У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.03.2026 Справа №607/2847/22 Провадження №1-в/607/1/2026

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурорки ОСОБА_3 , представниці органу пробації ОСОБА_4 , засудженого ОСОБА_5 дистанційно в режимі відеоконференції, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Тернополі подання начальника Тернопільського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Тернопільській області ОСОБА_6 про вирішення питання щодо застосування покарання за наявності кількох вироків відносно засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше судженого, востаннє вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 травня 2025 року, яким призначено покарання за ч.3 ст.185, ч.2 ст.186, ч.3 ст.289, ч.4 ст.296 КК України на підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, за сукупністю кримінальних правопорушень, у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років з конфіскацією частини належного йому майна. На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань, а саме: 1 (одного) місяця позбавлення волі за вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 квітня 2024 року, із врахуванням ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 лютого 2025 року, до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років з конфіскацією частини майна, яке є його власністю за цим вироком, остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років 1 (один) місяць, з конфіскацією частини майна, яке є його власністю та в строк покарання остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховано частково відбуте покарання у виді позбавлення волі за вироками Городоцького районного суду Львівської області від 16 лютого 2024 року, Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 січня 2024 року, Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 квітня 2024 року,

встановив:

Начальник Тернопільського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Тернопільській області ОСОБА_6 звернулась до суду із поданням про вирішення питання щодо застосування покарання за наявності кількох вироків, в якому просить роз`яснити: чи є можливість на даний час вирішити питання про застосування покарання щодо ОСОБА_5 за наявності кількох вироків; чи існує можливість при призначенні покарання за результатами розгляду кримінального провадження №000349 від 03 лютого 2017 року (607/2847/22), до остаточного покарання повністю чи частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 грудня 2015 року та вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 травня 2016 року. Клопотання обґрунтоване тим, що 18.01.2016 року на виконання до Тернопільського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» надійшов вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01.12.2015 року (607/3004/15-к), відповідно до якого ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.296 ч. 1, ч.2 ст.296, ч.1 ст.186, ч.1 ст.70 КК України та призначено йому за даними кримінальними правопорушеннями покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України, звільнено ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому 2 (два) роки іспитового строку та зобов`язавши в період дії іспитового строку, відповідно до ст. 76 КК України, не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію. Після проголошення вироку від 01.12.2015 року, ОСОБА_5 вчинив ряд нових кримінальних правопорушень. 24.05.2016 року (607/19045/15-к) Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області проголошено вирок, яким ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 КК України та призначено покарання виді 180 годин громадських робіт. Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, вирішено вважати ОСОБА_7 засудженим до покарання виді 180 годин громадських робіт, дані вироки виконувати самостійно. Після ухвалення вироку Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 грудня 2015 року та вироку Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 травня 2016 року, щодо ОСОБА_5 ухвалено ще чотири вироки: вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 листопада 2021 року (607/13505/20); вирок Кременецького районного суду Тернопільської області від 22 листопада 2023 року (607/10894/23); вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 січня 2024 року (607/10894/23); вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 лютого 2024 року (607/1106/20). У вказаних вироках відсутня інформація про приєднання невідбутої частини покарання за вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 грудня 2015 року, а також не зазначено про самостійне виконання цих вироків.

В судовому засіданні представник органу пробації ОСОБА_4 пояснила, що встановлений ОСОБА_5 вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 грудня 2015 року іспитовий строк закінчився 01 грудня 2017 року.

Прокурор ОСОБА_3 пояснила, що кримінальне провадження №000349 вже розглянуто та ухвалено вирок, тому неможливо приймати рішення про приєднання покарань.

Засуджений ОСОБА_5 клопотань і заперечень не заявив.

Вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 грудня 2015 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст.296, ч.2 ст.296, ч.1 ст.186 КК України та, в порядку передбаченому ч.1 ст.70 КК України, призначено остаточне покарання у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням і встановлено 2 (два) роки іспитового строку.

Вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 травня 2016 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 125 КК України та призначено покарання виді 180 годин громадських робіт. Відповідно до ч.4 ст.70 КК України вирішено вважати ОСОБА_7 засудженим до покарання у виді 180 годин громадських робіт, а за вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 грудня 2015 року засудженим за ч.1 ст. 296, ч.2 ст. 296, ч.1 ст.186 КК України до покарання у виді чотирьох років позбавлення волі та звільненим від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, вироки виконувати самостійно.

Відповідно до правового висновку викладеного у постанові ОП ККС від 15.02.2021 року у справі ЄУН - 760/26543/17 (провадження №51-3600кмо20), якщо до особи, котра вчинила кримінальне правопорушення, вироком суду було застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням, а потім було встановлено, що вона винна ще й в інших злочинах, вчинених до постановлення цього вироку, в таких випадках питання про відповідальність особи за сукупністю вчинених нею кримінальних правопорушень має вирішуватись в залежності від того, чи залишається незмінним попередній вирок, за яким особа звільнена від відбування покарання з випробуванням на момент постановлення нового вироку, і яке рішення приймає суд у новому вироку щодо покарання за злочини, вчинені до постановлення попереднього вироку. У випадку, коли попередній вирок залишився незмінним і прийняте в ньому рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням зберігає свою законну силу, а новим вироком особі призначається покарання, яке вона має відбувати реально, положення ч.4 ст.70 КК щодо призначення остаточного покарання особі з урахуванням попереднього вироку не застосовуються, а кожний вирок попередній, за яким особа звільнена від відбування покарання з випробуванням, та новий, за яким їй призначено покарання, що належить відбувати реально, виконуються самостійно.

Зазначені два вироки стосовно ОСОБА_5 набрали законної сили і направлені на виконання до Тернопільського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Тернопільській області. Відомостей про скасування рішення суду про звільнення від відбування покарання з випробуванням, чи вчинення нового злочину під час випробування - іспитового строку встановленого вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 грудня 2015 року, учасники суду не надали.

Відповідно до ч.1 ст.78 КК України після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки і не вчинив нового злочину, звільняється судом від призначеного йому покарання.

Відповідно до ст.165 Кримінально-виконавчого кодексу України іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду. Після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового злочину, за поданням уповноваженого органу з питань пробації звільняється судом від призначеного йому покарання, нагляд припиняється і засуджений знімається з обліку в зазначеному органі.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 89 КК України такими, що не мають судимості, визнаються особи, засуджені відповідно до статті 75 цього Кодексу, якщо протягом іспитового строку вони не вчинять нового злочину і якщо протягом зазначеного строку рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням не буде скасоване з інших підстав, передбачених законом.

В контексті кримінального закону судимість є правовим станом особи, який виникає у зв`язку з її засудженням до кримінального покарання і за зазначених у законі умов тягне настання для неї певних негативних наслідків. Правильне застосування правових норм про судимість, її погашення чи зняття має важливе значення для вирішення кримінальних справ у разі вчинення особою нового злочину. Судимість має строковий характер. Закон визначає, коли вона виникає (з дня набрання законної сили обвинувальним вироком), та встановлює підстави її припинення. Такими підставами є погашення судимості та її зняття. Як погашення, так і зняття судимості пов`язані зі спливом певних термінів, протягом яких особа повинна перетерпіти негативні наслідки та своєю поведінкою довести остаточне виправлення. Припинення судимості анулює всі кримінально-правові та загальноправові наслідки засудження та призначення покарання. Особа, судимість якої погашена або знята, вважається такою, яка раніше злочину не вчиняла, покарання не відбувала. Вона не зобов`язана будь-де вказувати про вчинення нею в минулому злочину та призначення за нього покарання, не повинна відчувати жодних негативних наслідків колишньої судимості. Врахування погашеної чи знятої судимості при вирішенні будь-яких питань, у тому числі і при характеристиці особи, суперечить самій суті інституту припинення судимості і є неприпустимим (постанова ККС ВС від 14.04.2020 № 344/8485/18 (51-4529км19).

Вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 листопада 2021 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст.122, ч.2 ст.152 КК України. На момент вчинення злочинів встановлений ОСОБА_5 попереднім вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 грудня 2015 року іспитовий строк закінчився. За таких обставин відсутні підстави вважати ОСОБА_5 таким, що має незняту чи непогашену судимість за вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 грудня 2015 року станом на дату винесення наступного за часом вироку.

Крім того, вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 травня 2016 року визначено, що даний вирок та вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 грудня 2015 року треба виконувати самостійно, що відповідає правовому висновку викладеному у постанові ОП ККС від 15.02.2021 у справі № 760/26543/17 (провадження № 51-3600кмо20).

Відповідно до ст.89 КК України такими, що не мають судимості, визнаються особи, засуджені за вчинення злочину до основного покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю, громадських робіт, виправних робіт, пробаційного нагляду або арешту, якщо вони протягом року з дня відбуття покарання (основного та додаткового) не вчинять нового кримінального правопорушення.

У п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року зазначено, що за наявності щодо засудженого вироку, який не виконано і про який не було відомо суду, що постановив останній за часом вирок, суд за місцем виконання цього вироку зобов`язаний визначити порядок застосування покарання за всіма вироками відповідно до ст.71 КК ( 2341-14 ) та статей 411, 413 КПК ( 1003-05 ).

Вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 травня 2025 року ОСОБА_5 було визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.186, ч.3 ст.289, ч.4 ст.296 КК України та на підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, за сукупністю кримінальних правопорушень, призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років з конфіскацією 1/4 частини належного йому майна. На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань, а саме: 1 (одного) місяця позбавлення волі за вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 квітня 2024 року, із врахуванням ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 лютого 2025 року, до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років з конфіскацією частини майна, яке є його власністю за цим вироком, остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років 1 (один) місяць, з конфіскацією частини майна, яке є його власністю. На момент ухвалення вказаного вироку суду не було надано відомостей стосовно того, що вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 травня 2016 року не виконано.

До клопотання органу пробації не долучено доказу відбуття чи невідбуття ОСОБА_5 покарання у виді громадських робіт, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості вирішувати питання щодо доцільності призначення ОСОБА_5 покарання із врахуванням вироку Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 травня 2016 року, в порядку передбаченому ч.1 ст.71, ст.72 КК України.

Суд акцентує увагу на роз`ясненні Пленуму Верховного Суду України у п.12 Постанови №11 від 21.12.1990 року "Про практику застосування судами України процесуального законодавства при вирішенні питань, пов`язаних із виконанням вироків" про те, що не підлягають розгляду, в порядку передбаченому ст.539 КПК України, питання, які порушують суть вироку і погіршують становище засудженого; звужують або розширюють обсяг обвинувачення; стосуються прогалин і недоліків вироків у частині кваліфікації злочинів, призначення покарання, вирішення цивільного позову, а тому визначити покарання за сукупністю вказаних вироків можливо лише за результатами нового судового розгляду та винесення нового вироку.

Отже, враховуючи неможливість погіршення становища засудженого під час процедури вирішення питання про застосування покарання за наявності кількох вироків відносно нього і те, що іспитовий строк встановлений ОСОБА_5 вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 грудня 2015 року закінчився, доцільно роз`яснити, що відсутні підстави для вирішення питання щодо застосування покарання за наявності кількох вироків; вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 грудня 2015 року та вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 травня 2016 року треба виконувати самостійно.

Керуючись статями 537, 539 КПК України, суд,-

постановив:

Клопотання начальника Тернопільського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Тернопільській області ОСОБА_6 задовольнити.

Роз`яснити начальнику Тернопільського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Тернопільській області ОСОБА_6 , що немає підстав для вирішення питання щодо застосування покарання за наявності кількох вироків; вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 грудня 2015 року та вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 травня 2016 року треба виконувати самостійно.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга протягом семи днів з дня її оголошення до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Головуючий суддя ОСОБА_1