Номер провадження: 11-кп/813/389/26
Справа № 522/4526/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.02.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на вирок Приморського районного суду м. Одеси від 04.04.2024 у к/п № 0000711 від 13.06.2021 відносно:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Оргеєв респ. Молдова, громадянина респ. Молдова, не одруженого, із середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: с. Селиште, Оргейського р-ну, респ. Молдова, проживає: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, востаннє:

- 09.03.2021 Малиновським райсудом м. Одеси за ч. 1 ст. 309 КК України до 2 місяців арешту, звільнений 12.05.2021 по відбуттю строку покарання,

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції.

Зазначеним вироком суду 1-ої інстанції ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та йому призначено покарання виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців.

На підставі ч. 5 ст.72 КК України в строк відбування покарання зараховано строк тримання ОСОБА_7 під час кримінального провадження в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» із розрахунку один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі у період часу з 29.03.2022 по день вступу вироку в законну силу.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 визначено рахувати з 29.03.2022.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 , до набрання вироком законної сили визначено залишити у вигляді тримання під вартою.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Відповідно до вироку суду 1-ої інстанції, 12.06.2021 о 23 год. 40 хв., ОСОБА_7 , знаходячись за адресою: м. Одеса, пл. Привокзальна, буд. 2, помітив раніше незнайомого йому ОСОБА_9 , який прямував до підземного переходу у напрямку площі Куликове поле, м. Одеси.

В цей час у ОСОБА_7 раптово виник злочинний намір, направлений на відкрите викрадення чужого майна, а предметом свого злочинного посягання він визначив мобільний телефон, марки «Real Me C3 64GB», належний потерпілому ОСОБА_9 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_7 , діючи повторно, з корисливих мотивів, наблизився ззаду до потерпілого ОСОБА_9 та шляхом ривка, вирвав з його руки мобільний телефон марки «Real Me C3 64GB», в корпусі чорного кольору, ІМEI: НОМЕР_1 , вартістю 4000 грн., в чорному захисному чохлі, вартістю 200 грн., з сім-карткою оператора «Київстар НОМЕР_2 », яка не представляє для потерпілого майнової цінності, після чого швидко направився в підземний перехід у напрямку Куликового поля, м. Одеси.

В подальшому, ОСОБА_7 з місця вчинення ним кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд. Вказаним кримінальним правопорушенням, потерпілому ОСОБА_9 , завдано майнову шкоду на загальну суму 4200 грн., яку не відшкодовано.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 вказує на те, що оскаржуваний вирок є незаконним з тих підстав, що судом не були враховані всі обставини справи, зокрема ті, які свідчать на його користь.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 вказувала на те, що вирок суду є незаконним та необґрунтованим, оскільки вина обвинуваченого ОСОБА_7 не доведена, потерпілий його не впізнав, особа, зафіксована на відео не буда ідентифікована, тому із достовірністю стверджувати, що це був ОСОБА_7 неможливо, окрім того його алібі перевірено не було та не була встановлена сума завданої шкоди.

За таких обставин, захисник ОСОБА_8 просила скасувати вирок від 19.01.2023 та ухвалити новий вирок, яким виправдати ОСОБА_7 .

У судовому засіданні апеляційного суду захисник ОСОБА_8 уточнила вимоги своєї апеляційної скарги та просила змінити вирок суду в частині призначеного ОСОБА_7 покарання, при цьому обвинувачений ОСОБА_7 посилаючись на незадовільний стан свого здоров`я, просив призначити йому менш суворе покарання.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позиції учасників апеляційного провадження, дослідивши матеріали судового провадження, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Оскільки в уточнених апеляційних скаргах сторони захисту не оспорюється винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину та правильність кваліфікації його дій, апеляційний суд не переглядає оскаржуваний вирок в цій частині та констатує, що його дії правильно кваліфіковані судом ч. 2 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно.

Що стосується аргументів сторони захисту з приводу суворості призначеного ОСОБА_7 покарання, колегія суддів приходить до таких висновків.

Частина 2 ст. 50 КК України встановлює, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до приписів ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 судом 1-ої інстанції було враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину та відомості про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, офіційне не працевлаштований, вину не визнав, заходів щодо відшкодування завданої шкоди не вживав.

Відповідно до ст. 66 КК України, обставина, які пом`якшують покарання обвинуваченого судом встановлено не було.

Обставиною, яка відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання обвинуваченого суд визнав рецидив злочинів.

Покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації, адже застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила.

Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги під час призначення покарання.

У постанові Другої судової палати ККС від 02.11.2021 у справі №643/13256/17 зазначено, що поняття судової дискреції (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Колегія суддів враховує аргументи сторони захисту з приводу незадовільного стану здоров`я обвинуваченого, водночас зауважує, що в установах відбування покарання засуджені мають доступ до медичної допомоги.

Так, положеннями МЮ України та МОЗ України №239/5/104 від 10.02.2012 «Про затвердження Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту» визначено, що медична частина забезпечує надання первинної лікувально-профілактичної допомоги ув`язненим і засудженим.

Керівництво слідчого ізолятору забезпечує допуск відповідного лікаря-фахівця чи направлення хворого на лікування до обраного начальником медичної частини СІЗО закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку.

Як вбачається із медичної довідки, наданої стороною захисту, обвинувачений ОСОБА_7 отримує необхідну медичну допомогу, більш того, відомостей про те, що за станом здоров`я він не може утримуватися в установі виконання покарання зазначена довідка не містить.

Колегія суддів враховує, що ОСОБА_7 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності та судимий, у тому числі за вчинення злочинів проти власності та погоджується із висновками суду з приводу того, що його виправлення можливе лише покаранням у виді позбавлення волі, яке слід відбувати реально.

Окрім того, апеляційний суд враховує, що ОСОБА_7 було призначене покарання, наближене до мінімальної межі, визначеної санкцією ч. 2 ст. 186 КК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б стали безумовною підставою для скасування чи зміни оскарженого вироку, в ході апеляційного розгляду не встановлено.

Відповідно до п. 1) ч.1 ст. 407 КПК України за насідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду 1-ої інстанції апеляційний суд має право залишити або ухвалу суду без змін.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку про те, що призначене судом 1-ої інстанції покарання є справедливим і необхідним для виправлення ОСОБА_7 та запобігання вчиненню ним нових злочинів, у зв`язку з чим не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг сторони захисту та зміни або скасування законного та обґрунтованого вироку.

Керуючись ст.ст. 24, 370, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Приморського районного суду м. Одеси від 04.04.2024, яким ОСОБА_7 визнаний винуватиму вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили, а засудженим, який утримується під вартою, у той самий строк з дня отримання копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4