Справа № 642/1614/26
Провадження № 1-кс/642/369/26
УХВАЛА

Іменем України

06 березня 2026 року слідчий суддя Холодногірського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові клопотання слідчого СВ ВП №2 ХРУП №3 ГУ НП в Харківській обл. ОСОБА_6 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Смирнівка Лозівського району Харківської області, громадянина України, українця, із середньою спеціальною освітою, офіційно не працевлаштований, не одружений, малолітніх дітей та осіб похилого віку на утриманні не має, фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимий, який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України,

встановив:

Cлідча СВ ВП №2 ХРУП №3 ГУ НП в Харківській обл. ОСОБА_7 , за погодженням прокурора Новобаварської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 , звернулась до слідчого судді Холодногірського районного суду м. Харкова із клопотанням про обрання підозрюваному ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб.

В обгрунтування клопотання зазначено, що в провадженні СВ ВП № 2 ХРУП № 3 ГУ НП в Харківській області перебувають матеріали досудового розслідування внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000241 від 03.03.2026 за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи достеменно обізнаним про введення в Україні воєнного стану, починаючи з 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, та відповідно до п. 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015, військового стану, строк дії якого в подальшому неодноразово продовжувався, у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, маючи спільний злочинний умисел на незаконне збагачення за рахунок чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний та протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки, та бажаючи їх настання, діючи за попередньою змовою в групі з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вступили в злочинну змову на вчинення таємного викрадення чужого майна за наступних обставин.

Так, ОСОБА_5 разом із ОСОБА_8 02.03.2026 в проміжок часу з 18:29 год. по 18:31 год. перебували біля закладу «KFC», який розташований за адресою: м. Харків, вул. Полтавський Шлях, 144, де побачили потерпілого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який стояв біля одного із магазинів по вул. Полтавський Шлях в м. Харкові, у яких виник умисел на таємне викрадення чужого майна, вчиненого в умовах воєнного стану та діючи за попередньою змовою групою осіб, з метою власного збагачення за рахунок злочинної діяльності, вступили між собою в попередню змову спрямовану таємне викрадення чужого майна.

Реалізуючи прямий умисел, діючи за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_5 разом з ОСОБА_8 з метою власного збагачення разом підійшли до потерпілого ОСОБА_9 , біля якого ОСОБА_5 прикрив своєю спиною ОСОБА_8 з метою не бути поміченим сторонніми особами та потерпілим ОСОБА_9 , ОСОБА_8 будучи впевненим, що за його діями ніхто не спостерігає, дістав з барсетки потерпілого ОСОБА_9 грошові кошти у сумі 6000 (шість тисяч) гривень та мобільний телефон ТМ «Xiaomi Redmi А 2», де відразу був помічений потерпілим ОСОБА_9 .

Продовжуючи реалізацію свого злочинного наміру, ОСОБА_8 , незважаючи на зауваження потерпілого ОСОБА_9 з викраденим майном побіг у бік метро «Холодна Гора» в м. Харкові. В подальшому потерпілий ОСОБА_9 почав наздоганяти ОСОБА_8 та вимагати, щоб останній припинив свої злочинні дії та повернув належне його майно, однак, ОСОБА_8 , не реагуючи на зауваження потерпілого, прослідував далі. Після потерпілий ОСОБА_9 , наздогнавши ОСОБА_8 повалив його на асфальтну поверхню та став його утримувати, з метою припинення протиправних дій. В цей час ОСОБА_5 побачив, що потерпілий утримує ОСОБА_8 та з метою його звільнення підбіг до потерпілого ОСОБА_9 , та допоміг ОСОБА_8 звільнитись, при цьому, відкрито заволодів барсеткою потерпілого ОСОБА_9 , яка була одягнута на ньому.

Після чого ОСОБА_5 разом із ОСОБА_8 втекли з місця вчинення вказаного кримінального правопорушення разом із викраденим майном, розпорядившись ним на власний розсуд, завдавши, в такий спосіб потерпілому матеріальний збиток на суму, яка встановлюється.

Таким чином, дії ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кваліфіковані як кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 186 КК України відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану.

Підозра, висунута ОСОБА_5 у вчиненні ним інкримінованого йому кримінального правопорушення, повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: оглядом місця події за адресою: м. Харків, вул. Полтавський Шлях, 144, протоколом допиту потерпілого ОСОБА_9 , протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, протоколом допиту свідка ОСОБА_10 , протоколами пред`явлення особи для впізнання.

Під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Приймаючи до уваги те, що ОСОБА_5 , підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років, офіційних джерел існування та міцних соціальних зв`язків не має, не одружений, на утриманні малолітніх дітей та осіб похилого віку не має, мешкає за місцем реєстрації, офіційну роботу не має, раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності, маються достатні підстави вважати, що підозрюваний при застосуванні більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, у подальшому, з огляду на його моральні якості, може: переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності, тим самим перешкоджати судовому провадженню та вчиняти інші кримінальні правопорушення, у тому числі з метою уникнення кримінальної відповідальності чи з метою перешкоджати судовому провадженню, що свідчить про наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5, ч. 1 ст. 177 КПК України.

Вказане унеможливлює запобігання зазначеним ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК України.

В судовому засіданні прокурор підтримав дане клопотання, просив його задовольнити, посилаючись на наведені в ньому обставини. Також просив не визначати підозрюваному заставу, у зв`язку із застосуванням підозрюваним насильства відносно потерпілого.

Підозрюваний проти клопотання заперечував.

Захисник проти клопотання також заперечував та просив відмовити в його задоволенні. Однак у разі, якщо слідчий суддя дійде висновку про застосування запобіжного заходу, просив обрати домашній арешт.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

В провадженні СВ ВП №2 ХРУП №3 ГУНП в Харківській обл. перебуває кримінальне провадження №0000241 від 03.03.2026 за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

03.03.2026 ОСОБА_5 затриманий в порядку ст. 208 КПК України.

04.03.2026 ОСОБА_5 повідомлений про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований та утримуватись під вартою інакше, як за вмотивованого рішення суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Пунктом с частини першої статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (1950 року), нікого не може бути позбавлено волі інакше, як згідно з процедурою, встановленою законом, а також якщо є розумні підстави вважати необхідним запобігання вчиненню особою правопорушення або втечу після його вчинення.

За положеннями постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» від 25.04.2003 року №4 запобіжні заходи застосовується за наявності підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений буде намагатись ухилятися від слідства або суду, перешкоджати встановленню істини по кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень. Разом з тим взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, у зв`язку з чим такий обирається лише за наявності підстав вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, що випливають норм КПК України, і його належної поведінки.

При цьому, Верховним Судом України роз`яснено, що обов`язковою умовою взяття під варту (виходячи з його правової природи) має бути обґрунтована впевненість судді в тому, що більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної поведінки підозрюваного внаслідок відсутності у останнього постійного місця проживання, зловживання спиртними напоями чи вживання наркотичних засобів, продовження вчинення злочинів, підтримання соціальних зв`язків негативного характеру, порушення умов запобіжного характеру, не пов`язаного з позбавленням волі.

При цьому, слідчий суддя враховує, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та, виходячи з положень ч. 5ст. 9 КПК України, бере до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182), те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

В контексті вимог статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі на стільки, що його неможливо відвернути, не застосувавши до особи запобіжний захід. При цьому, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, які підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

На даній стадії кримінального провадження, враховуючи надані слідчим матеріали досудового розслідування, слідчий суддя визнає підозру у вчиненні ОСОБА_5 злочину, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України, обгрунтованою і достатньою для застосування до нього запобіжного заходу.

Інкримінований ОСОБА_5 злочин, згідно ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів.

Санкцією ч.4 ст. 186 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років.

Як ризики, які дають достатнi пiдстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, варто враховувати дані, що характеризують особу підозрюваного, який неодружений, офіційно не працює, раніше судимий, а також те, що ОСОБА_5 , згідно ч.5 ст.12 КК України, підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, у разі визнання його винуватим йому може бути призначене покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років, у разі не застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваний через тяжкiсть вчиненого ним кримінального правопорушення та покарання, яке може йому загрожувати, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, впливати на потерпілого, свідків, понятих у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Приймаючи рішення про доцільність обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховано всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування такого запобіжного заходу, у зв`язку з відсутністю достатніх стримуючих факторів, які б дозволили менш суворим запобіжним заходам дієво запобігти ризикам.

В той час, стороною захисту ризики не спростовані.

Таким чином, слідчий суддя, із врахуванням всіх обставин справи, наявних доказів та того, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, дійшов висновку про доведеність існування ризиків, зазначених у клопотанні слідчого, а саме п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки тільки запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та дотримання покладених на нього процесуальних обов`язків.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання пiдозрюваним, обвинуваченим обов`язків передбачених цим Кодексом наслідків передбачених частиною четвертою цієї статті.

Прокурор в обгрунтування не визначення застави послався на п.1 ч.4 ст. 183 КПК України, відповідно до якого слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Однак, клопотання слідчого не містить відомостей про те, ким саме із групи осіб було заподіяно таке насильство, а також взагалі відсутня інформація про застосування саме насильства підозрюваними відносно потерпілого.

Таким чином, слідчий суддя, враховуючи положення ч. 3 ст. 183 КПК України, вважає можливим визначити підозрюваному розмір застави.

Відповідно до п.2 ч.5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається у таких межах: 3) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При визначенні розміру застави слідчий суддя враховує тяжкiсть кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , особу підозрюваного, а тому слідчий суддя приходить до висновку про визначення застави у даному випадку, яка має становити 80 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 266 240 грн.

В разі внесення застави, необхiдно підозрюваного з-під варти звільнити та покласти на нього ряд обов`язків згідно ч.5 ст. 194 КПК України.

У разі порушення підозрюваним обов`язків, покладених на нього у разі внесення застави, прокурор має право звернутись з клопотанням про зміну запобіжного заходу.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 206, 211, 372, 376 КПК України, слідчий суддя, -

ухвалив:

Клопотання слідчого СВ ВП №2 ХРУП №3 ГУ НП в Харківській обл. ОСОБА_6 задовольнити.

Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 діб, а саме до 01.05.2026 включно.

Визначити суму застави у розмірі вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 266 240 (двісті шістдесят шість тисяч двісті сорок) гривень, які необхідно внести на депозитний рахунок ТУ ДСА України у Харківській області, протягом дії ухвали.

При внесенні визначеної суми застави підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти - звільнити.

У разі внесення застави, покласти на підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки: 1) прибувати до слідчого, прокурора чи суду за першою вимогою; 2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду; 3) повідомляти слідчого, прокурора ч и суд про зміну свого місця проживання та роботи; 4) утримуватися від спілкування з потерпілим, свідками, понятими, щодо обставин даного кримінального провадження; 5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Строк тримання під вартою рахувати з моменту фактичного затримання, а саме з 03.03.2026.

Строк дії ухвали - до 01.05.2026 включно.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а підозрюваним - в той же строк, але з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Повний текст судового рішення складено 09.03.2026.

Слідчий суддя