Справа № 496/1758/26
Провадження № 1-кс/496/373/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2026 року м. Біляївка

Слідчий суддя Біляївського районного суду Одеської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Біляївка клопотання старшого слідчого СВ Одеського районного управління поліції № 2 ГУНП в Одеській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 , погоджене з прокурором Біляївської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_3 , про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Градениці Біляївського району Одеської області, громадянина України, з середньою освітою, перебуваючого на посаді оператора технологічного устаткування ТОВ «Аквафрост», одруженого, маючого двох малолітніх дітей, мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

за матеріалами кримінального провадження за №0000229 від 04.03.2026 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 121 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Слідчий звернулась до суду з вказаним клопотанням, в якому просила суд застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з утриманням останньої в умовах ДУ «Одеський слідчий ізолятор», строком на 60 діб та визначити заставу у розмірі вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму, що становить 256 720 гривень.

Своє клопотання слідчий мотивувала тим, що 04 березня 2026 року приблизно о 00 годині 15 хвилин ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував поблизу будинку № 117 по вул. Шевченка в с. Градениці Одеського району Одеської області, у громадському місці.

В цей час, ОСОБА_5 достеменно усвідомлюючи, що на території України введено воєнний стан та діє комендантська година, яка забороняє пересування громадян у нічний час без відповідних підстав, нехтуючи вимогами особливого правового режиму та загальноприйнятими нормами поведінки, у громадському місці, діючи умисно, з мотивів явної неповаги до суспільства, грубо порушуючи громадський порядок, проявляючи особливу зухвалість, побачивши ОСОБА_7 , передбачаючи суспільно небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, здійснив два постріли з предмета, зовні схожого на пістолет марки «BLOW TR92», калібру 9 mm P.A.K., чим грубо порушив звичайний уклад життя та спокій мешканців села Градениці, спричинив переляк серед жителів навколишніх будинків, у тому числі неповнолітніх осіб, які перебували у подвір`ї своїх домівок, при цьому вчинені дії носили відкритий, демонстративний та агресивний характер, об`єктивно привели до страху реальної небезпеки для життя і здоров`я оточуючих осіб та свідчать про спрямованість умислу ОСОБА_5 на самоствердження шляхом демонстрації зневаги як до суспільства в цілому, так і до встановлених в умовах воєнного стану правил поведінки.

04.03.2026 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України о 16 год. 57 хв. в порядку ст. 208 КПК України затримано ОСОБА_5 та 05.03.2026 повідомлено про підозру.

Прокурор у судовому засіданні на задоволенні клопотання наполягав, посилаючись на обставини викладені у письмовому клопотанні щодо існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_4 заперечувала проти задоволення клопотання. При цьому просила застосувати відносно ОСОБА_5 більш м`який запобіжний засіб у вигляді домашнього арешту, пояснивши, що підозрюваний має міцні соціальні зв`язки, впливати на свідків не буде, свідки вже були допитані, підозрюваний не заперечує факт здійснення ним пострілів у повітря. Крім того підозрюваний виховує 2 неповнолітніх дітей.

Підозрюваний ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримав думку захисника та просив застосувати запобіжний захід у виді домашнього арешту за адресою його фактичного проживання, а саме: АДРЕСА_1 .

Заслухавши пояснення прокурора, підозрюваного та його захисника, вивчивши матеріали, додані до клопотання, матеріали кримінального провадження, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Клопотання слідчого відповідає вимогам ст. 184 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Згідно п. 2, п.4 ч.1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до трьох років, виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що, перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину та до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Обґрунтованість підозри, повідомленої ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами:

-протоколом огляду місця події від 04.03.2026, за результатами проведення якого були вилучені речові докази;

-протоколом додаткового огляду місця події від 04.03.2026, за результатами проведення якого були вилучені речові докази;

-протоколом допиту неповнолітнього свідка ОСОБА_8 , котра вказала, відомі їй обставини вчинення злочину та прямо вказала, що особа на ім`я ОСОБА_9 вдарив потерпілого, а особа на ім`я ОСОБА_10 здійснював постріли, які дуже налякали останню;

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками неповнолітньому свідку ОСОБА_8 , під час якого свідок вказала на ОСОБА_5 , як на особу котра здійснювала постріли;

-протоколом допиту неповнолітнього свідка ОСОБА_11 , котрий вказав, відомі йому обставини вчинення злочину, зокрема вказавши, як сильно його налякали почуті постріли;

-протоколом допиту свідка ОСОБА_12 , котрий вказав, відомі йому обставини вчинення злочину, повідомив, що чув два постріли, від яких його охопила паніка;

-протоколом допиту свідка ОСОБА_13 , котра вказала відомі їй обставини вчинення злочину та повідомила, що чула два постріли, які дуже сильно її налякали;

-протоколом допиту свідка ОСОБА_14 , котрий вказав, що за декілька хвилин до події потерпілий, котрий перебував у нього в гостях, пішов за місцем свого мешкання та через 1-2 хвилини свідок почув два постріли, а за ними крики дітей потерпілого, що батька вбили, від почутих пострілів у останнього виникла тривожна думка про можливе загострення ситуації поблизу кордону;

-протоколом допиту ОСОБА_15 , котрий вказав, що 04.03.2026 чув два постріли від яких останній сильно злякався та інстинктивно присів біля свого автомобіля, втратив розуміння нормально сприймати ситуацію;

-протоколом допиту ОСОБА_16 , котра вказала, що 04.03.2026 чула два постріли від яких остання сильно злякалась, відчула реальну небезпеку за своє життя;

-протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину ОСОБА_5 , під час якого останній вказав, відомі йому обставини вчинення злочину та підтвердив факт того, що він здійснив два постріли у повітря з пістолета (пугач), а ОСОБА_17 взяв із салону автомобіля дерев`яне руків`я сокири та вдарив потерпілого, котрий від удару впав на землю;

-протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_5 , під час якого останній вказав, відомі йому обставини вчинення злочину та підтвердив факт того, що він здійснив два постріли у повітря з пістолета (пугач), а ОСОБА_17 взяв із салону автомобіля дерев`яне руків`я сокири та вдарив потерпілого, котрий від удару впав на землю;

-протоколом проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_5 , під час якого останній показав як саме розвивались обставини за яких потерпілий отримав тілесні ушкодження та як останній здійснював постріли, крім того, останній показав куди саме викинув предмет схожий на пістолет, котрий було виявлено та вилучено;

-іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 177 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, а саме: запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; впливати на свідків.

Вирішуючи клопотання прокурора щодо доцільності застосування запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою, судом враховуються вимоги ст. 5 Конвенції про захист прав людини, згідно з якою обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

На підставі ч. 2 ст. 194 КПК України слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Частиною 2 ст. 194 КПК України саме на прокурора покладено обов`язок доведення наявності ризику, суд же, відповідно до ч. 3 ст. 26 КПК України у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами і не може самостійно визначити і обґрунтовувати ризики, тим паче, що ч. 3 ст. 22 КПК України прямо заборонено покладати на один і той самий орган чи службову особу під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду.

Слідчий суддя погоджується з думкою прокурора про існування ризиків того, що ОСОБА_5 , перебуваючи на свободі, може переховуватися від суду.

Так, при оцінці ризику переховування від правосуддя, поряд з іншими обставинами, може братися до уваги і загроза відносно суворого покарання, як це відображено у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Пунцельт проти Чехії» від 25.04.2000 р.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Щодо ризику впливу на свідків то при встановленні наявності цього ризику слідчий суддя враховує встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).

Тобто, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

А отже, слідчий суддя вбачає наявність зазначеного ризику.

Водночас, слідчий суддя зазначає, що в клопотанні слідчий не обґрунтовує неможливості призначення більш м`яких запобіжних заходів.

Зокрема у клопотанні сторона обвинувачення в обґрунтування неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу посилається, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою не може запобігти зазначеним ризикам. Так, особисте зобов`язання не може бути застосовано, у зв`язку з тим, що це найбільш м`який запобіжний захід і він не відповідає тяжкості вчиненого злочину. Особиста порука не може бути застосована оскільки не встановлено осіб, які заслуговують на довіру та можуть поручитися за виконання підозрюваною покладених на нього обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу вимогу. Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту також не зможе запобігти зазначеним вище ризикам.

В свою чергу, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що сама по собі тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному чи обвинуваченому у разі визнання його вини не може бути підставою для застосування до нього найбільш суворого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Таким чином, з урахуванням наведеного слідчий суддя дійшов до висновку, що одна лише тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення не може бути безумовною підставою для застосування дії найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Оцінюючи в сукупності вищевикладені обставини, а також беручи до уваги відомості щодо особи підозрюваного ОСОБА_5 (раніше не судимий, має зареєстроване місце мешкання, та фактичне постійне місце проживання з дружиною та дітьми), слідчий суддя прийшов до переконання, що стороною обвинувачення, в цьому судовому засіданні, не доведено, що застосування до ОСОБА_5 виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою викликано об`єктивною необхідністю і виправдовує такий ступінь втручання у його права і свободи, а інший запобіжний захід не зможе забезпечити належне виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків, у зв`язку з чим слід прийти до висновку про відсутність підстав щодо застосування підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Захисник підозрюваного просив застосувати до ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Згідно ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Орган Національної поліції повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це слідчому або суду, якщо запобіжний захід застосовано під час судового провадження.

Працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених не неї зобов`язань, використовувати електроні засоби контролю.

Відтак, виключно у сукупності з усіма наведеними вище обставинами, для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, враховуючи мету застосування запобіжного заходу, а також за відсутності безумовних підстав для застосування виняткового запобіжного заходу, тримання під вартою, слідчий суддя приходить до висновку, що слід застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_5 , більш м`який запобіжний захід, а саме: цілодобовий домашній арешт, з покладенням на нього відповідних обов`язків.

Строк дії ухвали про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді домашнього арешту не може перевищувати двох місяців.

Керуючись ст. ст. 176-178, 181, 193, 194, 196, 197, 205 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання старшого слідчого СВ Одеського районного управління поліції № 2 ГУНП в Одеській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 , погоджене з прокурором Біляївської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_3 , про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити частково.

Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту на строк 60 днів тобто з 06.03.2026 року до 04.05.2026 року. Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- заборонити залишати житло, за адресою: АДРЕСА_1 , цілодобово;

- прибувати за кожною вимогою слідчого, прокурора, слідчого судді або суду;

- утримуватися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні.

Роз`яснити підозрюваного, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Контроль за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, покласти на співробітників Одеського РУП №2 ГУНП в Одеській області.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено 11.03.2026 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1