ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2026 року

м. Хмельницький

Справа № 676/4001/23

Провадження № 11-кп/820/130/26

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

представника потерпілої ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому та в режимі відеоконференцзв`язку кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000416 від 19 березня 2023 року, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок ІНФОРМАЦІЯ_1 від 29 жовтня 2025 року,

в с т а н о в и л а :

Цим вироком

ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з вищою освітою, одруженого, має на утриманні малолітню дитину, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , учасника бойових дій, не має судимостей,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України, та призначено основне покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років, додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк п`ять років.

Початок строку відбування покарання ухвалено рахувати з моменту приведення вироку до виконання та затримання ОСОБА_8 .

На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано у строк покарання ОСОБА_8 строк попереднього ув`язнення за період з 19 березня 2023 року до 22 березня 2023 року, а також з 06 червня 2025 року до 07 червня 2025 року, з розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

Відповідно до ч.11 ст.182 КПК України заставу, яка була внесена ОСОБА_9 на відповідний рахунок ІНФОРМАЦІЯ_3 та не була звернена в дохід держави, після набрання вироком законної сили в розмірі 26 480 (двадцять шість тисяч чотириста вісімдесят) грн ухвалено повернути заставодавцю ОСОБА_9 .

Судом вирішено питання речових доказів та процесуальних витрат.

За вироком суду, військовослужбовець Збройних Сил України (далі ЗСУ) ОСОБА_8 , перебуваючи на посаді помічника командира частини начальника юридичної служби військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «капітан юстиції», відповідно до вимог ст.ст.11, 100 Статуту внутрішньої служби ЗСУ та ст.4 Дисциплінарного статуту ЗСУ, був зобов`язаний свято і непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, а також твердо знати та зразково виконувати свої службові обов`язки, бути дисциплінованим, поводитись з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків. Окрім цього, будучи військовослужбовцем ЗСУ, ОСОБА_8 повинен був поводити себе пристойно і дотримуватись вимог ст.ст.42, 68 Конституції України, згідно з якими кожен, у тому числі ОСОБА_8 , зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції України та Законів України, не посягати на права та свободи, честь і гідність інших людей, а також ст.49 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, відповідно до якої військовослужбовці постійно повинні бути зразком високої культури, скромності і витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, зобов`язані завжди пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про ЗСУ в цілому.

Усупереч наведеним нормам законодавства України, капітан юстиції ОСОБА_8 19 березня 2023 року близько 07-ї год 38 хв керував автомобілем марки «Mercedes-Benz» моделі «Е200», реєстраційний номер НОМЕР_2 , у стані алкогольного сп`яніння, рухався прямо у своїй смузі руху на вулиці Шевченка у селі Кам`янка Слобідсько-Кульчієвецької ОТГ Кам`янець-Подільського району Хмельницької області з боку міста Кам`янця-Подільського в напрямку села Оленівка, зі швидкістю, що явно перевищує дозволену в межах населеного пункту, маючи належну оглядовість та видимість проїзної частини вулиці.

У порушення вимог п.п.2.3.б), 2.9.а), 12.9.б), 12.3., 12.4. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року (далі Правил), за наявності об`єктивної можливості завчасно виявити велосипедиста ОСОБА_10 , який рухався попереду в попутному напрямку на велосипеді невідомої марки сріблясто-червоного кольору, поблизу домоволодіння № 47 на вул. Шевченка, ОСОБА_8 проявив неуважність до дорожньої обстановки, що склалася, продовжив рух прямо, не переконався, що це буде безпечним і не створить небезпеки велосипедисту ОСОБА_10 , не вжив своєчасних заходів для зменшення швидкості керованого ним автомобіля аж до зупинки транспортного засобу, допустив наїзд на потерпілого велосипедиста ОСОБА_10 передньою правою частиною автомобіля марки «Mercedes-Benz» моделі «Е200», реєстраційний номер НОМЕР_2 , унаслідок чого потерпілий впав на капот та вдарився головою об вітрове скло вказаного автомобіля, а далі впав на асфальтобетонне покриття, отримавши тілесні ушкодження та був госпіталізований до реанімаційного відділення КНП « ІНФОРМАЦІЯ_4 » Кам`янець-Подільської міської ради, де від отриманих тілесних ушкоджень помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Унаслідок наїзду та подальшого падіння велосипедист ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у вигляді:

- політравми: закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку, субдуральних гематом, тотального субарахноїдального крововиливу, закритої травми грудної клітини, забою обох легень, що призвело до розвитку правобічного малого гемопневматораксу, множинних переломів ребер справа, перелому правої лопатки, перелому дна та переднього відділу правої кульшової впадини, перелому гілки правої сідничної кістки, перелому дужки С6 (шийного) хребця, перелому остистих відростків С4, С5 (шийних) хребців, які мають ознаки тяжкого тілесного ушкодження, як небезпечного для життя в момент спричинення і перебувають у причинному зв`язку з настання смерті;

- рани на передній поверхні лівої гомілки, яка за ступенем тяжкості, відноситься до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.

Вищевказаними діями ОСОБА_8 порушив вимоги п.п.2.3.б), 2.9.а), 12.9.б), 12.3., 12.4. Правил, зміст яких полягає в наступному:

п.2.3.б) - Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

п.2.9.а) - Водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

п.12.3. - У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди;

п.12.4. - У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год;

п.12.9. б) Водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3 цих Правил.

Указані порушення правил безпеки дорожнього руху ОСОБА_8 перебувають у прямому причинному зв`язку із виникненням дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП) та настанням її наслідків, а саме спричинення смерті потерпілому ОСОБА_10 .

Вищевказаними необережними діями, які виразилися у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть потерпілому, ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч.3 ст.286-1 КК України.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просив змінити вирок ІНФОРМАЦІЯ_1 від 29 жовтня 2025 року в частині визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України, змінити правову кваліфікацію кримінального правопорушення на ч.2 ст.286 КК України, призначити покарання у вигляді позбавлення волі на строк три роки, застосувати положення ст.75 КК України, звільнити від відбування покарання з випробуванням або, якщо суд дійде переконання про відсутність підстав для зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті, не пов`язаного з позбавленням волі, а саме штрафу.

Уважав, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим, невмотивованим та несправедливим.

Зазначав, що суд першої інстанції допустив неповний судовий розгляд, зробив висновки, які не відповідають фактичним обставинам кримінального правопорушення та не застосував закон України про кримінальну відповідальність, який підлягає застосуванню та застосував закон України про кримінальну відповідальність, який не підлягає застосуванню.

Суд першої інстанції не надав оцінки тому факту, що він керував транспортним засобом у тверезому стані, а алкогольні напої вживав уже після ДТП за місцем проживання його товариша.

Тобто, суд першої інстанції прийшов до помилкового переконання, що сторона обвинувачення надала належні та переконливі докази, що підтверджують факт керування ним транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Посилався й на те, що належних, прямих, достатніх та переконливих доказів учинення ним правопорушення в стані алкогольного сп`яніння стороною обвинувачення в розпорядження суду надано не було і в ході судового розгляду в достатній мірі об`єктивно не встановлено.

Ураховуючи обставини того, що в ході судового розгляду не було здобуто допустимих, достатніх та переконливих доказів того, що він керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, це є безумовною підставою перекваліфікації його дій з ч.3 ст.286-1 КК України на ч.2 ст.286 КК України, чого суд першої інстанції в порушення вимог процесуального законодавства не зробив, оскільки замість ретельної оцінки доказів сторін удався до створення доказів обвинувачення.

Водночас указував, що є військовослужбовцем, раніше несудимий, на обліку в лікарів психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання та проходження військової служби характеризується позитивно, одружений, має на утриманні малолітню дитину, є учасником бойових дій, добровільно відшкодував завдану шкоду потерпілій.

На його думку, вказані обставини є достатніми підставами після перекваліфікації для прийняття рішення про застосування до нього ст.75 КК України або застосування ст.69 КК України та переходу до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті, не пов`язаного з позбавленням волі, а саме штрафу.

У запереченні на апеляційну скаргу прокурор у кримінальному провадженні прокурор Хмельницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_5 просив вирок ІНФОРМАЦІЯ_1 від 29 жовтня 2025 року залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення.

Прокурор посилався на те, що вирок суду першої інстанції повною мірою відповідає фактичним обставинам справи, судове рішення є законним, обґрунтованим і вмотивованим, відповідає вимогам ст.374 КПК України, призначене ОСОБА_8 покарання є справедливим, достатнім для його виправлення та запобігання вчинення інших кримінальних правопорушень, а відтак апеляційна скарга обвинуваченого підлягає залишенню без задоволення.

Твердження апелянта щодо вживання алкоголю після вчинення наїзду на велосипедиста перевірено судом першої інстанції та належним чином спростовано в ході аналізу та оцінки досліджених доказів, що викладено в мотивувальній частині вироку.

На думку сторони обвинувачення, кваліфікація дій ОСОБА_8 саме за ч.3 ст.286-1 КК України є правильною та знайшла своє підтвердження під час судового розгляду справи в суді першої інстанції, а стан алкогольного сп`яніння в момент вчинення наїзду на велосипедиста не викликає в розсудливого стороннього спостерігача сумнівів.

Окрім того, є неспроможними доводи обвинуваченого про застосування щодо нього положень ст.75 КК України або ст.69 КК України та призначення покарання у виді штрафу.

Звертав увагу на те, що місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку щодо неможливості виправлення та перевиховання обвинуваченого без його ізоляції від суспільства, що буде справедливим, необхідним і достатнім та відповідає меті покарання.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду з викладом змісту оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги; пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 на підтримання апеляційної скарги з викладених у ній мотивів; заперечення прокурора ОСОБА_5 та представника потерпілої ОСОБА_11 ОСОБА_6 проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про таке.

Потерпіла ОСОБА_11 про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином, повідомила про поважні причини свого неприбуття, просила провести судовий розгляд без її участі та відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Відповідно до ч.4 ст.405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду справи, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду і їх участь не визнавалась обов`язковою.

За приписами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України.

Умотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з положеннями ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до вимог ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту та на підставі доказів, наданих суду сторонами кримінального провадження.

Правовий зміст норм ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Кожен обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Згідно з ч.1 ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат, обставини які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою для закриття кримінального провадження, обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Відповідно до ч.1 ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 цього Кодексу, покладається на слідчого та прокурора.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів (ч.ч.1, 2 ст.84 КПК України).

Згідно з усталеною судовою практикою, визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, отримані відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та постанови законного і справедливого рішення у справі.

В основу вироку можуть бути покладені лише достовірні докази, досліджені в судовому засіданні, а всі сумніви у справі, зокрема, що стосуються достатності зібраних фактичних даних, якщо вичерпані всі можливості їх доповнення та усунення, повинні тлумачитися і вирішуватися на користь обвинувачених.

Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення в ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Таким чином, при ухваленні судового рішення не допускається обвинувальний ухил, по суті якого кожен, хто постав перед судом, повинен бути визнаний винним, а навпаки гарантується та всіляко забезпечується презумпція невинуватості особи.

Доведення вини особи поза розумним сумнівом є стандартом доведення, необхідним для визнання особи винною із застосуванням принципу змагальності судового процесу. При цьому саме сторона обвинувачення несе тягар доведення вини і зобов`язана доводити свою версію подій за цим стандартом. Це означає, що позиція, яка представлена обвинуваченням, має бути доведена в тій мірі, що у «розумної (розсудливої) людини» не може лишатися «розумного сумніву», що обвинувачений винен.

Обвинувальний вирок може бути ухвалений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом. Зокрема, у справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» від 06 грудня 1998 року, Європейський Суд вирішив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою» (п.150, п.253).

Під час апеляційного перегляду встановлено, що суд першої інстанції провів всебічне, повне й неупереджене дослідження всіх обставин кримінального провадження, безпосередньо перевірив при судовому розгляді наявні у кримінальному провадженні докази, допитав обвинуваченого, потерпілу, свідків, перевірив письмові докази, яким дав оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Згідно з приписами ч.1 ст.94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України, за обставин наведених місцевим судом і викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.

У судовому засіданні суду першої та апеляційної інстанцій обвинувачений ОСОБА_8 винуватість у вчиненні вказаного кримінального правопорушення визнав частково.

Зазначав, що 19 березня 2023 року зранку керував автомобілем марки «Mercedes-Benz» моделі «Е200», на вулиці Шевченка в селі Кам`янка Кам`янець-Подільського району Хмельницької області. В автомобілі перебувало троє осіб, зокрема, окрім нього на передньому пасажирському сидінні сидів його товариш ОСОБА_12 , а на задньому ОСОБА_13 . Він був у тверезому стані та рухався зі швидкістю біля 70 км/год, ситуація на дорозі дозволяла йому рухатися з такою швидкістю. На одній із ділянок вулиці з-за повороту виїхав зустрічний автомобіль, який частково виїхав на його смугу руху, тому він здійснив маневр та частково з`їхав на узбіччя. Об`їхавши автомобіль, помітив велосипедиста, проте уникнути зіткнення не зміг. Після ДТП відразу ж зупинився, з автомобіля вийшли ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , а він перелякався та розгубився, тому поїхав з місця події до свого товариша ОСОБА_14 на АДРЕСА_2 , де тому розповів про подію і випив майже повну пляшку коньяку.

Звертав увагу на те, що стороною обвинувачення не було доведено факту перебування його у стані алкогольного сп`яніння саме на момент ДТП.

Допитана під час судового розгляду в суді першої інстанції потерпіла ОСОБА_11 показала, що внаслідок ДТП загинув її чоловік. Обвинувачений ОСОБА_8 в неї не просив вибачення, проте відшкодував повністю їй майнову та моральну шкоду.

У суді першої інстанції потерпіла ОСОБА_11 просила суворого покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , бо він, на її думку, не розкаявся та вчинив ДТП у стані алкогольного сп`яніння.

Незважаючи на часткове визнання вини обвинуваченим ОСОБА_8 , суд першої інстанції на обґрунтування його винуватості у вчиненні інкримінованого злочину, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України, послався у вироку на досліджені ним докази, серед яких показання свідків.

Зокрема, свідок ОСОБА_15 у суді першої інстанції надав показання про те, що у березні 2023 року приблизно о 07 год 45 хв він на автомобілі «Рено Сценік» їхав разом із матір`ю ОСОБА_16 у напрямку міста Кам`янця-Подільського на вулиці Шевченка. Він їхав зі швидкістю 40 км/год. Назустріч йому спочатку проїхав велосипедист, а згодом автомобіль бежевого кольору, який рухався зі значною швидкістю. Із зустрічним автомобілем вони розминулися і він поїхав далі. Факту ДТП не бачив. Зазначав, що він їхав по своїй смузі руху, проте ближче до роздільної смуги чи узбіччя, не запам`ятав, але не виїжджав на зустрічну смугу руху та не «зрізав» кут повороту.

Свідок ОСОБА_16 дала аналогічні показання та зазначила, що син ОСОБА_15 їхав із дозволеною швидкістю руху по своїй смузі, на зустрічну смугу руху не виїжджав, але назустріч їм їхав із великою швидкістю легковий автомобіль. Момент ДТП вона не бачила.

Свідок ОСОБА_17 у суді першої інстанції показала, що в день події вона йшла до магазину вулицею Шевченка неподалік власного домоволодіння. Коли вона доходила до зупинки, то побачила, що повз неї проїхав знайомий на ім`я ОСОБА_18 ( ОСОБА_19 ) на велосипеді, а згодом за ним автомобіль світлого кольору, седан, який їхав у напрямку з міста Кам`янця-Подільського із великою швидкістю руху. Назустріч седану їхала інша іномарка світлого кольору, яка рухалась правою смугою руху та зі значно меншою швидкістю. Вона не бачила, щоб ця друга іномарка виїжджала на зустрічну смугу руху. Водій першого автомобіля, побачивши інший, «вильнув» у сторону, та, проїхавши далі, здійснив наїзд на велосипедиста. Автомобіль зупинився та із задніх дверей вийшли хлопець і дівчина, а водій поїхав з місця події. Хлопець, який був на місці події, перебував у нетверезому стані.

Винуватість ОСОБА_8 підтверджена також іншими доказами у справі, а саме:

- відомостями з протоколу огляду місця події від 19 березня 2023 року, схеми та фототаблиць до нього, де встановлено, що місцем події є вулиця Шевченка у селі Кам`янка Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, поруч із домоволодінням № 45, на якому виявлено велосипед червоно-сірого кольорів, зафіксовані на ньому сліди пошкоджень, у тому числі деформації заднього колеса. Також на місці події виявлені фрагменти деталей автомобіля чорного, сірого кольору, речі потерпілого. Також були зафіксовані сліди подряпин на асфальті. Деталі автомобіля та велосипед було вилучено під час огляду місця події;

- відомостями з заяви ОСОБА_8 від 19 березня 2023 року, протоколу огляду місця події від 19 березня 2023 року, фототаблиць до нього, з яких убачається, що слідчий на підставі заяви володільця майна провів огляд автомобіля марки «Mercedes-Benz» моделі «Е 200» із реєстраційним номером НОМЕР_2 , який перебував на вулиці Праці неподалік будинку №34 у селі Кам`янка Кам`янець-Подільського району Хмельницької області. На автомобілі виявлені сліди пошкоджень переднього бамперу. Вказаний автомобіль було вилучено під час огляду.

Згідно з протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, від 19 березня 2023 року слідчим було затримано ОСОБА_8 за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України.

Час фактичного затримання об 11 год 30 хв 19 березня 2023 року.

Відповідно до відомостей квитанції приладу «Драгер Алкотест 6810» від 19 березня 2023 року, ОСОБА_8 було оглянуто поліцейськими на стан алкогольного сп`яніння об 11 год 09 хв, результат огляду 1,22 ‰.

За направленням слідчого було проведено огляд ОСОБА_8 на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я (КНП « ІНФОРМАЦІЯ_4 » КПМР), згідно з висновком якої від 19 березня 2023 року встановлено, що на момент огляду о 14 год 45 хв ОСОБА_8 перебував у стані алкогольного сп`яніння, результат огляду 0,75 ‰.

Із постанови слідчого від 19 березня 2023 року, протоколу отримання зразків для експертизи від 19 березня 2023 року випливає, що в ОСОБА_8 у проміжок часу з 15 год 15 хв до 15 год 42 хв було здійснено забір крові та сечі.

Відповідно до висновку експерта №564 судово-медичної токсикологічної експертизи від 17 квітня 2023 року, в сечі ОСОБА_8 наркотичних речовин не було виявлено.

Згідно з протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 05 квітня 2023 року слідчий на підставі ухвали слідчого судді отримав тимчасовий доступ до зразків крові, які були відібрані у ОСОБА_8 19 березня 2023 року, та зберігалися у КНП « ІНФОРМАЦІЯ_6 » ХОР.

Відповідно до висновку №616 судово-медичної токсикологічної експертизи від 12 квітня 2023 року, у крові ОСОБА_8 виявлено наявність етилового (винного) алкоголю в кількості 0,81 ‰.

Згідно з висновком експерта №55 судово-медичної експертизи, яка була проведена з 23 березня по 20 квітня 2023 року, встановлено, що смерть ОСОБА_10 настала о 09 год 40 хв 22 березня 2023 року. Причиною його смерті стала закрита черепно-мозкова травма, забій головного мозку, тотальний субдуральний крововилив, тотальний субарахноїдальний крововилив, що призвело до набряку, стискання тканини головного мозку. Тілесні ушкодження у вигляді політравми: закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку, субдуральних гематом, тотального субарахноїдального крововиливу, закритої травми грудної клітки, забою обох легень, що призвело до розвитку правобічного малого гемопневмотораксу, множинних переломів ребер справа, перелому правої лопатки, перелому дна та переднього відділу правої кульшової впадини, перелому гілки правої сідничної кістки, перелому дужки С6 (шийного) хребця, переломів остистих відростків С4, С5 (шийних) хребців, мають ознаки тяжкого, як небезпечного для життя в момент спричинення і перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті (згідно з пунктом 2.1.1 «Правил визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17 січня 1995 року № 6 «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України»). Тілесне ушкодження у вигляді рани на передній поверхні лівої гомілки, за ступенем тяжкості, застосовуючи до живої особи, відноситься до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я (згідно із пунктом 2.3.1 «Правил визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17 січня 1995 року № 6 «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України»). Усі вищевказані тілесні ушкодження на трупі ОСОБА_10 могли утворитися внаслідок ДТП, тобто за умов та в термін, вказаних в обставинах справи: в І-й фазі наїзд бампером легкового автомобіля на заднє колесо велосипеду, в ІІ-й фазі закидання тіла на капот легкового автомобіля і ударі правими відділами тулуба, кінцівок та голови, в ІІІ-й фазі падіння тіла на асфальтне покриття дороги. При судово-токсикологічній експертизі зразка крові ОСОБА_10 наявність етилового (винного) алкоголю не виявлено.

Як убачається з постанови слідчого від 20 березня 2023 року, протоколу від 20 березня 2023 року про зняття показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-, кінозйомки, відеозапису чи засобів фото-, кінозйомки, відеозапису, слідчий здійснив зняття показань технічних приладів відеозапису у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_7 , із відеокамери на вулиці Шкільна за відповідний період 19 березня 2023 року.

Так, відповідно до відомостей протоколу огляду від 20 березня 2023 року слідчий оглянув оптичний диск із вищевказаними відеозаписами та встановив факт руху 19 березня 2023 року о 08 год 54 хв автомобіля, зовні схожого на автомобіль, який перебував у ОСОБА_8 . Час на відеозаписі не відповідав дійсності на 1 год 15 хв, що вбачається із листа ІНФОРМАЦІЯ_8 №954/02-20 від 29 травня 2025 року.

Згідно з постановою слідчого від 27 березня 2023 року, протоколу від 27 березня 2023 року про зняття показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-, кінозйомки, відеозапису чи засобів фото-, кінозйомки, відеозапису, слідчий здійснив зняття показань технічних приладів відеозапису, що розміщені у домоволодінні АДРЕСА_3 , володільцем якої є ОСОБА_20 .

Відповідно до відомостей протоколу огляду від 27 березня 2023 року слідчий оглянув оптичний диск із вищевказаними відеозаписами та встановив факт руху 19 березня 2023 року о 07 год 37 хв велосипедиста, зовні схожого на потерпілого ОСОБА_10 , та факт руху 19 березня 2023 року о 07 год 37 хв автомобіля, зовні схожого на автомобіль, який перебував у володінні ОСОБА_8 .

Відповідно до висновку експерта №СЕ-19/123-23/3535-КТ від 12 квітня 2023 року комп`ютерно-технічної експертизи виконано розкадрування вищевказаного відеозапису.

Дослідженням відомостей диску, на якому наявні фотознімки із розкадрованими даними та шляхом проведення елементарних розрахунків, що не вимагає залучення експерта, встановлено, що швидкість руху автомобіля марки «Mersedes-Benz» моделі «Е200», реєстраційний номер НОМЕР_2 , перед ДТП становила 104,7 км/год, що становить 29,8 м/с, а швидкість руху велосипедиста перед ДТП становила 19,6 км/год, що становить 5,44 м/с.

Відповідно до протоколу огляду від 29 квітня 2023 року та фототаблиць до нього, слідчим оглянуто ділянку дороги біля домоволодіння АДРЕСА_3 та здійснено замір між сталими орієнтирами.

Як убачається з висновку експерта №СЕ-19/123-23/3514-КТ від 20 квітня 2023 року встановлено, що повздовжні геометричні осі автомобіля «Mercedes-Benz E200», р.н. НОМЕР_3 та рами велосипеда, в момент їх первинного контакту, перебували під кутом близько 10 + 5 градусів. Первинний контакт автомобіля «Mercedes-Benz E200» та велосипеда мав місце на правій (по напрямку огляду) ділянці дороги (смуги) проїзної частини дороги відносно напрямку руху до вулиці Шкільної, дещо раніше утворення ділянки осипання дрібних частинок скла позначеної на схемі до протоколу огляду місця події під N?3. Визначити експертним шляхом більш точне розташування місця зіткнення між зазначеними транспортними засобами в даному випадку не видалось можливим, в зв`язку з недостатністю слідової інформації. В початковій фазі контактування при зіткненні у взаємному контакті перебували передня права частина автомобіля «Mercedes-Benz Е200», p.н. НОМЕР_4 , та задня частина велосипеда.

Відповідно до висновку експерта №СЕ-19/123-23/3515-ІТ від 12 квітня 2023 року інженерно-транспортної експертизи технічного стану транспортного засобу, не були виявлені несправності технічного характеру робочої гальмівної системи та системи рульового керування автомобіля «Mersedes-Benz E200», р.н. НОМЕР_2 , які би мали місце до моменту ДТП, та ознак, які би свідчили про непрацездатність цих систем до ДТП.

Згідно з відомостями протоколу від 03 травня 2023 року, схеми та фототаблиць до нього встановлено, що слідчий за участю підозрюваного та його захисника провів слідчий експеримент з метою встановлення видимості велосипедиста із врахуванням швидкості руху велосипедиста та водія, встановленої на підставі відеозаписів, а також за показаннями підозрюваного ОСОБА_8 .

Як установлено висновком експерта №СЕ-19/123-23/4657-ІТ від 15 травня 2023 року інженерно-транспортної експертизи обставин і механізму ДТП, в умовах цієї події дії водія автомобіля марки «Mersedes-Benz E200», р.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_8 регламентувались нормативними вимогами п.п.2.3б), 12.4, 12.9б), 12.3 Правил.

У цій дорожній обстановці при заданих вихідних даних, водій автомобіля марки «Mersedes-Benz E200», р.н. НОМЕР_2 , ОСОБА_8 мав технічну можливість уникнути наїзду на велосипедиста ОСОБА_10 шляхом своєчасного зниження швидкості керованого ним автомобіля аж до зупинки, тобто шляхом належного виконання нормативних вимог п.12.3 Правил. Та обставина, що водій автомобіля марки «Mercedes-Benz E200», р.н. НОМЕР_2 , ОСОБА_8 мав технічну можливість запобігти наїзду на велосипедиста ОСОБА_10 шляхом належного виконання нормативних вимог п.12.3. Правил, але не скористався нею, з технічної точки зору свідчить про наявність причинного зв`язку із фактичними діями водія ОСОБА_8 і настанням даної ДТП.

Вищевказані показання потерпілої, свідків, відомості протоколів огляду місця події, огляду документів (відеозаписів), проведення слідчого експерименту, висновків експертиз, підтверджують подію кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_8 .

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції за результатами дослідження та оцінки вищезазначених доказів дійшов обґрунтованого висновку про те, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину доведена в ході судового розгляду та кваліфікував його дії за ч.3 ст.286-1 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть потерпілого.

При розгляді зазначеного кримінального провадження відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» та практику Європейського суду з прав людини.

У справі «Кобець проти України» Європейський суд з прав людини повторює, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення у справі «Авшар проти Туреччини»). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Система зібраних у кримінальному провадженні доказів повинна давати можливість зробити однозначний висновок як за кожним елементом предмета доказування, так і у справі загалом та усунути будь-які сумніви.

Усі сумніви у справі підлягають об`єктивному вивченню, а якщо вичерпано можливості їх усунути, повинні тлумачитися та розв`язуватися на користь обвинуваченого.

Колегія суддів апеляційного суду враховує правову позицією, викладену в постанові колегії суддів Першої судової палати ККС у складі ВС від 04 липня 2018 року у справі №688/788/15-к (провадження №51-597км17), відповідно до якої поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Надаючи оцінку твердженням обвинуваченого та сторони захисту з приводу неправильної кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.3 ст.286-1 КК України з огляду на недоведеність перебування останнього у стані алкогольного сп`яніння на момент події ДТП, колегія суддів уважає такі твердження безпідставними.

Диспозиція ч.3 ст.286-1 КК України передбачає кримінальну відповідальність за, серед іншого, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть потерпілого.

Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на те, що факт перебування обвинуваченого ОСОБА_8 в стані алкогольного сп`яніння на момент події ДТП, яка мала місце 19 березня 2023 року, був установлений місцевим судом на підставі дослідження та надання відповідної оцінки сукупності наявних у матеріалах кримінального провадження письмових доказів.

Відповідно до п.8 розділу І Інструкції № 1452/735 від 09 листопада 2015 року, у разі вчинення дорожньо-транспортної пригоди, унаслідок якої є особи, що загинули або травмовані, проведення огляду на стан сп`яніння учасників цієї пригоди є обов`язковим у закладі охорони здоров`я. Водночас положення зазначеної Інструкції не виключають можливості проведення огляду на місці події з застосуванням технічного засобу, якщо такий огляд проводиться в установленому порядку, із дотриманням процесуальних гарантій та фіксацією його результатів.

Як випливає з матеріалів провадження, огляд обвинуваченого ОСОБА_8 було здійснено працівниками поліції із застосуванням приладу «Драгер Алкотест 6810» від 19 березня 2023 року об 11 год 09 хв з результатом такого огляду 1,22 ‰.

Обвинувачений не заперечував проти проведення такого огляду.

Окрім цього, було проведено огляд ОСОБА_8 на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я (КНП « ІНФОРМАЦІЯ_4 » КПМР), згідно з висновком якої від 19 березня 2023 року встановлено, що на момент огляду о 14 год 45 хв ОСОБА_8 перебував у стані алкогольного сп`яніння, результат огляду 0,75 ‰.

Приписами ст.84 КПК України встановлено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до висновку, зробленого у постанові ККС ВС від 10 березня 2021 року у справі №676/6211/16-к (провадження №51-3919км20), чинне кримінальне процесуальне законодавство не позбавляє суд права встановити факт перебування особи у стані алкогольного сп`яніння в момент вчинення злочину шляхом дослідження всієї сукупності доказів та не визначає, що такий факт має бути доведеним якимось певним видом доказів.

Зазначене узгоджується також, окрім цього, з правовими позиціями суду касаційної інстанції, викладеними, зокрема, в постановах від 22 травня 2018 року (справа № 459/3331/16-к), від 16 квітня 2019 року (справа №739/1367/17), від 03 грудня 2019 року (справа №571/1436/15-к), від 10 листопада 2020 року (справа №442/66/16-к).

Окремої уваги заслуговує правовий висновок, викладений в постанові ККС у складі ВС від 01 грудня 2021 року у справі №672/1402/17 (провадження №51-3315км21), згідно з яким перебування обвинуваченого у стані алкогольного сп`яніння під час вчинення злочину, передбаченогост.286 КК України, має бути встановлено шляхом дослідження і оцінки всієї сукупності доказів, які є у кримінальному провадженні, зокрема, й на підставі показань свідків.

Колегією суддів не беруться до уваги доводи сторони захисту про недоведеність факту перебування ОСОБА_8 у стані алкогольного сп`яніння на момент ДТП.

Зокрема, обвинувачений ОСОБА_8 заперечив факт перебування на момент ДТП у стані алкогольного сп`яніння та зазначав, що з місця ДТП він поїхав через те, що розгубився, а після того, як приїхав до свого товариша ОСОБА_14 , який живе на АДРЕСА_2 , то випив майже повну пляшку коньяку.

Такі показання обвинуваченого слушно оцінені місцевим судом як намагання ухилитися від кримінальної відповідальності та уникнути справедливого покарання, з чим погоджується колегія суддів з огляду на таке.

При цьому судом першої інстанції доречно взято до уваги обставини ДТП, а саме, значне перевищення швидкості руху в населеному пункті, факт залишення місця ДТП відразу ж після події, а також факт перебування ОСОБА_8 упродовж усієї ночі на вечірці у спільної знайомої разом із свідками ОСОБА_13 та ОСОБА_12 (останній із показань свідка ОСОБА_17 перебував у стані алкогольного сп`яніння). Версія обвинуваченого про вживання алкоголю після ДТП виникла вже під час судового розгляду в суді першої інстанції, тобто він не повідомляв ці обставини стороні обвинувачення ні на початку, ні впродовж досудового розслідування.

Крім того, встановлено, що на момент огляду ОСОБА_8 на стан алкогольного сп`яніння поліцейським та лікарем у останнього зменшувався рівень проміле алкоголю у крові, що може свідчити про те, що пік сп`яніння вже минув, а отже, алкоголь було вжито задовго до моменту проведення огляду.

Також показання потерпілої та свідків, окрім ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , судом першої інстанції обґрунтовано визнано допустимими доказами, оскільки вони були отримані в порядку, встановленому КПК України, зокрема, з дотриманням вимог ст.ст.352, 353 КПК України щодо допиту потерпілого та свідків у судовому засіданні, з наданням можливості стороні захисту їх перехресного допиту.

Свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні суду першої інстанції показав, що він із дружиною ОСОБА_13 перебував у знайомої вдома, де відпочивали та вживали спиртне. Із ОСОБА_8 він переписувався близько 2-ї год ночі та домовилися поїхати на купальні в село Кам`янка. Згодом ОСОБА_8 приїхав до місця відпочинку, проте він не вживав спиртне, а зранку біля 7-8 год вони поїхали в село Кам`янка.

ОСОБА_12 звертав увагу на те, що ОСОБА_8 перебував за керуванням автомобілем, будь-яких ознак сп`яніння він у нього не бачив. Дружина сиділа на задньому сидінні автомобіля. Під час руху на одній із ділянок їм назустріч їхав автомобіль марки «Рено», який рухався ближче до середини дороги, «зрізаючи» кут повороту. ОСОБА_8 змушений був виїхати частково на узбіччя. Розминувшись із автомобілем «Рено», ОСОБА_8 вчинив наїзд на велосипедиста, який їхав по дорозі ближче до узбіччя. Після зупинки він спільно із дружиною вийшли з автомобіля, дружина викликала «швидку допомогу», а ОСОБА_8 поїхав з місця ДТП.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні суду першої інстанції надала показання про те, в березні 2023 року вона перебувала на дні народження знайомої, де також перебував ОСОБА_8 . Вона не бачила, щоб ОСОБА_8 вживав спиртні напої. Десь о 07 год ранку вона спільно із ОСОБА_8 та ОСОБА_12 поїхали в село Кам`янка на автомобілі «Мерседес», яким керував ОСОБА_8 . У селі назустріч їм їхав автомобіль «Рено», який «зрізав» кут повороту, у зв`язку з чим ОСОБА_8 повернув ближче до узбіччя. Далі був затяжний поворот, після якого відбулося зіткнення з велосипедистом. Після зіткнення ОСОБА_8 відразу загальмував та зупинився. Вона та ОСОБА_12 вийшли з автомобіля, а ОСОБА_8 відразу поїхав далі.

Свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 визнано заінтересованими особами у справі на користь обвинуваченого з наведенням переконливих мотивів, а надані ними показання неправдивими, бо вони об`єктивно спростовані даними відеозапису із камери відеоспостереження ОСОБА_20 , на яких було зафіксовано обставини руху автомобіля безпосередньо перед ДТП та було зафіксовано швидкість автомобіля, а також спростовані показаннями свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 .

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в тій частині, що стороною обвинувачення надано достатньо доказів перебування на момент ДТП обвинуваченого ОСОБА_8 в стані алкогольного сп`яніння.

Відтак, з урахуванням вищевикладених положень кримінального процесуального закону та судової практики, колегія суддів приходить до переконання про те, що факт перебування обвинуваченого ОСОБА_8 у стані алкогольного сп`яніння на момент ДТП, що мала місце 19 березня 2023 року, встановлений на підставі дослідження сукупності документів, наданих стороною обвинувачення в обґрунтування винуватості останнього, а також показань свідків та відеозаписів.

Проведення огляду на місці події працівниками поліції із застосуванням приладу «Drager», на думку колегії суддів, не призвело до істотного порушення прав обвинуваченого ОСОБА_8 , а отримані результати в сукупності з іншими доказами (показаннями свідків, відеозаписами, протоколом огляду місця події) є допустимими доказами, які можуть бути використані для встановлення факту перебування обвинуваченого ОСОБА_8 у стані алкогольного сп`яніння під час вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України.

За встановлених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що сукупністю зібраних по справі доказів підтверджена винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України.

При цьому позиція обвинуваченого ОСОБА_8 , яка полягає у запереченні своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння є способом захисту, оскільки вона об`єктивно спростована дослідженими доказами, не довіряти яким об`єктивних підстав немає.

Не ґрунтується на вимогах закону і твердження сторони захисту про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, бо такі аргументи є безпідставними.

У процесі досудового і судового слідства встановлені і досліджені всі обставини, з`ясування яких мало значення для правильного вирішення провадження, допитані всі особи, показання яких мають значення у кримінальному провадженні.

Cуд першої інстанції на підставі повного, всебічного аналізу та оцінки всіх досліджених доказів у провадженні, прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України, та правильність кваліфікації його дій, тому підстав для відповідної зміни вироку суду в частині перекваліфікації дій обвинуваченого з ч.3 ст.286-1 КК України на ч.2 ст.286 КК України колегією суддів не вбачається.

Колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції при призначенні покарання враховані всі вимоги кримінального закону та ступінь тяжкості вчиненого злочину, відомості про особу обвинуваченого, а також конкретні обставини кримінального провадження.

Призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, на переконання колегії суддів апеляційного суду, відповідає вимогам ст.65 КК України.

Згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як самими засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_8 місцевим судом призначено з дотриманням вимог ст.ст.50, 65 КК України з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого правопорушення, даних про особу винного та обставин, що пом`якшують покарання. Обставин, що обтяжують покарання, не встановлено.

Призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, на думку колегії суддів, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Ураховуючи наведене, беручи до уваги конкретні обставини кримінального провадження, тяжкість вчиненого, відношення обвинуваченого до своїх дій та особу винного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що призначене обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в розмірі, визначеному судом першої інстанції, є справедливим, необхідним і достатнім.

Тому висновок суду першої інстанції в частині призначеного покарання є таким, що ґрунтується на матеріалах кримінального провадження та є належним.

Колегія суддів уважає, що суд першої інстанції дотримався практики Європейського суду з прав людини відповідно до якої, складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (справа «Скополла проти Італії» від 17 вересня 2009 року).

Окрім цього, відповідно до усталеної практики, для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити особистий і надмірний тягар для особи.

Колегія суддів ураховує позицію потерпілої ОСОБА_11 , яка в поданому клопотанні просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 682/956/17 зауважувала про те, що позиція потерпілих стосовно призначення покарання у справах цієї категорії не є обов`язковою для суду, однак вона ураховується в сукупності з обставинами, передбаченими ст.65 КК України.

Звільнення від відбування покарання з випробуванням особи за вчинення тяжкого злочину, що спричинило смерть людини, на думку колегії суддів, не буде достатнім для виправлення ОСОБА_8 та не сприятиме запобіганню відчуття безкарності, впевненість в тому, що вчинення тяжких злочинів, не матиме наслідком реального покарання.

За таких обставин доводи обвинуваченого про можливість його виправлення без ізоляції від суспільства є безпідставними, оскільки останній грубо порушив Правила дорожнього руху України, що спричинило смерть потерпілого, а тому призначення покарання із випробуванням, із встановленням іспитового строку, з великою вірогідністю не змінить його ставлення до вчиненого.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що вчинене ОСОБА_8 кримінальне правопорушення посягає на суспільну складову безпечного життя та здоров`я, оскільки формує думку суспільства про незахищеність та уразливість до вчинення відносно них злочинних дій у сфері безпеки дорожнього руху.

Разом з цим, належна правова охорона будь-яких соціальних цінностей, у тому числі й таких найбільш соціально значимих, як життя та здоров`я людини, забезпечується лише тоді, коли застосовується ефективний кримінально-правовий засіб, яким є кримінальна відповідальність.

Відповідно до ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що призначення судом покарання із застосуванням ст.69 чи ст.75 КК України не відповідатиме вимогам ст.ст.50, 65 КК України, не буде справедливим і не сприятиме перевихованню ОСОБА_8 .

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, немає.

З огляду на викладене, колегія суддів уважає, що вирок ухвалений відповідно до вимог ст.ст.373, 374 КПК України, підстав для його зміни не вбачає.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419, 426, 532 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 29 жовтня 2025 року щодо ОСОБА_8 ,залишити без змін, а його апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3