Справа № 645/827/26
Провадження № 1-р/645/9/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2026 року місто Харків

Немишлянський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши в залі суду в місті Харкові заяву ОСОБА_3 про роз`яснення ухвали слідчого судді від 04 лютого 2026 року,-

в с т а н о в и в:

Заявник ОСОБА_4 звернувся до Немишлянського районного суду міста Харкова із заявою про роз`яснення ухвали слідчого суді від 04.02.2026 року, якою постановлено відмовити у відкритті провадження за заявою ОСОБА_3 про вжиття заходів реагування в порядку ст. 206 КПК України.

У заяві про роз`яснення судового рішення зазначено те, що як визначено в Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 32 Закону України Про Державний бюджет України на 2000 рік та статті 25 Закону України Про Державний, бюджет України на 2001 рік (спроба про відшкодування шкоди державою) від з жовтня 2001 року № 12-рп/2001 «Судовий захист прав і свобод людини і громадянина необхідно розглядати як вид державного захисту прав і свобод людини і громадянина, і саме держава бере на себе такий обов`язок відповідно до частини другої статті 55 Конституції України. Право на судовий захист передбачає і конкретні гарантії ефективного поновлення в правах шляхом здійснення правосуддя. Відсутність такої можливості обмежує це право. А за змістом частини другої статті 64 Конституції України право на судовий захист не може бути обмежено навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану.», суддя приймаючи рішення відмови просто зводить до того що суддя схвалює та вітає, що в Україні дозволено катувати людей (громадян), вбивати, як в моєму випадку, суддя ігнорує ст. 3 (Заборона катування) «Нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню.» Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «ЄВРОПЕЙСЬКА КОНВЕНЦІЯ З ПРАВ ЛЮДИНИ», яку ратифіковано Законом № 475/97-ВР від 17.07.97 - Права й свободи людини як того визначає Конституція України їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, як я гірко помилявся. Про ст. 129 Конституції України взагалі мовчу про засади». Так, рішення суду не відповідає ст. 370 КПК України. На думку заявника рішення суду від 04.02.26 р. свідчить про численне порушення органами судової влади принципу правової визначеності, який є невід`ємною, органічною складовою принципу верховенства права. Так, Конституційний Суд України у Рішенні від 29.06.2010 року у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) абзацу восьмого пункту 5 частини першої статті 11 Закону України «Про міліцію» зазначив, що «одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями» (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини). У Рішенні від 22.09.2005 року №5-рп/2005 у справі про постійне користування земельними ділянками КСУ вказав, що із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі (абзац другий підпункту 5.4 пункту 5 мотивувальної частини). У пункті 23 Рішення по справі "Мельник проти України" від 28.03.2006 року (Заява №23436/03) зазначається, що правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосудця і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. У той же час такі правила в цілому або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби захисту (див. рішення у справі Perez de Rada Cavanilles v. Spain від 28 жовтня 1998 року, Reports 1998-VIII, р. 3255, §45). Суд підкреслює, що оскільки питання стосується принципу юридичної визначеності, це піднімає не лише проблему трактування правових норм у звичайному сенсі, а також і проблему недоцільного формулювання процесуальних вимог, яке може перешкоджати розгляду позову щодо суті, тим самим спричиняючи порушення права на ефективний судовий захист (див., mutatis mutandis, рішення у справі Miragall Escolano and Others v. Spain, заява № 38366/97, § 37, ECHR 2001-1; та у справі «Звольсы і та Звольська проти Чеської Республіки» (Zvolsky and Zvolska v. the Czech Republic), заява № 46129/99, § 51, ECHR 2002-IX). У пункті 179 Рішення ЄСПЛ у справі «Олександр Волков проти України» (Oleksandr Volkov v.Ukraine від 9 січня 2013 року, заява № 21722/11), ЄСПЛ нагадує, що наявність конкретної і послідовної практики тлумачення відповідного положення закону була фактором, який призвів до висновку щодо передбачуваності зазначеного положення (див. зазначене вище рішення у справі «Гудвіл проти Сполученого Королівства», 63 п. 33). Хоча цей висновок був зроблений у контексті системи загального права, тлумачення, здійснюване судовими органами, не може недооцінюватися й у системах континентального права при забезпеченні передбачуваності законодавчих положень. Саме ці органи повинні послідовно тлумачити точне значення загальних положень закону та розсіювати будь-які сумніви щодо його тлумачення (див., рішення у справі «Гожелік та інші проти Польщі», п. 65). У пункті 141 цього ж Рішення Суд зазначає, що процесуальні норми створюються для забезпечення належного відправлення правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності та [о сторони провадження повинні мати право очікувати застосування вищезазначених норм. Принцип юридичної визначеності застосовується не тільки щодо сторін провадження, а й до національних судів (див. рішення від 21 жовтня 2010 року у справі «Дія-97проти України», заява № 19164/04, п. 47). На підставі викладеного та керуючись ст. 55, 56, 380 КПК України, просив призначити судове засідання за обов`язковою його участю й роз`яснити рішення суду, бо воно є незрозумілим не змінюючи рішення суду.

ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, шляхом направлення судової повістки на адресу, вказану ним в заяві, яка відповідно до трекінгу відправлень «Укрпошти» прибула 25.02.2026 до відділення пошти для отримання заявником, проте на дату розгляду скарги отримана так і не була.

Відповідно до ч. 2 ст. 308 КПК України суд розглядає заяву про роз`яснення судового рішення протягом десяти днів з повідомленням особи, яка звернулася із заявою про роз`яснення судового рішення, та учасників судового провадження. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду заяви про роз`яснення рішення.

Згідно ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Сторони не з`явилися, фіксування не здійснювалося.

За результатом розгляду заяви суд доходить таких висновків.

02.02.2026 року до Немишлянського районного суду міста Харкова надійшла скарга ОСОБА_3 про вжиття заходів реагування в порядку ст. 206 КПК України. Скарга була обґрунтована тим, що оскільки зберігається загроза його життю та здоров`ю, приватній власності, його родині, ОСОБА_3 було подано до суду заяву в порядку ст. 206 КПК України, оскільки спроби незаконних дій по відношенню до нього з боку ОСОБА_5 , інших поліцейських, або працівників ТЦК можуть повторитись.

Ухвалою Немишлянського районного суду міста Харкова від 04.02.2026 року постановлено відмовити у відкритті провадження за заявою ОСОБА_3 про вжиття заходів реагування в порядку ст. 206 КПК України.

Підставою для постановлення судом такого рішення стало, зокрема те, що, слідчим суддею встановлено, що зі змісту поданої заяви вбачається, що ОСОБА_3 не є особою, яка тримається під вартою, в тому числі й у зв`язку з застосованим відносно нього запобіжним заходом, не є затриманим у порядку ст. 208 КПК України та не є особою, затриманою не уповноваженою службовою особою, у порядку ст. 207 КПК України, не утримається правоохоронними органами у зв`язку із розслідуваним ними кримінальним правопорушенням у межах жодного порушеного кримінального провадження. Таким чином, у слідчого судді відсутні повноваження, визначені КПК України, для з`ясування підстав позбавлення волі особи у інших випадках, не пов`язаних із сферою дії Кримінального процесуального закону, визначених КПК України для з`ясування підстав позбавлення волі особи у інших випадках, не пов`язаних із досудовим розслідуванням конкретного кримінального провадження та розгляду у порядку ст. 206 КПК України скарги, поданої не в рамках кримінального провадження. Виходячи з обставин скарги та вищевказаних правових норм, слідчий суддя прийшов до висновку, що затримання громадянина працівниками ТЦК та СП, вжиття заходів щодо його призову за мобілізацією, на особливий період, та вчинення дій спрямованих для його відправлення до відповідної військової частини, не підлягає оскарженню до слідчого судді, оскільки такі правовідносини врегульовані чинним законодавством про мобілізацію та мобілізаційну підготовку, а у разі, якщо такі дії мають ознаки кримінального правопорушення відповідними нормами Закону України «Про Державне бюро розслідувань» та ст. 214 КПК України. З поданої заяви не вбачається, що правовідносини виникли на підставі норм КПК України, тобто не встановлено, що ОСОБА_3 затримали уповноважені на те органи в порядку, визначеному Кримінальним процесуальним законодавством України. Заявником не приєднано до заяви жодних доказів того, що громадянина ОСОБА_3 незаконно затримано працівниками РТЦК та СП, не долучено жодних доказів щодо наявності кримінального провадження, в якому ОСОБА_6 має якийсь процесуальний статус. Тобто, з поданої заяви вбачається, що заявник фактично оскаржує дії працівників ТЦК та СП, який не є правоохоронним органом і не здійснює кримінальне провадження. Дії та бездіяльність останніх можуть бути предметом адміністративного оскарження, а за наявності у них складу кримінального правопорушення предметом досудового розслідування, втім не можуть бути перевірені в порядку ст. 206 КПК України. Таким чином, у слідчого судді відсутні повноваження, визначені КПК України, для з`ясування підстав позбавлення волі особи у інших випадках, не пов`язаних із сферою дії Кримінального процесуального закону. Якщо особу затримано або її позбавлено волі сторонніми особами, без відповідних правових підстав, то має місце вчинення кримінального правопорушення, тому зацікавлені особи мають право подати скаргу чи заяву до відповідних правоохоронних органів. Враховуючи викладене, слідчий суддя вважав, що наявні правові підстави для відмови у відкритті провадження за поданою заявою.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 380 КПК України, якщо судове рішення є незрозумілим, суд який його ухвалив, за заявою учасника судового провадження чи органу виконання судового рішення, приватного виконавця ухвалою роз`яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його зміст.

Роз`яснення рішення - це викладення рішення у більш ясній і зрозумілій формі. Здійснюючи роз`яснення судового рішення, суд викладає більш повно і зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін до рішення по суті і не торкаючись тих питань, які не були предметом судового розгляду. Якщо фактично порушується питання про зміну рішення, або про внесення до нього нових даних, або про роз`яснення мотивів прийняття рішення, суд відмовляє в роз`ясненні рішення.

Отже, роз`ясненню підлягає лише незрозуміле судове рішення, зумовлене його нечіткістю за змістом, можливістю різного тлумачення висновків суду, коли воно є неясним та незрозумілим для осіб, стосовно яких воно ухвалене, та тих осіб, котрі будуть здійснювати його виконання. Це дає змогу усунути недоліки судового рішення, які стосуються недотримання його ясності та визначеності.

Тому механізм, визначений у ст. 380 КПК України, не може використовуватися, якщо учасник процесу не згоден з мотивами судового рішення, порушує питання про внесення змін або нових даних у судове рішення.

При цьому, роз`яснюючи ухвалу, суд не вправі змінювати її зміст, тобто не має права змінювати зміст відомостей, викладених у судовому рішенні. Вимоги, які встановлені кримінальним процесуальним законом, до змісту ухвали суду, містяться у статті 372 КПК України, з урахуванням положень ст. 370 КПК України.

Зі змісту заяви ОСОБА_4 про роз`яснення судового рішення не вбачається, у чому саме ухвала слідчого судді від 04.02.2026 року потребує роз`яснення. Зміст заяви зводиться лише до цитування положень нормативних актів та рішень ЄСПЛ.

При розгляді заяви про роз`яснення судового рішення суд дійшов висновку, що мотивувальна та резолютивна частини ухвали від 04.02.2026 року викладені зрозумілими реченнями і не містять у собі труднощів для розуміння її точного змісту. В ухвалі чітко зазначено, в тому числі, мотиви, з яких виходив суд при її постановленні, і положення закону, яким він керувався.

Враховуючи зазначене, підстави для задоволення заяви ОСОБА_3 про роз`яснення судового рішення в порядку ст. 380 КПК України за наведеними в ній доводами відсутні, оскільки ухвала від 04.02.2026 року не підлягає роз`ясненню, бо є зрозумілою, не містить будь-яких положень, стосовно яких можуть виникнути суперечності щодо їх розуміння або неоднозначне тлумачення при виконанні. Мотиви прийнятого рішення та незгода з судовим рішенням учасника судового провадження не є підставами для його роз`яснення в порядку ст. 380 КПК України.

Керуючись ст.ст. 372, 380 КПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

У задоволенні заяви ОСОБА_3 про роз`яснення ухвали слідчого судді від 04 лютого 2026 року відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом 5 діб з дня її постановлення до Харківського апеляційного суду.

Якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Повний текст ухвали складено 02.03.2026 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1