печерський районний суд міста києва
Справа № 757/5822/26-к
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2026 року м. Київ

Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000101 від 14.06.2023, -

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_3 , представник власника майна - адвокат ОСОБА_4 , власник майна ОСОБА_5

В С Т А Н О В И В:

Прокурор Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про арешт мобільного телефону марки «Apple» моделі «iPhone 14 Pro Max» ІМЕІ НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування клопотання прокурор вказує, що зазначене майно відповідає ознакам, визначеним у ст. 98 КПК України, а тому з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні, підлягає арешту.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 вимоги клопотання підтримав та просив його задовольнити з наведених у ньому підстав.

Представник власника майна - адвокат ОСОБА_4 у судовому засіданні зазначив, що ухвалою слідчого судді від 20.11.2025 року, справа №757/45305/25-к, задоволену скаргу адвоката ОСОБА_4 , подану в інтересах ОСОБА_5 на бездіяльність уповноважених осіб Головного слідчого управління Національної поліції України, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна, та зобов`язано уповноважену особу Головного слідчого управління Національної поліції України повернути ОСОБА_5 тимчасово вилучене майно, вилучене 12.09.2025 року під час проведення обшуку за місцем його проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: мобільний телефон марки «Apple» моделі «iPhone 14 Pro Max», чорного кольору, s/п НОМЕР_6, ІМЕІ НОМЕР_1 , ІМЕІ 2 НОМЕР_2 , пароль НОМЕР_3 , з сім - картою НОМЕР_4 , однак прокурор вказане майно не повернув, а звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт майна, порушуючи цим принцип правової визначеності, оскільки ухвала слідчого судді є остаточною. Також зазначив, що прокурором не доведено наявності обгрунтованої підозри, що було вчинено кримінальне правопорушення проти власності відповідного ступеня тяжкості, який вимагається для застосування такого запобіжного заходу як арешт майна.

Заслухавши думку учасників справи, вивчивши клопотання прокурора, заперечення представника власника майна та дослідивши долучені до них документи, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України за процесуального керівництва Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000101 від 14.06.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 321-1, ч. 3 ст. 190 КК України.

З матеріалів клопотання вбачається, що у період з червня 2023 року по 2025 рік службові особи державного некомерційного підприємства «Національний інститут раку» (далі - ДНП «НІР»), перебуваючи на території міста Києва, діючи умисно, протиправно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб із посадовими особами товариства з обмеженою відповідальністю «САЛЮС», організували та реалізували злочинну схему, направлену на систематичне заволодіння грошовими коштами онкохворих пацієнтів шляхом обману останніх, під приводом продажу медичного устаткування.

Так, використовуючи своє службове становище, вказані службові особи ДНП «НІР» повідомляли пацієнтам завідомо неправдиві відомості про необхідність придбання за власні кошти хірургічного інструментарію та витратних матеріалів, які фактично закуповувалися за рахунок бюджетних коштів та відповідно до вимог чинного законодавства, а саме: положень Конституції України, Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», Закону України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення», підлягали безоплатному наданню пацієнтам наведеного закладу охорони здоров`я.

За результатами проведених слідчих дій органом досудового розслідування встановлено, що до вказаних кримінальних правопорушень причетний лікар хірург-онколог ДНП «НІР» ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який згідно розробленої схеми є підконтрольними та підзвітними ОСОБА_6 та за вказівкою останнього, перед проведенням операційних втручань, комунікує пацієнтів із працівником аптеки ТОВ «САЛЮС» ОСОБА_7 та скеровує їх до вказаного закладу із метою придбання за власний кошт необхідного інструментарію, який фактично є наявний на балансі ДНП «НІР».

Так, 12.09.2025 на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_8 (справа №757/42079/25-к) проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_5 , що за адресою: АДРЕСА_1 , де виявлено та вилучено мобільний телефон марки «Apple» моделі «iPhone 14 Pro Max» ІМЕІ НОМЕР_1 . Дозвіл на вилучення вказаного майна був прямо передбачений ухвалою слідчого судді (справа №757/42079/25-к).

Так, у ході проведення огляду зазначеного мобільного телефону в месенджері «Viber» виявлено листування із ОСОБА_7 за номером телефону НОМЕР_5 (контакт збережений під іменем « ОСОБА_9 »). Під час вказаного спілкування ОСОБА_5 систематично пересилав ОСОБА_7 повідомлення з контактними даними своїх пацієнтів, а також лікарськими засобами та медичними виробами, які остання повинна була їм реалізувати.

25.09.2025 на підставі постанови старшого слідчого в ОВС ГСУ НП України ОСОБА_10 вищевказаний мобільний телефон визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні так як вказане майно містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

20.11.2025 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_11 прийнято рішення щодо повернення вищезгаданого майна ОСОБА_5 як такого, що має правовий режим тимчасово вилученого майна щодо якого стороною обвинувачення не вирішувалось питання щодо накладення арешту.

Таким чином, беручи до уваги виявлену інформацію на пристрої ОСОБА_5 , яка має значення для встановлення всіх обставин провадження, які підлягають доказуванню під час його проведення, у сторони обвинувачення виникла необхідність у накладенні арешту на мобільний телефон телефон марки «Apple» моделі «iPhone 14 Pro Max» ІМЕІ НОМЕР_1 із метою збереження вказаних пристроїв як речових доказів.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 100 КПК України, на речові докази може бути накладено арешт у порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, слідчий суддя, суд накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Згідно ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Статтею 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна, накладається у випадках, передбачених п.п. 3, 4 ч. 2 ст. 170 КПК України); можливість спеціальної конфіскації (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 2 ч. 2 ст. 170 КПК України); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Слідчим суддею встановлено, що відповідність майна, на арешті якого наполягає прокурор, критеріям речового доказу у кримінальному провадженні № 0000101 від 14.06.2023, належним чином не підтверджена допустимими в розумінні ст. 86 КПК України доказами, виходячи із наступного.

Визнаючи речовими доказами у кримінальному провадженні вказаний мобільний телефон, слідчий виходив із положень ч. 1 ст. 98 КПК України, проте мотивів прийнятого рішення щодо їх відповідності в даному конкретному випадку тим чи іншим ознакам у своїй постанові не навів.

Твердження у постанові слідчого про наявність підстав вважати, що майно може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження матеріалами доданими до клопотання не підтверджується.

Слідчий суддя зауважує, що висновок органу досудового розслідування щодо відповідності майна тим чи іншим ознакам, передбаченим ст. 98 КПК України може бути зроблений лише на підставі постанови, яка має відповідати вимогам ч. 5 ст. 110 КПК України, зокрема містити мотиви прийнятого рішення.

Мотивів щодо відповідності майна критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України в цьому контексті не наведено й у клопотанні прокурора.

Крім того, представником власника майна надано ухвалу слідчого судді від 20.11.2025 року, справа №757/45305/25-к, якою задоволену скаргу адвоката ОСОБА_4 , подану в інтересах ОСОБА_5 , на бездіяльність уповноважених осіб Головного слідчого управління Національної поліції України, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна, та зобов`язано уповноважену особу Головного слідчого управління Національної поліції України повернути ОСОБА_5 тимчасово вилучене майно, вилучене 12.09.2025 року під час проведення обшуку за місцем його проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: мобільний телефон марки «Apple» моделі «iPhone 14 Pro Max», чорного кольору, s/п НОМЕР_6, ІМЕІ НОМЕР_1 , ІМЕІ 2 НОМЕР_2 , пароль НОМЕР_3 , з сім - картою НОМЕР_4 , яке не повернуто власнику майна по цей день.

Означеним рішенням встановлено, що власник майна ОСОБА_5 немає ніякого процесуального статусу у вказаному кримінальному провадженні, оскільки доказів, які б могли свідчити, що вилучене майно є таким, що містить інформацію про факти підготовки, координування спланованих дій та вчинення кримінальних правопорушень, органом досудового розслідування не надано.

На думку слідчого судді, за відсутності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що вказаний мобільний телефон, на арешті якого наполягає прокурор є доказом розслідуваного злочину, сам факт його визнання речовим доказом (п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України), не може бути правовою підставою для арешту.

Дані обставини свідчить про відсутність підстав для накладення арешту саме з метою забезпечення збереження речового доказу.

Враховуючи наведені мотиви та аргументацію клопотання прокурора, слідчий суддя вважає, що в розумінні вимог ст. 132 КПК України прокурор не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які він послався у клопотанні про парешт майна, тому у відповідності до ст. 94 КПК України слідчий суддя оцінюючи надані докази з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення, приходить до висновку, що у такому випадку не можливо досягти інтересів досудового розслідування, забезпечивши збереження речових доказів, які у подальшому можуть досліджуватись судом, відтак у задоволенні клопотання прокурора належить відмовити.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 131, 132, 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя,-

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні клопотання - відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню, однак може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_12