КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/824/3336/2026 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 листопада 2025 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 листопада 2025 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» з 11.11.2025 року до 09.01.2026 року включно без альтернативи внесення застави.

Обвинувачений ОСОБА_6 , не погоджуючись з рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 листопада 2025 року. Обрати ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, а саме: цілодобовий або нічний домашній арешт або застосувати заставу.

Крім того, просить поновити строк на апеляційне оскарження, оскільки йому не було вручено копію ухвали, що позбавило його можливості своєчасно підготувати та подати апеляційну скаргу.

Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги зазначає про те, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою. Так, суд обмежився загальними формулюваннями щодо існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, не навівши жодного конкретного доказу їх реальності. На думку апелянта, в ухвалі відсутній аналіз конкретних обставин, які б підтверджували, що він реально має намір переховуватися від суду; намагається чи має намір впливати на свідків; знищував або намагався знищити докази.

Зауважує, що суд не врахував тривалість перебування під вартою, протягом якого ОСОБА_6 не порушував встановлений порядок, не вчинив жодних спроб перешкодити кримінальному провадженню, не здійснював впливу на свідків.

Апелянт зазначає, що суд не навів жодних мотивів, чому неможливо застосувати до обвинуваченого більш м`який запобіжний захід, зокрема: цілодобовий домашній арешт, нічний домашній арешт або заставу.

На переконання ОСОБА_6 , обраний йому запобіжний захід не є пропорційним, оскільки він має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, належним чином виконував процесуальні обов`язки, не ухилявся від суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Враховуючи, що обвинуваченим не заявлено такого клопотання, яке б узгоджувалося з наведеним положенням ч. 4 ст. 422-1 КПК України, розгляд даної апеляційної скарги здійснюється без участі сторін.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.

Відповідно до п.1-1 ч.2 ст.395 КПК України апеляційна скарга, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, - протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Як вбачається з апеляційної скарги та матеріалів, ухвала суду постановлена 11 листопада 2025 року в судовому засіданні за участю обвинуваченого ОСОБА_6 .

Строк подачі апеляційної скарги для обвинуваченого, який перебуває під вартою, обчислюється з дня отримання ухвали суду. З матеріалів кримінального провадження, зокрема акту ДУ «Київський слідчий ізолятор» про відмову від отримання кореспонденції вбачається, що 19.11.2025 ОСОБА_6 відмовився отримувати копію ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11.11.2025 року (а.с. 17). Апеляційна скарга обвинуваченим була подана 24.11.2025 року через ДУ «Київський слідчий ізолятор» до Києво-Святошинського районного суду. Як зазначає в клопотанні обвинувачений, копію ухвали суду від 11.11.2025 йому вручено не було. Враховуючи, що обвинувачений хоча і відмовився від отримання копії ухвали, але апеляційну скаргу подав протягом п*яти після складення акту про відмову від отримання, колегія суддів вважає що строк на апеляційне оскарження не пропущений.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Встановлено, що органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.6 ч.2 ст.115, ч.3 ст.289 КК України, які відносяться до категорії особливо тяжких злочинів.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу щодо обвинуваченого, суд першої інстанції посилався на доведеність продовження існування заявлених прокурором ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України та встановив, що відсутні підстави для застосування інших більш м`яких запобіжних заходів.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, не одружений, не працює, може вчинити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України з метою уникнення відповідальності, зважаючи на тяжкість покарання, яке йому загрожує у випадку визнання винуватим в інкримінованих йому злочинах; відсутності доказів, достатніх соціальних зв`язків за місцем проживання, а також враховуючи, що свідки та потерпілі у справі ще не допитані.

Колегія суддів в повній мірі погоджується з такими висновками місцевого суду, враховуючи, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Таким чином, доводи обвинуваченого за змістом апеляційної скарги про відсутність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також відсутність обставин, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, є безпідставними, оскільки суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Посилання обвинуваченого на те, що він має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, належним чином виконував процесуальні обов`язки, не ухилявся від суду, саме по собі не може слугувати підтвердженням його належної процесуальної поведінки та відсутності ризиків, з якими закон пов`язує можливість застосування або продовження такого запобіжного заходу, як тримання під вартою.

На переконання апеляційного суду, вказані обставини на даний час не мінімізують встановлених ризиків.

Разом з тим, суд першої інстанції обґрунтовано не знайшов підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, діючи у межах вимог ч.4 ст.183 КПК України.

Таким чином, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про необхідність застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду та є необґрунтованими.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що клопотання прокурора є вмотивованим, а суд першої інстанції достатньо врахував всі обставини, надав їм правильну оцінку та дійшов обґрунтованого висновку про неможливість на даний час застосування до обвинуваченого будь-якого іншого більш м`якого запобіжного заходу.

Рішення суду першої інстанції прийнято на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, досліджено належним чином всі матеріали провадження та наведено в ухвалі мотиви, з яких прийнято відповідне рішення.

Враховуючи, що будь-яких порушень КПК України при постановленні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції не встановлено, колегія суддів за наслідками апеляційного розгляду, вважає за необхідне ухвалу суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст.405, 407 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 листопада 2025 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

_______________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4