КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження: № 11-кп/824/2405/2024 Доповідач у суді апеляційної інстанції: ОСОБА_2 Категорія: 422-1 КПК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар

судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з Державною установою "Київський слідчий ізолятор" апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 27 грудня 2023 року у кримінальному провадженні № 220 221 011 100 003 36 від 06 липня 2022 року стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Київ, громадянка України, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 111 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 27.12.2023 продовжено ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, на строк до 24.02.2024 включно.

Рішення суду мотивоване тим, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 111 КК України, яке відноситься до особливо тяжких злочинів, санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічного позбавлення волі, з конфіскацією майна. Усвідомлюючи невідворотність покарання у разі визнання її винною, яке пов`язане із позбавленням волі за вчинення вказаного кримінального правопорушення, обвинувачена може переховуватися від суду.

На переконання суду, ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином вбачається з огляду на те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні інкримінованих їй діянь за попередньою змовою групою осіб, повне коло яких наразі не встановлено, тому остання, перебуваючи на волі, може шляхом узгодження дій з іншими особами спотворити, сховати або знищити інформацію, речі та документи, які наразі не відшукані стороною обвинувачення, узгоджувати показання з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Крім того, суд прийшов до висновку, що наразі існує ризик незаконного впливу обвинуваченої на свідків у цьому кримінальному провадженні, оскільки станом на теперішній час вони судом не допитані.

А тому суд, враховуючи в сукупності обставини, передбачені ст. 178 КПК України, з метою запобігання ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, беручи до уваги особу обвинуваченої, конкретний характер та обставини інкримінованого ОСОБА_7 діяння, дійшов до висновку, що належний процесуальний контроль за поведінкою обвинуваченої шляхом застосування будь-якого іншого, більш м`якого запобіжного заходу - неможливий, а тому наявні підстави для застосування до неї запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою під час судового розгляду.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 27.12.2023 та постановити нову ухвалу, якою обрати обвинуваченій запобіжний захід, у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник посилається, що існували підстави для відмови в задоволенні клопотання прокурора, оскільки заявлені в клопотанні по відношенню до обвинуваченої ризики, передбачені ст. 177 КПК України були відсутні.

Захисник ОСОБА_6 вказує про те, що суд, не взяв до уваги дані про особу обвинуваченої, яка має міцні соціальні зв`язки, на утриманні матір похилого віку, яка потребує додаткового догляду. В матеріалах судового провадження відсутні докази впливу ОСОБА_7 на потерпілих та свідків до обрання їй найсуворішого запобіжного заходу.

Крім того, захисник звертає увагу, що суд, всупереч вимогам ст. 183 КПК України, не застосував до ОСОБА_7 альтернативного запобіжного заходу у виді застави.

На переконання захисника ОСОБА_6 в оскаржуваній ухвалі повинно бути вказано, що обставини, зазначені у ч. 3 ст. 199 КПК України, виправдовують подальше тримання підозрюваної, під вартою без визначення застави.

Від обвинуваченої ОСОБА_7 надійшли "доповнення до заперечення адвоката ОСОБА_6 від 14.12.23", а фактично доповнення до апеляційної скарги захисника.

ОСОБА_7 зазначає про те, що суд першої інстанції залишив поза увагою те, що п. 6 ст. 176 КПК України суперечить ч. 2 ст. 3 та п. 1 ст. 8, ст. 22, ст. 29 Конституції України. При цьому Конституційний суд України ще 25.06.2019 оголосив своє рішення, щодо обмеження за ст.ст. 109 - 114-2, 258-258-6, 260, 261, 437 - 442 КК України про обрання запобіжного заходу лише у вигляді тримання під вартою.

Наголошує на тому, що 14.07.2023 у справі № 363/906/23, за аналогічних обставин даному провадженню, Вишгородським районним судом Київської області прийнято рішення про застосування до особи, обвинуваченої за ч. 2 ст. 111 КК України, у вигляді домашнього арешту.

Також, на переконання обвинуваченої на даний час відпали будь-які ризики, передбачені ст. 177 КПК України, зважаючи при цьому і на стадію розгляду кримінального провадження.

Зауважує, що не має наміру переховуватися від суду, оскільки не вважає себе виною у пред`явленому обвинувачені та прагне довести свою невинуватість.

Крім того, обвинувачена просить врахувати, що є особою пенсійного віку, має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, матір похилого віку, яка має ряд захворювань та потребує постійного стороннього догляду.

За наведеного ОСОБА_7 просить змінити їй запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення обвинуваченої та її захисника на підтримку доводів апеляційної скарги з доповненнями в повному обсязі, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних вимог, вважаючи ухвалу суду першої інстанції законною і обґрунтованою, дослідивши матеріали з кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступним.

Суд апеляційної інстанції розглядає провадження з дотриманням вимог ст. 62 Конституції України та ст. 404 КПК України в межах апеляційної скарги, за процедурою, визначеною ст. 422-1 КПК України.

Як убачається з досліджуваних матеріалів, на розгляді Печерського районного суду міста Києва перебуває кримінальне провадження № 220 221 011 100 003 36 від 06.07.2022 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 111 КК України.

Прокурор, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні - заступник начальника відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_9 звернувся до суду першої інстанції з клопотанням про продовження обвинуваченій ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з його обґрунтуванням.

Суд першої інстанції, вислухавши думку сторін у провадженні, знайшов клопотання прокурора про продовження обвинуваченій ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою слушним, прийнявши відповідне рішення у провадженні, з правильністю чого погоджується і колегія суддів.

Так, як указують положення ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність вказаних ризиків, що висвітлено в ч. 2 ст.177 КПК України, з урахуванням обставин, перелічених нормою ч. 1 ст. 178 КПК України.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Розглядаючи матеріали кримінального провадження в частині продовження строку тримання обвинуваченої ОСОБА_7 під вартою у порядку ст. 331 КПК України, судом першої інстанції були дотримані вимоги кримінального процесуального закону, викладені в ст. 199 КПК України, з оцінкою і положень ч. 1 ст. 183 КПК України, які декларують, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

На дотримання наведених вище вимог кримінального процесуального закону та виходячи з усталеної практики Європейського суду з прав людини, суд першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження і дійшов ґрунтовного висновку про необхідність продовження, обвинуваченій ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 24.02.2024 включно, оскільки остання обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину, відповідальність за яке передбачена у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, характеризується підвищеною суспільною небезпекою, оскільки фактично посягає на державний суверенітет, територіальну цілісність, недоторканість та обороноздатність держави, державну безпеку України та її конституційний лад.

При цьому, слід вказати, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за особливо тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачена може ухилитись від суду.

Крім того, Європейський суд з прав людини у справі "Ілійков проти Болгарії" зазначив, що "суворість передбаченого покарання" є суттєвим елементом при оцінюванні "ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".

Поза увагою суду не залишились і дані, що характеризують особу ОСОБА_7 у їх сукупності.

Водночас, посилання сторони захисту на такі дані, у тому числі наявність міцних соціальних зв`язків, на утриманні матері похилого віку, яка потребує постійного стороннього догляду, не спростовують висновки суду про те, що ОСОБА_7 може вчинити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України та не виключає можливість продовження обвинуваченій запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Твердження сторони захисту про те, що на даний час в рамках кримінального провадження допитані усі свідки сторони обвинувачення, залишився лише слідчий, якого викликають вчетверте - а він не з`являється до суду, що нівелює ризик незаконного впливу на свідків, є передчасними, оскільки дане кримінальне провадження знаходиться на стадії судового розгляду і докази у повному обсязі ще не досліджені, що не виключає і можливість повторного/додаткового допиту свідків.

Ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином вбачається з огляду на те, що кримінальне правопорушення у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 вчинено за попередньою змовою групою осіб, певне коло яких наразі не встановлене, тому обвинувачена перебуваючи на волі, може шляхом узгодження дій з іншими особами спотворити, сховати або знищити інформацію, речі та документи, які наразі не відшукані стороною обвинувачення, узгоджувати показання з метою уникнення кримінальної відповідальності. (в ухвалі зазначено, у клопотанні відсутній п. 2)???

Суд першої інстанції обґрунтовано вказав і на те, що наразі існує ризик вчинення обвинуваченою іншого кримінального правопорушення чи продовження злочину, у якому вона обвинувачується, приймаючи до уваги, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення проти основ національної безпеки України, повномасштабне вторгнення РФ в Україну продовжується, на теперішній час в країні досі триває воєнний стан. Зокрема, ОСОБА_7 може безпосередньо чи із залученням інших осіб за допомогою мобільних додатків, вчиняти дії, направлені на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній та інформаційній безпеці України, і така діяльність загрожуватиме як життю та здоров`ю невизначеного кола осіб, так і безпеці держави в цілому.

Що стосується посилань сторони захисту на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 14.07.2023 у справі № 363/906/23, якою на думку обвинуваченої ОСОБА_7 , за аналогічних обставин кримінального провадження, застосовано до особи запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, то слід зазначити, що запобіжний захід застосовується щодо особи індивідуально, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та обставин, передбачених ст. 178 КПК України у їх сукупності.

Доводи сторони захисту про те, що суд першої інстанції безпідставно вказав на те, що під час дії воєнного стану до осіб, які обвинувачуються, зокрема, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 111 КК України, за наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, застосовується виключно запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, заслуговують на увагу, однак зважаючи на вищенаведені обстави у сукупності, колегія суддів вважає, що у даному випадку обвинуваченій ОСОБА_7 обґрунтовано продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки інші більш м`які запобіжні заходи, у тому числі у виді домашнього арешту, не зможуть запобігти встановленим ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченої.

Матеріали судового провадження не містять беззаперечних даних, які б унеможливлювали перебування обвинуваченої під вартою.

Крім того, ч. 3 ст. 183 КПК України зобов`язує суд під час застосування до особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою визначати розмір застави.

У випадках, передбачених ч. 4 ст. 183 КПК України суду надається право, застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, не визначати розмір застави.

Таким чином питання застосування або не застосування альтернативного запобіжного заходу у випадках, визначених ч. 4 ст. 183 КПК України є правом суду а не обов`язком.

Зважаючи на вищевикладене, обставини провадження у їх сукупності, колегія суддів вважає, що суд, у даному випадку, обґрунтовано не визначив обвинуваченій альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, враховуючи положення ч. 4 ст. 183 КПК України, та те, що ОСОБА_7 під час дії воєнного стану обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 111 КК України.

Отже, на думку колегії суддів, судом першої інстанції були дотримані вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу обвинуваченій ОСОБА_7 у виді тримання під вартою без визначення розміру застави, при повному та об`єктивному дослідженні на даному етапі судового розгляду всіх обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому, в ухвалі суду першої інстанції докладно наведені мотиви, за яких було прийнято відповідне рішення.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки у провадженні існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають усталеній практиці Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Станом на 15.03.2024 строк дії ухвали від 27.12.2023, яка є предметом перегляду - сплинув.

Підсумовуючи, колегія суддів не вбачає порушень судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону, які б вплинули на правильність прийняття судового рішення стосовно ОСОБА_10 , доводи щодо якого і є предметом перегляду судом апеляційної інстанції у відповідності з приписами ч. 1 ст. 404 КПК України, а тому апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 , задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 , залишити без задоволення, а ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 27 грудня 2023 року у кримінальному провадженні № 220 221 011 100 003 36 від 06 липня 2022 року, якою продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_11 і на строк до 24 лютого 2024 року включно, - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

С У Д Д І :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4