ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/2969/26Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/817/94/26 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - тримання під вартою
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2026 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 березня 2026 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого і застосовано до підозрюваного

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Тернополя, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , солдата, в/ч НОМЕР_1 , раніше не судимого,

запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 23 год. 59 хв. 30.04.2026 року.

Одночасно визначено підозрюваному заставу в розмірі 20 (двадцяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 66560 (шістдесят шість тисяч п`ятсот шістдесят) гривень та у разі внесення застави зобов`язано підозрюваного виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у виді застави.

Як вбачається з матеріалів, слідчим відділом Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Тернополі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000371 від 04 липня 2025 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Досудовим розслідуванням установлено, що 18 листопада 2024 року відповідно до указів Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69/2022 «Про загальну мобілізацію», громадянина ОСОБА_7 призвано на військову службу під час мобілізації.

18 листопада 2024 року солдата ОСОБА_7 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та призначено на посаду понтонера другого понтонного відділення першого понтонного взводу першої понтонної роти першого понтонно-мостового батальйону вказаної військової частини.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», воєнний стан особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» було введено воєнний стан на всій території України, який триває до теперішнього часу.

Солдат ОСОБА_7 , будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 12, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1 - 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю й гідністю військовослужбовця, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від їх вчинення товаришів по службі, бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, показувати приклад дисциплінованості, неухильного виконання вимог законодавства. Військова дисципліна це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності військовій присязі.

Натомість, солдат ОСОБА_7 , діючи всупереч інтересам служби та наведеним вимогам Статутів Збройних Сил України, став на шлях вчинення злочину (кримінального правопорушення) проти встановленого порядку несення військової служби, за наступних обставин.

23 червня 2025 року близько 14 години 00 хвилин у солдата ОСОБА_7 , який перебував на території військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) виник умисел на самовільне залишення військової частини НОМЕР_1 з метою тимчасового ухилення від військової служби.

Тоді ж, 23 червня 2025 року о 14 години 00 хвилин солдат ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний умисел з метою тимчасового ухилення від військової служби, самовільно залишив територію військової частини НОМЕР_1 та відправився до місця свого проживання.

У період з 14 години 00 хвилин 23 червня 2025 року по 13 годину 30 хвилин 31 серпня 2025 року, військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації ОСОБА_7 перебував поза межами розташування військової частини НОМЕР_1 (( АДРЕСА_2 ) та свої службові обов`язки не виконував, проводячи час на власний розсуд.

31 серпня 2025 року о 14 годині 40 хвилин старший солдат ОСОБА_7 прибув до четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Тернополі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові.

Таким чином, солдат військової служби за призовом під час мобілізації ОСОБА_7 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , всупереч вимог ст. ст. 9, 11, 12, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1 - 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану, з метою тимчасового ухилення від військової служби, о 14 годині 00 хвилин 23 червня 2025 року самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , що за адресою: АДРЕСА_2 , та проводячи час на власний розсуд, о 13 годині 30 хвилин 31 серпня 2025 року прибув до четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Тернополі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, чим вчинив самовільне залишення військової частини військовослужбовцем тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України (із змінами, внесеними згідно із Законом № 3233-IX від 13.07.2023).

31 серпня 2025 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, та цього ж дня відносно останнього скеровано клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності у порядку ч. 5 ст. 401 КК України.

Однак, 23 січня 2026 року ухвалою Гусятинського районного суду Тернопільської області вказане вище клопотання повернуто у зв`язку із постійною неявкою підозрюваного у судові засідання, що стало перешкодою судового розгляду та прийняття рішення у справі.

10 лютого 2026 року досудове розслідування у кримінальному провадженню зупинено, а підозрюваного оголошено в розшук.

ОСОБА_7 на телефонні дзвінки не відповідав, місцезнаходження останнього невідоме, що свідчить про відсутність в останнього бажання продовжувати проходити військову службу.

Обставинами, що дають підстави підозрювати солдата ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення є: повідомлення ТВО командира військової частини НОМЕР_1 про вчинення кримінального правопорушення, матеріали службового розслідування, проведеного для уточнення причин та умов, які сприяли самовільному залишенню військової частини, показання свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та інші зібрані у кримінальному провадженню докази.

ОСОБА_7 , будучи належним чином повідомлений про необхідність прибуття до органу досудового розслідування, жодного разу у визначені дати і час не з`явився. Про причини свого неприбуття не повідомив.

01 вересня 2025 року солдат ОСОБА_7 прибув у розташування військової частини НОМЕР_2 для подальшого проходження військової служби.

Надалі, 05 вересня 2025 року ОСОБА_7 був переведений у військову частину НОМЕР_3 .

Однак, 09 грудня 2025 року солдат ОСОБА_7 повторно самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_3 і до виконання службових обов`язків за посадою не повернувся.

31.08.2025 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України.

10.02.2026 постановою старшого слідчого четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м.Тернополі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові ОСОБА_12 підозрюваного ОСОБА_7 оголошено в розшук.

17.03.2026 ОСОБА_7 затримано на підставі слідчого судді від 10.02.2026, з метою його приводу до суду для участі в розгляді клопотання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18.03.2026р. про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою та ухвалити нову, за якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Вважає, що рішення слідчого судді є незаконним.

Зазначає, що стороною обвинувачення недостатньо обгрунтовано ризики з урахуванням вимог ст. 177 КПК України щодо обрання підозрюваному ОСОБА_7 найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та не наведено обгрунтування щодо неможливості запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, що передбачено ст. 184 КПК України.

Посилається на те, що слідством і судом не врахованого того, що 07 лютого 2026 року бригадою екстренної медичної допомоги ОСОБА_7 був доставлений у приймальне відділення КНП ТМКЛШД та був прооперований, однак 10 лютого 2026 року підозрюваного ОСОБА_7 , який знаходився у медичному закладі, оголошено в розшук.

Зазначає, що слідчим суддею не враховано рекомендацій, зазначених у медичній виписці, а також не враховано той факт, що тримання під вартою унеможливлює дотримання рекомендацій медиків.

Звертає увагу на те, що слідчий суддя не взяв до уваги відомості про те, що підозрюваний ОСОБА_7 є особою, раніше не судимою.

Вказує, що прокурором не доведено існування ризиків того, що підозрюваний ОСОБА_7 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а тому висновок слідчого судді щодо наявності ризиків є передчасним та необгрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача, в судових дебатах підозрюваного ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , які підтримали подану апеляційну скаргу, просять її задовольнити, прокурора, який апеляційну скаргу заперечив, просить ухвалу слідчого судді залишити без змін, обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор, недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Висновки слідчого судді про обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_7 підозри колегія суддів вважає вірними, оскільки вони підтверджуються доданими до клопотання органу досудового слідства та оголошеними в судовому засіданні доказами.

Задовольняючи зазначене клопотання слідчого, слідчий суддя належним чином вмотивував своє рішення про обрання щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обґрунтував наявність ризиків, визначених в ст.177 КПК України, а саме можливість переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, продовжити кримінальне правопорушення.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким, за який передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років.

Слідчий суддя також врахував характер вчиненого кримінального правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_7 , його особу, вік, який раніше не судимий, міцність соціальних зв`язків, солдат, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення, наявність по справі реальних ознак справжнього суспільного інтересу, враховуючи наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, колегія суддів вважає, що висновок суду про неможливість застосувати до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу - є вірним.

Правильними є висновки слідчого судді, що відповідно до ч.8 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 КК України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.

Окрім того, слідчий суддя, у відповідності до вимог ч.3 ст. 183 КПК України, врахувавши обставини правопорушення, вік підозрюваного, його майновий та сімейний стан, те, що він обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, правомірно визначив йому розмір застави 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, в межах, передбачених ч.5 ст. 182 КПК, який достатньою мірою, у разі внесення застави, гарантуватиме виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Посилання апелянта на те, що в умовах слідчого ізолятора підозрюваний не зможе виконувати рекомендацій лікарів, то будь які відомості, що в умовах медичної частини слідчого ізолятора не зможуть надати лікування підозрюваному у матеріалах провадження відсутні.

За таких обставин, перевіркою матеріалів провадження встановлено, що ухвала слідчого судді відповідає вимогам ст.ст. 177, 178, 183 КПК України, є обґрунтованою, тому підстав для задоволення апеляційної скарги захисника немає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 183, 194, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 березня 2026 року щодо підозрюваного ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді