.2, а.с.153-157); висновком експерта №276/2021ц від 07.06.2021р. (т.2, а.с.161-164); висновком експерта №276а/2021ц від 04.06.2021р., (т.2, а.с.169-171); висновком експерта №261/2021ц від 03.06.2021р., (т.2, а.с.175-177); висновком експерта №259/2021ц від 04.06.2021р. (т.2, а.с.181-184); висновком експерта №622/2021 від 14.05.2021р., (т.2, а.с.188-191); висновком експерта №624/2021-ім від 18.05.2021р. (т.2, а.с.195-198); висновком експерта №260/2021ц від 03.06.2021р.. (т.2, а.с.202-203); висновком експерта №628/2021-ім від 02.06.2021р., (т.2, а.с.207-211); висновком експерта №630/2021-ім від 21.05.2021р., (т.2, а.с.215-218); висновком експерта №627/2021-ім від 09.06.2021р., (т.2, а.с.222-228); висновком експерта №669/2021-ім від 27.05.2021р., (т.2, а.с.232-235); висновком експерта №670/2021-ім від 27.05.2021р. (т.2, а.с.239-242); висновком експерта №625/2021-ім від 12.05.2021р., (т.2, а.с.246-249); висновком експерта №668/2021-ім від 26.05.2021р., (т.3, а.с.4-6); висновком експерта №262/21ц від 14.05.2021р., (т.3, а.с.10-13); висновком експерта №623/2021-ім від 23.04.2021р., (т.3, а.с.17-19); висновком експерта №626/2021-ім від 23.04.2021р., (т.3, а.с.23-25); висновком експерта №020/2021від 22.04.2021р., (т.3, а.с.27); висновком експерта №86/2021-мк 04.06.2021.р., (т31, а.к.п.41-48); висновком експерта №043/2021 від 24.05.2021р., з якого встановлено, що смерть ОСОБА_13 настала в результаті проникаючого, сліпого колото-різаного проникнення правого підребер`я з ушкодженням капсули печінки, що спричинило до гострої внутрішньої крововтрати, та обезкровлення організму, що підтверджується наявністю вищевказаного ушкодження, крововиливу в черевній порожнини - об`ємом 3л. рідкої, темної крові, вираженого малокрів`я внутрішніх органів, крововиливів під ендокардом на сосочкових м`язах серця (ознака Мінакова), а також, отриманими результатами додаткових досліджень: судово-гістологічної експертизи внутрішніх органів з трупа, згідно якої було виявлено глибокі дефекти паренхіми печінки фокально з розсіяними еритроцитами без ознак клітинної реакції, малокров`я, вакуольна, гідропічна дистрофія в печінці. Вогнищеві крововиливи в присланих тканинах ("шкіра, крововиливи в ділянці рани") без ознак клітинної реакції. Малокров`я в нирках, головному мозку, легенях, серці.; даними медико-криміналістичної експертизи при якій на клапті шкіри з ділянки правого підребер`я від трупа ОСОБА_13 було виявлено: одне наскрізне колото-різане ушкодження, яке утворилось від дії гострого плоского колюче-ріжучого знаряддя чи предмета, по типу клинка ножа, який міг мати обух та лезо. Судячи по стану розвитку трупних змін смерть ОСОБА_13 могла настати біля двох діб до моменту проведення судово-медичної експертизи його трупа в морзі (т.3, а.с.50-53); висновком експерта №620/2021-ім від 21.04.2021р. (т.3, а.с.53-54) ; висновком експерта №84/2021-мк від 23.04.2021р., (т.3, а.к.п.55-57); висновком експерта №1576/2021-т від 23.04.2021р., з якого встановлено, що при судово-токсилогічній експертизі крові та сечі з трупа ОСОБА_13 виявлено етиловий спирт в кількості: в крові - 2,86% (проміле); в сечі - 3,97% (проміле). Не виявлено: метилового, пропілового, бутилового та амілового спиртів. (т.3, а.с.58); висновком експерта №1265/21 від 24.05.2021р., (т.3, а.с.59-60); висновком експерта №СЕ-19/114-21/10697-ХЗ від 2107.2021р., (т.3, а.с.83-86); висновком експерта №126 від 21.08.2024р. з якого слідує, що колото-ріжуче поранення живота з ушкодженням печінки могло бути спричинене ОСОБА_13 з положення ОСОБА_6 лежачи на землі в той час, коли ОСОБА_13 знаходився над ним. Однак комісія не виключає можливості, що удар ножем міг бути спричинений ОСОБА_13 також з положення стоячи при знаходженні у такому ж положенні стоячи ОСОБА_13 . Враховуючи характер і локалізацію проникаючого колото-різаного поранення живота з ушкодженням печінки, а саме напрямок раневого каналу, який був спереду до заду, незначно справа на ліво і донизу комісія вважає, що вказане колото-різане поранення живота могло бути спричинене ОСОБА_13 з положення ОСОБА_6 лежачи на землі в той час, коли ОСОБА_13 знаходився над ним і утримував руками за шию; показами експертів ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , які були допитані судом першої інстанції.

Суд першої інстанції всебічно, повно й неупереджено дослідив усі обставини справи в їх сукупності й відповідно до ст. 94 КПК України дав оцінку наведеним доказам, визнавши їх належними, допустимими, достовірними, а в сукупності достатніми для ухвалення обвинувального вироку.

Колегія суддів визнає правильним висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, і викладені в апеляційній скарзі доводи про порушення норм матеріального та процесуального права не бере до уваги за безпідставністю.

У ході судового розгляду суд першої інстанції з`ясував усі обставини, які мали істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення. На виконання вимог ст. 370 КПК України судом у вироку наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 щодо перевищення меж необхідної оборони, то колегія суддів звертає увагу на наступне.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_8 не оспорюють факт того, що смерть потерпілого ОСОБА_13 настала внаслідок умисних дій ОСОБА_6 , які виразилися у нанесенні потерпілому чотирьох хаотичних ударів ножем, один з яких став смертельним. Разом з тим, стверджують, що при нанесенні цих множинних (чотирьох) ударів ножем, ОСОБА_6 не мав умислу на позбавлення життя потерпілого ОСОБА_13 , а діяв у стані необхідної оборони, перевищення меж якої, на думку захисника мало місце у цій ситуації.

Так, згідно із ч.1 ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

До критеріїв визначення правомірності необхідної оборони належать: наявність суспільно небезпечного посягання, його дійсність та об`єктивна реальність, межі захисних дій, які б не перевищували меж необхідності, а шкода особі, яка здійснює посягання, не перевищувала б ту, яка для цього необхідна.

Згідно правової позиції, висловленої у постанові Верховного суду від 06 червня 2023 року (справа № 756/7720/20, провадження № 51-1449км23), для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, зокрема щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.

Більше того, Верховний Суд неодноразово у своїх рішеннях вказував на те, що право на необхідну оборону виникає лише тоді, коли суспільно небезпечне посягання викликає у того, хто захищається, невідкладну необхідність в заподіянні шкоди тому, хто посягає, для негайного відвернення або припинення його суспільно небезпечного посягання.

Із фактичних обставин, встановлених під час судового розгляду судом першої інстанції, встановлено що ОСОБА_6 16.04.2021р. о 21.30 год. знаходячись на майданчику магазину "Продукти", що розташований на перехресті вулиць Глуха, Себечівська та Сокальська в с.Лешків Шептицького району Львівської області спільно з ОСОБА_13 та ОСОБА_14 вживали алкогольні напої. В процесі спільного вживання алкоголю між ОСОБА_6 та ОСОБА_13 раптово виникли особисті неприязні відносини, які переросли у словесну суперечку та в подальшому у бійку, яка була припинена ОСОБА_14 .

В зв`язку з бійкою ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_6 припинили вживати алкогольні напої та відправились додому.

Відійшовши від місця вживання алкогольних напоїв на відстань близько 30м., ОСОБА_13 завдав удар кулаком в область голови ОСОБА_6 , внаслідок чого останній впав на землю. Надалі ОСОБА_13 сів на груди ОСОБА_6 та почав душити останнього обома руками.

Внаслідок вказаних дій ОСОБА_13 у ОСОБА_6 виник умисел на протиправне заподіяння смерті останньому та ОСОБА_6 усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у виді смерті ОСОБА_13 та бажаючи їх настання, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, використовуючи власний розкладний ніж, який ОСОБА_6 , перебуваючи в позиції на спині дістав з набедреної кишені військових штанів та реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на умисне вбивство ОСОБА_13 близько 01.30год. 17.04.2021р. тримаючи вказаний ніж у лівій руці завдав чотири удари ножем потерпілому ОСОБА_13 в область тулуба.

Внаслідок вказаних ударів потерпілий ОСОБА_13 отримав чотири колото-різаних рани, які розташовані на наступних анатомічних ділянках: в ділянці правого підребер`я, 7-го міжребер`я по передньо-паховій лінії справа, на передній поверхні у верхній третині правого стегна та на спині в ділянці 11-го грудного хребця та відповідно були спричинені від чотирьох разового застосування сили, в результаті ударів було пошкоджено капсулу печінки, що призвело до гострої внутрішньої крововтрати та знекровлення організму, внаслідок чого останній помер в автомобілі швидкої медичної допомоги не доїхавши до медичного закладу.

Описані дії потерпілого ні за своїм характером, ні за об`єктивними проявами не доводять наявності факту суспільно небезпечного посягання достатньої інтенсивності, яке б створювало реальну загрозу заподіяння шкоди життю та здоров`ю ОСОБА_6 , що у свою чергу могло викликати невідкладну необхідність застосувати ніж (чотири рази по тулубу потерпілого).

Більше того, висновком експерта №020/2021від 22.04.2021р., встановлено, що у ОСОБА_6 під час проведення судово-медичної експертизи було виявлено: синці, садно на лівій верхній кінцівці та рану на тильній поверхні правої кисті. Вказані тілесні ушкодження могли виникнути 17.04.2021р., як вказує ОСОБА_6 та за ступенем тяжкості відносяться до легкого тілесного ушкодження. Синці та садно утворились від дії тупого предмета. Рана від дії колюче-ріжучого предмета. (т.3, а.с.27). Разом з тим, будь-яких тілесних ушкоджень у ділянці шиї обвинуваченого ОСОБА_6 , виявлено не було, що також підтвердив лікар-травматолог, який здійснював його огляд безпосередньо після події.

Таким чином, колегія суддів вважає, що матеріали справи не містять будь-яких доказів, які б беззаперечно доводили наявність будь-яких дій з боку потерпілого ОСОБА_13 , які обвинувачений ОСОБА_6 сприйняв як реальну загрозу своєму життю та здоров`ю. При цьому колегія суддів критично оцінює твердження сторони захисту про те, що сліди удушення на шиї обвинуваченого відсутні через наявність одягу на шиї обвинуваченого.

Наведене свідчить про те, що визначальним у поведінці обвинуваченого ОСОБА_6 було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому ОСОБА_13 .

Колегія суддів вважає, шо суд першої інстанції обґрунтовано відкинув твердження про те, що ОСОБА_6 діяв у стані необхідної оборони . Так, було встановлено, що на тілі потерпілого ОСОБА_13 виявлено колото-різану рану в ділянці правого підребер`я з раневим каналом, з ушкодженням правої частки печінки; три колото-різані ушкодження: в ділянці 7-го міжребер`я по передньо-пахвинній лінії справа, на спині в ділянці 11-го грудного хребця, та на передній поверхні у верхній третині правого стегна, різана рана в тім`яній ділянці голови. Окрім того, 5 саден на обличчі потерпілого. Разом з тим, на тілі обвинуваченого ОСОБА_6 , зокрема в області шиї не виявлено жодних тілесних ушкоджень. Крім цього, потерпілий ОСОБА_13 та обвинувачений ОСОБА_6 вживали алкогольні напої і перебували в стані алкогольного сп`яніння, зокрема, згідно висновку експерта вбачається, що концентрація етанолу в крові потерпілого ОСОБА_13 відповідала важкому ступеню алкогольного сп`яніння у живих осіб. Також ОСОБА_6 міг у будь-який момент залишити місце спільного вживання алкогольних напоїв, навіть після першої бійки з ОСОБА_13 .

Зважаючи на наведене, у тому числі поведінку ОСОБА_6 до та під час вчинення злочину, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність у обвинуваченого прямого умислу на спричинення смерті ОСОБА_13 (при нанесенні множинних (чотирьох) хаотичних ударів ножем.

Такі фактичні обставини, встановлені судом першої інстанції свідчать про те, що обвинувачений ОСОБА_6 вчинив діяння в обстановці, яка не містить ознак необхідної оборони, що зумовлює кримінально-правову оцінку вчиненого ним на загальних підставах.

При апеляційному розгляді не знайшли свого підтвердження доводи сторони захисту про те, що у момент нанесення обвинуваченим ОСОБА_6 смертельного удару потерпілому ОСОБА_13 була реальна загроза життю обвинуваченого.

Отже, колегія суддів виснує про те, що доводи захисника про перевищення обвинуваченим меж необхідної оборони є необгрунтованими і спрямованими на уникнення від кримінальної відповідальності.

Щодо апеляційних доводів про надто суворе покарання, то колегія суддів звертає увагу на наступне.

Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно ст. 65 КК України суд призначає покарання відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи покарання у кримінальному провадженні, залежно від конкретних обставин справи, особи засудженого, дій, за які його засуджено, наслідків протиправної діяльності суд вправі призначити такий вид та розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме перевихованню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання у цілому.

Колегією суддів встановлено, що призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України.

Так, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання місцевим судом враховано, ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відноситься до особливо тяжкого злочину, наслідки та обставини вчиненого злочину; особу винного, його вік, матеріальний та сімейний стан, стан здоров`я; наявність постійного місця проживання та посередньої характеристики за таким; обставини, які пом`якшують (активне сприяння розкриттю злочину) та обтяжують покарання (вчинення кримінального правопорушення (злочину) в стані алкогольного сп`яніння), те, що він раніше не судимий.

На думку колегії суддів, такі висновки місцевого суду з урахуванням обставин цього кримінального провадження відповідають принципам законності, індивідуалізації та справедливості призначення покарання.

При апеляційному розгляді не встановлено підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_6 більш м`якого покарання, в тому числі, із застосуванням вимог ст.69 КК України, з огляду на обставини вчинення кримінального правопорушення та особу обвинуваченого ОСОБА_6 , зокрема не встановлено обставин, які б свідчили, що призначене ОСОБА_6 покарання є занадто суворим, а тому апеляційні доводи у цій частині є безпідставними.

Твердження захисту про неврахування поведінки потерпілого при визначенні виду та міри покарання, на думку колегії суддів є неспроможними, оскільки апеляційному розгляді не знайшли свого підтвердження доводи про т е, що у потерпілого ОСОБА_13 була протиправна поведінка щодо обвинуваченого і дії ОСОБА_13 обвинувачений ОСОБА_6 сприйняв як реальну загрозу своєму життю та здоров`ю т а діяв з метою відвернення таких дій.

Щодо апеляційних доводів у частині зменшення розміру відшкодування моральної шкоди з 1 500 000 до 800 000 з посиланням на майновий стан обвинуваченого, то колегія суддів вважає такі необґрунтованим .

На думку колегії суддів, при вирішення питання про відшкодування моральної шкоди потерпілим суд першої інстанції врахував обставини, що мають значення, та визначив розмір цього відшкодування, який є розумним, відповідає справедливості, виваженості, дійсному обсягу заподіяних потерпілим моральних страждань, переживань та життєвих незручностей внаслідок смерті потерпілого ОСОБА_9 .

Так, відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Зокрема, судом першої інстанції встановлено, що внаслідок вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, яке призвело до втрати сина позивача ОСОБА_13 , ОСОБА_9 завдано глибокі та незворотні наслідки. Психологічні переживання напряму пов`язані з негативними змінами в емоційній сфері, що виявляються в стійкому депресивному фоні його настрою, зберіганні напруги та негативних думок, психосоматичних розладах, патологічним фіксування на спогадах про психотравмуючу ситуацію, що в свою чергу головним чином і заподіює моральні страждання в більшому обсязі. Також, переживаючи душевні страждання померла дружина потерпілого ОСОБА_12 , що, також, є незворотнім наслідком.

Крім того, суд першої інстанції вимоги потерпілих задоволив в частково, визначивши моральну шкоду у розмірі 150 000 грн (один мільйон п`ятсот тисяч) грн.

За таких обставин твердження в апеляційній скарзі захисника про необхідність зменшення суми моральної шкоди не ґрунтується на матеріалах провадження, а визначена судом сума моральної шкоди є співрозмірною завданим наслідкам.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що розбіжності у часі, який вказаний у обвинувальному акті (зі зміненим обвинуваченням) та у оскаржуваному вироку , а саме 01:30 годин 17 квітня 2021 року, не впливають на кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_6 , та не можуть бути підставою для скасування чи з міну оскаржуваного вироку. Матеріалами справи доводиться, що події мали місце близько 03:00 години ночі 17 квітня 2021 року. Таке зокрема підтверджується показами водія екстреної медичної допомоги пункт Белз. 17.04.2021 р. близько 03.00год. вони виїхали на виклик в с.Лешків свідка ОСОБА_31 та фельдшера швидкої медичної допомоги пункту м.Белз Шептицького району свідка ОСОБА_32 .

Доводи про те, що обвинувачений ОСОБА_6 перебував у стані сильного душевного хвилювання не впливають на кваліфікацію дій обвинуваченого, а є юридичним висновком, що зазначено у п.2.8, 2.9 висновку комісійної судово-психіатричної експертизи №218 від 07 травня 2021 року: ОСОБА_6 на момент досліджуваної ситуації не перебував в стані фізіологічного афекту, а також в будь-якому емоційному стані, який міг би суттєво вплинути на його свідомість та діяльність.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою й доходить висновку, що судом вірно кваліфіковано дії обвинуваченого ОСОБА_6 , а призначене обвинуваченому покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

При перевірці справи колегія суддів не виявила допущених істотних порушень кримінально-процесуального закону, неправильного застосування кримінального закону, чи невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження які тягнули б за собою скасування вироку.

Вирок суду постановлений з дотриманням вимог глави 29 КПК України, є законним, обґрунтованим та вмотивованим і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Сокальського районного суду Львівської області від 29 липня 2025 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня його проголошення, а особою, яка утримується під вартою з моменту отримання копії ухвали в той же строк.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4