ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2026 року

м. Київ

справа № 718/2986/22

провадження № 51-3454км25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

засуджених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 (у режимі відеоконференції), ОСОБА_9 (у режимі відеоконференції),

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги засудженого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 , та захисника засудженого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_9 на вирок Чернівецького апеляційного суду від 28 липня 2025 року щодо

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

засудженого за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених пунктами 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115; ч. 2 ст. 15 - ч. 4 ст. 185; ч. 4 ст. 187; ч. 1 ст. 357; ч. 5 ст. 361 Кримінального кодексу України (далі - КК), та

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

засудженого за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених пунктами 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115; ч. 4 ст. 187 КК.

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Заставнівського районного суду Чернівецької області від 25 лютого 2025 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187; пунктами 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115; ч. 1 ст. 357; ч. 5 ст. 361; ч. 2 ст. 15 - ч. 4 ст. 185 КК та призначено покарання у виді позбавлення волі: - за ч. 4 ст. 187 КК на строк 12 років з конфіскацією майна; - за пунктами 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК на строк 15 років з конфіскацією майна; - за ч. 5 ст. 361 КК на строк 10 років з позбавленням права обіймати посади та займатися діяльністю, пов`язаною з наданням, ремонтом та обслуговуванням інформаційних та комутаційних мереж та їх систем на строк 3 роки; - за ч. 2 ст. 15 - ч. 4 ст. 185 КК на строк 5 років; -за ч. 1 ст. 357 КК призначено покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років з конфіскацією майна та позбавлення права обіймати посади та займатися діяльністю, пов`язаною з наданням, ремонтом та обслуговуванням інформаційних та комутаційних мереж та їх систем на строк 3 роки.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 встановлено рахувати з дня набрання вироком законної сили.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК зараховано у строк покарання ОСОБА_6 строк попереднього ув`язнення з дня його затримання - з 15 липня 2022 року до дня набрання вироком законної сили включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Цим же вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187; пунктами 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі: - за ч. 4 ст. 187 КК на строк 12 років з конфіскацією майна; - за пунктами 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК на строк 15 років з конфіскацією майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років з конфіскацією майна.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 встановлено рахувати з дня набрання вироком законної сили.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК зараховано у строк покарання ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення з дня його затримання - з 15 липня 2022 року до дня набрання вироком законної сили включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Вирішено питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження, речових доказів, процесуальних витрат, пов`язаних із залученням експертів при проведенні експертиз та процесуальних витрат, пов`язаних із витратами на правову допомогу на користь потерпілої.

Відмовлено в задоволенні цивільного позову потерпілої ОСОБА_10 до ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Відповідно до обставин, установлених районним судом та детально наведених у вироку, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у період часу з обіду 09 липня 2022 року по 01:20 12 липня 2022 року прибули до домогосподарства АДРЕСА_2 з метою вчинення крадіжки. Через незачинене вікно веранди ОСОБА_7 за допомогою ОСОБА_6 проник у будинок та зсередини відчинив вхідні двері, тим самим надав ОСОБА_6 доступ до приміщення.

В цей час в цьому ж будинку № 17-А відпочивали власники - ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які є особами похилого віку.

На шум до веранди вийшов ОСОБА_11 . В цей час, побачивши ОСОБА_11 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 вирішили вчинити розбійний напад на ОСОБА_11 , після чого заволодіти майном.

Так, ОСОБА_7 , знаходячись всередині вказаного вище будинку, діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_6 та реалізуючи спільний з останнім злочинний умисел, спрямований на заволодіння майном ОСОБА_11 , діючи в умовах воєнного стану, знаходячись навпроти ОСОБА_11 , відкрито напав на нього та умисно наніс потерпілому один удар по голові обухом сокири, яку ОСОБА_6 та ОСОБА_7 заздалегідь взяли з собою, спричинивши потерпілому тяжкі тілесні ушкодження небезпечні для життя в момент спричинення, від яких потерпілий впав на підлогу у веранді будинку.

Продовжуючи свої протиправні дії, направлені на заволодіння майном, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 увійшли до спальної кімнати, в якій на той час перебувала ОСОБА_12 , та діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, керуючись корисливим мотивом, переслідуючи мету заволодіння чужим майном в умовах воєнного стану, демонструючи ОСОБА_12 сокиру, стали вимагати передати їм грошові кошти та золоті вироби. Під впливом погроз застосування насильства потерпіла ОСОБА_12 вказала на сумку на газовому опалювальному конвекторі, з якої ОСОБА_6 відкрито заволодів грошовими коштами у розмірі 13 000 грн.

Після цього ОСОБА_6 забрав від ОСОБА_7 сокиру та пішов до веранди, де лежав ОСОБА_11 , підійшовши до останнього, для власного переконання щодо позбавлення життя ОСОБА_11 , ОСОБА_6 умисно наніс йому один удар обуховою частиною сокири по голові.

Спільними діями ОСОБА_7 та ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_11 були спричинені тілесні ушкодження, які за ознакою «небезпека для життя» належать до тяжких тілесних ушкоджень, та перебувають в прямому причинно-наслідковому зв`язку з фактом настання смерті.

Смерть ОСОБА_11 настала від набряку та набухання речовини головного мозку, що розвинулась як ускладнення відкритого перелому кісток склепіння черепа із забоєм речовини головного мозку.

Надалі ОСОБА_6 повернувся до спальні, де знаходилася ОСОБА_12 та ОСОБА_7 , який продовжував обшукувати кімнату. В цей час ОСОБА_12 стала погрожувати, що викличе поліцію, хапати ОСОБА_6 за одяг, на що ОСОБА_6 штовхнув ОСОБА_12 і та впала на підлогу. Тоді ж, ОСОБА_6 передав ОСОБА_7 сокиру і той, продовжуючи спільний злочинний умисел, направлений на відкрите заволодіння чужим майном, діючи умисно та протиправно, усвідомлюючи при цьому характер своїх дій, наніс смертельний удар обуховою частиною сокири в голову потерпілої ОСОБА_12 , спричинивши останній тілесні ушкодження, які за ознакою «небезпека для життя» належать до тяжких тілесних ушкоджень та перебувають в прямому причинному зв`язку з фактом настання смерті.

Смерть ОСОБА_12 настала від відкритого перелому кісток основи та склепіння черепа з руйнуванням речовини головного мозку.

Після цього, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 заволоділи мобільним телефоном ОСОБА_12 марки «Samsung» модель «А 10s» вартістю 2 433 грн, банківською карткою АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_1 та разом з викраденим майном покинули місце вчинення злочину, завдавши таким чином ОСОБА_12 та ОСОБА_11 матеріальної шкоди на загальну суму 15 433 грн.

Крім того, у період часу з обіду 09 липня 2022 року по 01:20 12 липня 2022 року ОСОБА_6 , перебуваючи в цьому ж будинку № 17-А, після вчинення спільно з ОСОБА_7 розбійного нападу та умисного вбивства ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , в одній з кімнат будинку знайшов банківську картку АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_12 та є офіційним документом. Після чого діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння за допомогою банківської картки грошовими коштами, які знаходяться на банківському рахунку, викрав вищевказану банківську картку, якою в подальшому розпорядився на власний розсуд.

Так, ОСОБА_6 після скоєння спільно з ОСОБА_7 розбійного нападу, умисного вбивства ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , а також викрадення банківської картки ОСОБА_12 , 12 липня 2022 року о 01:54:11, знаходячись в с. Ставчани Чернівецького району Чернівецької області, використовуючи викрадений мобільний телефон ОСОБА_12 , в якому був встановлений фінансовий мобільний номер телефону ОСОБА_12 в АТ «Ощадбанк» НОМЕР_2 , а також викрадену банківську картку АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_1 , шляхом використання функції на ресурсі он-лайн банкінгу «Ощад 24/7», діючи умисно, з метою отримання доступу до банківського рахунку ОСОБА_12 , під час дії воєнного стану, здійснив відновлення паролю до он-лайн банкінгу, що передбачає введення номеру картки, який внесений до облікового запису ОСОБА_12 № НОМЕР_1 , а також строку дії картки та СVV-коду від неї, здійснив підтвердження, використовуючи вищевказаний фінансовий мобільний номер телефону, змінив пароль входу до облікового запису ОСОБА_12 на ресурсі он-лайн банкінгу «Ощад 24/7», тим самим отримав несанкціонований доступ до облікового запису ОСОБА_12 , що призвело до витоку інформації та її блокування.

Він же, після цього, 12 липня 2022 року о 02:11:10, 02:52:36, 02:56:25, 09:05:06, 09:16:23, 09:41:58, використовуючи мобільний телефон ОСОБА_12 марки «Samsung», в якому був встановлений фінансовий мобільний номер телефону ОСОБА_12 в АТ «Ощадбанк» НОМЕР_2 , умисно повторно, під час дії воєнного стану здійснював входи до облікового запису в сервісі он-лайн банкінгу «Ощад 24/7» ОСОБА_12 , тобто отримував несанкціонований доступ до облікового запису ОСОБА_12 , що призвело до витоку інформації та її блокування.

Крім того, отримавши несанкціонований доступ в сервісі он-лайн банкінгу «Ощад 24/7» до облікового запису ОСОБА_12 та переконавшись, що на фінансовому рахунку ОСОБА_12 наявні грошові кошти в сумі 13 753, 24 грн, у ОСОБА_6 виник умисел на заволодіння вказаними грошовими коштами ОСОБА_12 . Так, 12 липня 2022, в період часу з 01:55:17 по 09:47:10 ОСОБА_6 , здійснюючи входи за зміненим ним паролем до облікового запису в сервісі он-лайн банкінгу «Ощад 24/7 ОСОБА_12 , діючи умисно, керуючись корисливим мотивом, переслідуючи мету таємного викрадення чужого майна, повторно, в умовах воєнного стану здійснював переказ грошових коштів ОСОБА_12 із банківської карти № НОМЕР_1 на власну банківську картку № НОМЕР_3 , а також поповнення рахунку свого мобільного номера НОМЕР_4 , як дані транзакції були відхилені системою он-лайн банкінгу «Ощад 24/7».

Вироком Чернівецького апеляційного суду від 28 липня 2025 року вирок районного суду скасовано (в частині призначеного покарання) та ухвалено новий, яким: ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, пунктами 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 357, ч. 5 ст. 361, ч. 2 ст. 15 - ч. 4 ст. 185 КК , та призначено йому покарання у виді позбавлення волі: - за ч. 4 ст. 187 КК на строк 12 років з конфіскацією майна, окрім житла; - за ч. 5 ст. 361 КК на строк 10 років з позбавленням права обіймати посади та займатися діяльністю, пов`язаною з наданням, ремонтом та обслуговуванням інформаційних та комутаційних мереж та їх систем на строк 3 роки; - за ч. 2 ст. 15 - ч. 4 ст. 185 КК на строк 5 років; - за ч. 1 ст. 357 КК у виді обмеження волі на строк 1 рік; - за пунктами 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, окрім житла.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, окрім житла, та позбавленням права обіймати посади та займатися діяльністю, пов`язаною з наданням, ремонтом та обслуговуванням інформаційних та комутаційних мереж та їх систем на строк 3 роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 вирішено рахувати з 28 липня 2025 року, зарахувавши на підставі ч. 5 ст. 72 КК у строк покарання попереднє ув`язнення з 15 липня 2022 року до дня набрання цим вироком законної сили.

Цим же вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187; пунктами 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК та призначено йому покарання: - за ч. 4 ст. 187 КК у виді позбавлення волі строком на 12 років з конфіскацією майна, окрім житла; - за пунктами 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, окрім житла.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, окрім житла.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 вирішено рахувати з 28 липня 2025 року, зарахувавши на підставі ч. 5 ст. 72 КК у строк покарання попереднє ув`язнення з 15 липня 2022 року до дня набрання цим вироком законної сили.

Вимоги та узагальнені доводи осіб, які подали касаційні скарги

У поданих касаційних скаргах:

- адвокат ОСОБА_8 , в інтересах засудженого ОСОБА_6 , покликаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого, просить скасувати оскаржуване судове рішення та призначити новий розгляд цього кримінального провадження в суді апеляційної інстанції.

Свою позицію обґрунтовує тим, що апеляційний суд призначив його підзахисному надто суворе покарання, оскільки ОСОБА_6 визнав свою вину (окрім того, що вчиняв вбивства не сам), розкаявся у скоєному та активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення під час досудового розслідування та судового розгляду (повідомив усі відомі йому обставини вчинення кримінальних правопорушень, видав усі необхідні речі та документи), просив вибачення у потерпілих у судах першої та апеляційної інстанцій, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, негативних характеризуючих даних за місцем проживання немає. Наполягає, що оскільки слідчий експеримент за участі ОСОБА_6 від 15 липня 2022 року та його показання лягли в основу обвинувачення, тому, на думку захисника, підтверджується факт активного сприяння розкриттю злочину та мало б бути враховано під час призначення йому покарання судом апеляційної інстанції. Між тим, стверджує, що апеляційний суд повинен був врахувати і те, що ОСОБА_6 визнав матеріальну та моральну шкоду, завдану потерпілим, та має бажання її відшкодувати, однак в силу того, що засуджений перебуває в установі виконання покарань, він позбавлений можливості це виконати. Цими фактами, як уважає захисник, доведено, що в його підзахисного наявні пом`якшуючі покарання обставини, зокрема, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, а тому районний суд обґрунтовано призначив ОСОБА_6 строкове покарання, яке було б необхідним і достатнім для виправлення засудженого та запобіганню вчинення нових кримінальних правопорушень;

- засуджений ОСОБА_6 просить скасувати вирок апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Суть його доводів (в частині призначеного покарання апеляційним судом) аналогічні доводам, викладеним у касаційній скарзі адвоката ОСОБА_8 , поданої в його інтересах.

Разом з тим, засуджений окремо звертає увагу на порушення, які, на його думку, допущені під час досудового розслідування, зокрема: - наполягає, що його затримано 14, а не 15 липня 2022 року і супротиву під час слідчої дії ніхто не чинив; - захисників йому та ОСОБА_7 призначили лише 15 липня 2022 року; - стверджує, що він написав 15 липня 2022 року «явку з повинною» (з`явлення зі зізнанням) у ВП № 2, однак в матеріалах провадження цей документ відсутній; - повідомляє, що з 14 липня 2022 року у райвідділку (після затримання) над ним ( ОСОБА_6 ) знущались фізично та психологічно працівники поліції, що підтверджується протоколом огляду на тілесні ушкодження щодо ОСОБА_6 від 15 липня 2022 року, однак цей документ відсутній у матеріалах провадження; - про ці події ОСОБА_6 повідомив своєму захиснику, якого призначено йому центром безоплатної правової допомоги, однак останній не відреагував на прохання підзахисного і до лікарів (за клопотанням підсудного) за допомогою для нього не звертався; - наполягає, що поняті, які брали участь під час слідчого експерименту та обшуку, не перебували безперервно під час слідчих дій; - акцентує, що під час перегляду відеозапису слідчого експерименту він вказав суду на тих осіб, які чинили на нього вплив, однак суд не відреагував на його слова належним чином; - під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 не здійснювався відеозапис, а поняті, які брали участь під час цієї слідчої дії, не є жителями цього села; - зазначає, що слідчий під час слідчого експерименту змінив понятих (а саме: в будинку за місцем проживання ОСОБА_6 брали участь одні поняті, а за місцем вчинення злочину (в будинку сім`ї ОСОБА_13 ) - інші поняті); - поняті ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які брали участь під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 , є родичами потерпілих, а тому вони зацікавлені особи; - також суд залишив поза увагою показання свідка ОСОБА_16 , яка ствердила, що ОСОБА_7 в момент трагедії перебував разом з нею, а не вчиняв злочин разом з ОСОБА_6 ; - зазначає, що під час взяття нігтьових зрізів та мазків у нього, його захисник присутній не був, а лише підписав документ; - вважає, що прокурор ОСОБА_17 , який брав участь під час досудового розслідування, не мав права брати участі у цьому кримінальному провадженні під час судового розгляду;

- адвокат ОСОБА_9 , в інтересах засудженого ОСОБА_7 , покликаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати вирок апеляційного суду та призначити новий розгляд у цьому суді.

Обґрунтовуючи доводи, викладені в касаційній скарзі, захисник стверджує, що матеріалами кримінального провадження не підтверджено належними та допустимими доказами, що ОСОБА_7 вчинив інкриміновані йому дії, а обвинувачення щодо нього ґрунтується на припущеннях. Так, касатор уважає, що колегія суддів апеляційного суду, здійснюючи апеляційне провадження за скаргами прокурора, потерпілої, а також його підзахисного, формально розглянула скаргу саме ОСОБА_7 , адже вирок суду апеляційної інстанції не містить відповідей на доводи його скарги, зокрема: - щодо психологічного та фізичного насильства, яке застосовувалось до ОСОБА_6 під час слідчого експерименту. Під час цієї слідчої дії, на думку ОСОБА_7 , ОСОБА_6 його оговорив, що залишилось поза увагою суду; - вчинення злочину одноособово ОСОБА_6 , оскільки його підзахисний ( ОСОБА_7 ) в час події перебував в іншому місці, що підтверджується показаннями свідків ОСОБА_16 (з якою він безпосередньо був з 09 на 10 липня 2022 року) та ОСОБА_18 (в якого він проживав до події злочину); - щодо рукавичок, які були виявлені на місці події, то ОСОБА_7 звертав увагу суду, що оскільки на них виявлено його ДНК профіль, то це свідчить лише про те, що він використовував їх у себе в господарстві; - матеріали НСРД від 17 листопада 2022 року свідчать лише про те, що розмова між братами зводилась до того чи визнавати вину ОСОБА_6 , однак не підтверджують факту вчинення злочину саме ОСОБА_7 . Таким чином, на підставі зазначеного вище, касатор уважає, що вирок апеляційного суду не відповідає вимогам статей 370, 420 Кримінального процесуального кодексу (далі - КПК), а тому його необхідно скасувати.

Позиції інших учасників судового провадження

На касаційну скаргу адвоката ОСОБА_8 (захисника засудженого ОСОБА_6 ) надійшло письмове заперечення потерпілої ОСОБА_10 , яка, обґрунтовуючи свою позицію щодо безпідставності доводів сторони захисту, просить залишити без змін вирок апеляційного суду. Касаційний розгляд за скаргою сторони захисту просила здійснювати без участі потерпілої та її представника.

У судовому засіданні засуджені ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та їхні захисники - адвокати ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (кожен окремо) підтримали доводи, викладені в касаційних скаргах, прокурор ОСОБА_5 заперечила проти їх задоволення, просила оскаржуваний вирок залишити без зміни.

Мотиви Суду

За приписами ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Він є судом права, а не факту і під час перевірки доводів, наведених у касаційній скарзі, виходить із фактичних обставин, установлених місцевим та апеляційним судами.

Підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції згідно зі ст. 438 КПК є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. Вирішуючи питання про наявність зазначених підстав, суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу.

Можливості скасування судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій через неповноту судового розгляду (ст. 410 КПК) та невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження (ст. 411 КПК) чинним кримінальним процесуальним законом не передбачено.

У касаційній скарзі адвокат ОСОБА_9 , в інтересах засудженого ОСОБА_7 , фактично заперечує повноту судового розгляду під час апеляційного провадження, ставить під сумнів правильність установлення фактичних обставин кримінального провадження, тоді як їх перевірка в силу ст. 433 КПК до повноважень Суду законом не віднесено.

Тому колегія суддів касаційного суду відхиляє доводи касаційної скарги адвоката ОСОБА_9 щодо неправильної, на його думку, оцінки судами досліджених доказів за відсутності або безпідставності конкретних доводів щодо неналежності, недопустимості чи недостовірності окремих досліджених судом доказів.

Відповідно до положень статей 370, 420 КПК суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції та ухвалює свій вирок у разі необхідності застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення, необхідності застосувати більш суворе покарання, а також у разі скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції або ж у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання. Таке рішення апеляційного суду має бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Перевіривши кримінальне провадження в касаційному порядку, колегія суддів Верховного Суду зазначає таке.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновком місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187; пунктами 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115; ч. 1 ст. 357; ч. 5 ст. 361; ч. 2 ст. 15 - ч. 4 ст. 185 КК та ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187; пунктами 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК, уважаючи цей висновок обґрунтованим, зробленим на підставі об`єктивного з`ясування обставин, підтверджених доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду з дотриманням ст. 23 КПК й оціненими відповідно до ст. 94 вказаного Кодексу.

Даючи оцінку дослідженим у судовому засіданні доказам, а саме: показанням обвинувачених, потерпілої ОСОБА_10 (сестра ОСОБА_11 , яка виявила трупи потерпілих); свідків ОСОБА_19 (зять ОСОБА_11 , який виявив трупи потерпілих); ОСОБА_20 (сусід сім`ї ОСОБА_13 , який виявив трупи потерпілих); ОСОБА_21 (займається продажем та ремонтом телефонів, йому ОСОБА_6 продав мобільний телефон потерпілої ОСОБА_12 ); ОСОБА_22 (понятого, який брав участь під час слідчого експерименту за участі ОСОБА_6 ); ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , неповнолітньої ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_18 (які були на святкуванні дня народження 10 липня 2022 року); письмовим (протоколам огляду місця події, огляду речей і документів, слідчого експерименту та інші) і речовим доказам у справі, висновкам експертиз, детально відображеним у вироку, які місцевий суд визнав належними й допустимими, такими, що в сукупності підтверджують, визначені ст. 91 КПК, обставини, які підлягають доказуванню, не містять суперечностей, доповнюють один одного, цей суд дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень і правильно кваліфікував їх дії за відповідними статтями КК.

За версією сторони захисту, ОСОБА_6 одноособово вчинив інкриміновані злочини, без участі ОСОБА_7 , тобто захисник останнього акцентує на тому, що його підзахисний - ОСОБА_7 заперечував факт перебування на місці вчинення кримінальних правопорушень та причетність до вбивства сім`ї ОСОБА_28 .

Однак ця версія була предметом перевірки апеляційного суду та не знайшла свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Так, відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту за участі ОСОБА_6 від 15 липня 2022 року та відеозапису слідчої дії, який досліджено судами попередніх інстанцій, встановлено, що ОСОБА_6 у присутності слідчого, захисника, понятих та криміналіста детально відтворив обставини подій, які відбулися в ніч з суботи на неділю, тобто з 9 на 10 липня 2022 року, зокрема, детально та точно показав на місці вчинення злочину дії, обстановку та обставини події в будинку сім`ї ОСОБА_13 , продемонстрував дії кожного з учасників події, в тому числі механізм нанесення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень потерпілим, що призвели до їх смерті, що поза розумним сумнівом свідчить про причетність ОСОБА_7 до вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, пунктами 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК.

Тобто, фактично, однією із підстав для підозри ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, пунктами 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК стали дані слідчого експерименту за участі ОСОБА_6 , під час якого той вказав, що розбій та вбивство подружжя ОСОБА_28 вони вчиняли спільно.

Також варто зауважити, що факт причетності ОСОБА_7 до вчинення інкримінованих йому злочинів свідчать також дані, отримані під час негласної слідчої дії та зафіксовані у відповідному протоколі, під час якої ОСОБА_7 переконував ОСОБА_6 відмовитися від раніше, наданих в ході слідчого експерименту даних, що покращить становище ОСОБА_7 . При цьому, в ході всієї розмови ОСОБА_7 , не заперечуючи свою участь у злочині лише вказує на те, що органом досудового розслідування нічого не доведено, що в нього є алібі, що йому не потрібно визнавати вину. З цих підстав Верховний Суд відхиляє аргументи сторони захисту про те, що цими матеріалами НСРД підтверджено лише розмову між братами, з огляду на суть розмови, детально відображеної у вироку.

Твердження адвоката ОСОБА_9 та засудженого ОСОБА_6 (кожного окремо) про те, що в ОСОБА_7 є алібі на час вчинення злочину, яке підтверджується показаннями свідків ОСОБА_26 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_27 , ОСОБА_18 , колегія суддів уважає неспроможними, з огляду на таке.

Так, відповідно до показань, наданих безпосередньо свідками в судовому засіданні, слідує, що: - свідок ОСОБА_26 вказала, що ОСОБА_7 був з нею з 19:00 09 липня 2022 року до 02:00 10 липня 2022 року та в неділю 10 липня 2022 року в період часу з 20:00 до 01:00 11 липня 2022 року; - свідок ОСОБА_27 зазначив, що 10 липня 2022 року він також був на святкуванні дня народження у ОСОБА_29 в саду села Ставчани з обіду і приблизно до 17:00 бачив там ОСОБА_7 , після чого хлопці поїхали в село Давидівці. Пізніше того вечора, а точніше в ніч з 10 на 11 липня 2022 він бачив ОСОБА_7 та ОСОБА_29 . Зазначив, що тієї ночі ОСОБА_7 був у стані сильного алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим близько 02:00 свідок відвіз його додому до ОСОБА_18 , де на той час ОСОБА_7 проживав; - свідок ОСОБА_23 вказав, що перебував із ОСОБА_7 з 12:00 до 17:00 10 липня 2022 року, потім вони поїхали в с. Давидівці та близько 20:00 свідок поїхав додому. Після цього, обвинуваченого свідок бачив вже 11 липня 2022 року; - свідок ОСОБА_24 підтвердив, що дійсно в неділю 10 липня 2022 року у його сина ОСОБА_29 був день народження, святкування якого відбувалося по обіді в с. Ставчани, на святі був присутній ОСОБА_7 . Під вечір, точного часу не пам`ятає, він відвіз ОСОБА_7 та ОСОБА_30 в село Давидівці та повернувся додому. Більше ОСОБА_7 тими днями не бачив; - свідок ОСОБА_25 вказав, що в неділю 10 липня 2022 року з обіду і до 18-19:00 вони разом з ОСОБА_7 були присутні в саду села Ставчани на святкуванні дня народження ОСОБА_29 , після чого поїхали в село Давидівці, в якому ОСОБА_7 відлучався до своєї дівчини ОСОБА_31 , прийшов від неї близько 23:00, а близько 00:00 вони разом повернулися назад до Ставчан.

Між тим, з матеріалів кримінального провадження, зокрема з висновків судово-медичних експертів № 501 від 15 вересня 2022 року та № 502 від 16 вересня 2022 року слідує, що смерть ОСОБА_12 та ОСОБА_11 настала ІНФОРМАЦІЯ_3 , однак встановити точний час їхньої смерті не є можливим в зв`язку з наявними пізніми трупними змінами.

Верховний Суд погоджується з судом апеляційної інстанції, що аналізуючи показання вказаних свідків у їх сукупності, встановлено те, що в ніч з 09 на 10 липня 2022 року та 10 липня 2022 року жоден свідок не перебував разом із ОСОБА_7 постійно та безперервно. Також з показань вбачається, що місцезнаходження ОСОБА_7 в період часу приблизно після 02:00 і до обіду 10 липня 2022 року, що співпадає з часом смерті подружжя ОСОБА_28 , не встановлено.

Таким чином, своїми показаннями свідки не підтвердили наявність у ОСОБА_7 алібі під час події розбійного нападу та умисного вбивства ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , як на тому наполягає сторона захисту, а навпаки, свідок ОСОБА_27 в судовому засіданні вказав про схвильовану реакцію ОСОБА_7 на інформацію про вбивство подружжя ОСОБА_28 , після чого той сказав, що зараз за ним приїде поліція та намагався попередити брата ОСОБА_6 .

Доводи засудженого ОСОБА_6 та адвоката ОСОБА_9 про те, що апеляційний суд не перевірив тверджень сторони захисту щодо здійснення тиску на ОСОБА_6 під час затримання та слідчого експерименту не знайшли свого підтвердження.

Так, з матеріалів провадження вбачається, що сторона захисту під час судового розгляду заявила, що ОСОБА_6 вчинив самостійно розбійний напад на подружжя ОСОБА_28 та їх умисне вбивство, а не спільно з ОСОБА_7 , як на тому наполягає сторона обвинувачення. Також ОСОБА_6 заявляв, що він оговорив брата - ОСОБА_7 під час слідчого експерименту, оскільки працівники поліції (після затримання та до проведення слідчого експерименту) здійснювали на нього психологічний тиск шляхом погроз фізичною розправою, тим самим примусили його говорити, що злочин вчинявся групою осіб.

Ці обставини щодо здійснення на ОСОБА_6 тиску працівниками поліції під час його затримання, що призвело до порушення його прав, не залишилися поза увагою суду і були предметом перевірки.

Так, відповідно до постанови старшого слідчого ОВС п`ятого СВ (з дислокацією в місті Чернівцях) ТУ ДБР розташованого у місті Хмельницькому від 27 липня 2024 року кримінальне провадження № 0000001 від 01 січня 2024 року за ознаками ч. 2 ст. 365 КК закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК у зв`язку з відсутністю в діяннях поліцейських ВП №2 (м. Кіцмань) ЧРУП ГУНП в Чернівецькій області складу кримінального правопорушення.

Постанова мотивована тим, що під час досудового розслідування злочину, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК, не встановлено обставин, які б свідчили про те, що поліцейські під час досудового розслідування відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_6 діяли не на підставі, не у спосіб та не в межах повноважень, що передбачені Конституцією та Законами України, в тому числі Законом України «Про Національну поліцію».

Крім того, ухвалою суду від 06 лютого 2024 року відносно ОСОБА_6 було призначено судову психологічну експертизу, на вирішення якої поставлені питання щодо індивідуально-психологічних особливостей процесу відтворення ОСОБА_6 відомих йому обставин під час слідчого експерименту, психологічної характеристики комунікативної діяльності ОСОБА_6 , питання щодо самостійності відтворення ОСОБА_6 подій про які він повідомляє, наявності ознак здійснення психологічного впливу на нього.

Згідно з висновками експертизи від 31 грудня 2024 року №СЕ-19/102-24/2949-ПС, індивідуально-психологічні властивості процесу відтворення підозрюваним ОСОБА_6 показань щодо відомих йому обставин, учасником яких він був та стосуються суті кримінального провадження під час проведення слідчого експерименту за його участі характеризуються наявністю значимих умов, що відповідають психологічній специфіці реконструкції подій та не суперечать індивідуально-психологічним властивостям ОСОБА_6 ; комунікативна технологія слідчої дії є психологічно згідною: впорядковує, стимулює активність комунікативної діяльності ОСОБА_6 та в цілому не має суттєвих ознак психологічного впливу на останнього; психологічна характеристика комунікативної діяльності ОСОБА_6 щодо відомих йому обставин, учасником яких він був та які стосуються суті кримінального провадження, під час слідчого експерименту характеризується наявністю стійких проявів індивідуально-психологічних особливостей: коливанням діалогової активності, ініціативністю, контролем за своєю комунікативною поведінкою; можливі для спостерігання невербальні прояви у структурі комунікативної діяльності виконують додаткове смислове навантаження у вигляді супроводу висловлювань; ознак порушення внутрішньої рівноваги під час слідчої дії не виявлено; у поведінці ОСОБА_6 під час проведення за його участі слідчого експерименту наявні психологічні властивості, які дають підстави для визначення ознак самостійного відтворення ним подій про які повідомляє ОСОБА_6 ; у відеозаписі слідчого експерименту за участі ОСОБА_6 ознаки здійснення на нього психологічного впливу з боку осіб, які брали участь у слідчій дії не виявлено.

Під час складення висновку експерт виходив з вербальних та невербальних характеристик комунікативної діяльності учасників слідчої дії, інтонаційно-емоційної забарвленості питань, кількісних показників питань та відповідей, які свідчать на користь ініціативності комунікативної діяльності ОСОБА_6 під час слідчого експерименту.

Враховуючи викладене, обставин, які б свідчили про недопустимість доказів - даних, отриманих в ході слідчого експерименту від 15 липня 2022 року за участю ОСОБА_6 не знайшли свого підтвердження в ході розгляду кримінального провадження, оскільки факти, які б вказували на порушення прав ОСОБА_6 під час слідчого експерименту судом не встановлені. Крім того, протокол, як процесуальний документ, відповідає вимогам кримінального процесуального закону, зокрема статтям 104, 105 КПК. Саму ж слідчу дію проведено за правилами, передбаченими ст. 240 цього Кодексу, зокрема слідчими було дотримано всіх умов проведення слідчого експерименту (відтворення дій, обстановки, обставин події). Також, відсутні підстави вважати, що з ОСОБА_6 було проведено таку слідчу дію як допит.

Отже, будь-які докази тиску та примусу на ОСОБА_6 з боку правоохоронних органів відсутні, а зміна ним показань щодо непричетності ОСОБА_7 до вчинення кримінальних правопорушень оцінюються колегією суддів, як такі, що спрямовані на уникнення ОСОБА_7 кримінальної відповідальності. Тому Суд відхиляє також твердження касаційної скарги засудженого ОСОБА_6 щодо вчинення на нього тиску.

Що стосується доводів адвоката ОСОБА_9 про те, що знайдені на місці злочину матерчаті рукавиці, які належать ОСОБА_7 , та які, за словами останнього, він використовував, коли ремонтував свій мотоцикл, і вони не мають жодного відношення до справи, то з цього приводу апеляційний суд зауважив, що одна з вилучених під час огляду місця події рукавиць містить ДНК виключно ОСОБА_7 , а інша - ОСОБА_6 , що підтверджується висновком молекулярно-генетичної експертизи № СЕ-19/109-22/7708-БД від 29 вересня 2022 року. Рукавиці були знайдені біля домогосподарства АДРЕСА_3 , у той час як злочини вчинено у домогосподарстві АДРЕСА_4 були виявлені на землі в місці, яке розташоване у напрямку руху обвинувачених після залишення ними місця події, що узгоджується з даними, наданими ОСОБА_6 під час слідчого експерименту, а тому доводи про використання ОСОБА_7 рукавичок у власному господарстві колегія суддів відхиляє як необґрунтовані.

З огляду на зазначене вище, в колегії суддів відсутні підстави вважати, що апеляційна скарга ОСОБА_7 розглянута формально, адже у вироку викладено доводи скарги ОСОБА_7 та надано на них відповіді, а незгода сторони захисту з прийнятим рішенням не свідчить про порушення вимог статей 370, 420 КПК. Переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність і умотивованість наведених висновків суду попередньої інстанції, касаційна скарга захисника ОСОБА_9 не містить.

Аргументи засудженого ОСОБА_6 про те, що суд не вірно встановив дату його затримання спростовуються матеріалами провадження, зокрема, протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 15 липня 2022 року, складений о 04:13. Далі цього ж дня о 05:00 ОСОБА_6 призначено захисника з центру надання безоплатної вторинної правової допомоги, а тому є голослівними твердження ОСОБА_6 про те, що слідчі дії проводились без участі захисника, враховуючи, що засуджений на підтвердження своїх слів ніяких доказів не додає.

Доводи засудженого ОСОБА_6 про те, що поняті, які брали участь під час обшуку за місцем проживання засудженого та слідчого експерименту за його участю, не перебували під час слідчих дій безперервно, спростовуються відеозаписами відповідних слідчих дій та протоколами до них, які були предметом розгляду в суді першої інстанції. При цьому слід зазначити, що ні сам ОСОБА_6 , ні його захисник до апеляційного суду зі скаргами з цього приводу чи будь-якого іншого (в тому числі і щодо порушень, які, на думку касатора, здійснювались під час слідчих дій, зокрема, під час зрізу нігтьових зрізів) не зверталися, та не ставили під сумнів ті чи інші докази, а тому, на думку колегії суддів, перерахування ОСОБА_6 у касаційній скарзі, як він уважає, порушень, допущених органом досудового розслідування під час слідчих дій, без охарактеризування їх в розумінні ст. 87 КПК не свідчить про автоматичне визнання цих доказів недопустимими. Колегія суддів звертає увагу касатора, що незгода засудженого з оцінкою доказів не свідчить про їх недопустимість.

Верховний Суд відхиляє твердження засудженого ОСОБА_6 про те, що прокурор ОСОБА_17 , який брав участь під досудового розслідування, не мав права брати участі в судовому розгляді, в силу приписів частин 1, 2 ст. 37 КПК, якими регламентовано, що прокурор, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, визначається керівником відповідного органу прокуратури після початку досудового розслідування. У разі необхідності керівник органу прокуратури може визначити групу прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, а також старшого прокурора такої групи, який керуватиме діями інших прокурорів. Прокурор здійснює повноваження прокурора у кримінальному провадженні з його початку до завершення. Здійснення повноважень прокурора в цьому самому кримінальному провадженні іншим прокурором можливе у випадках, передбачених частинами 4, 5 ст. 36, ч. 3 ст. 313, ч. 2 ст. 341 цього Кодексу та ч. 3 цієї статті. Оскільки прокурор ОСОБА_17 входив до групи прокурорів, які здійснювали повноваження у цьому кримінальному провадженні, то він мав право брати участь у судовому розгляді, що відповідає вище наведеним приписам кримінального процесуального закону.

Що стосується доводів касаційних скарг засудженого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 про невідповідність призначеного засудженому покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та його особі через суворість, тобто фактично у скаргах порушується питання про недотримання апеляційним судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями). З цього приводу Суд зазначає таке.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винуватого, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

За змістом ч. 1 ст. 65 КК суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ч. 2 цієї статті особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Із судових рішень вбачається, що ОСОБА_6 засуджений, у тому числі, за пунктами 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК. Санкцією ч. 2 указаної статті передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічним позбавленням волі, з конфіскацією майна у випадку, передбаченому пунктом 6 частини другої цієї статті.

Відповідно до ст. 64 КК довічне позбавлення волі встановлюється за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених цим Кодексом, якщо суд не вважає за можливе застосувати позбавлення волі на певний строк.

Покарання у виді довічного позбавлення волі застосовується у випадках, коли необхідність такого призначення обумовлюється особливими обставинами, що обтяжують відповідальність, виключною небезпечністю особи винного. Указаний вид покарання призначається з урахуванням таких даних, як наявність судимостей в особи, у тому числі за вчинення тяжких насильницьких злочинів, з урахуванням негативних характеристик з місця проживання, що в свою чергу, свідчить про небажання особи стати на шлях виправлення і, як наслідок, нехтування загальнолюдськими цінностями, зокрема, життям іншої людини.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд апеляційної інстанції, приймаючи своє рішення за результатом розгляду апеляційних скарг прокурора та представника потерпілої, дотримався наведених вимог закону.

Так, скасовуючи вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання та ухвалюючи новий вирок, апеляційний суд врахував, що ОСОБА_6 вчинив особливо тяжкі злочини проти життя, здоров`я, власності, у сфері використання електронно-обчислювальних машин, систем та комп`ютерних мереж і мереж електрозв`язку, тяжкий злочин проти власності та кримінальний проступок; - особу обвинуваченого, який раніше не судимий, офіційно не працевлаштований, має на утриманні малолітню дитину, задовільно характеризується за місцем проживання, не перебуває на обліках у лікарів нарколога та психіатра; - який під час апеляційного провадження підтримав свої показання, надані в суді першої інстанції, заперечивши надані на досудовому розслідуванні, та вказав, що вину визнає у повному обсязі та шкодує про вчинене; - обставиною, що обтяжує покарання, згідно з ст. 67 КК визнано вчинення злочину щодо осіб похилого віку та вчинення злочину повторно (ч. 1 ст. 357 КК).

При цьому апеляційний суд вказав, що дії та поведінка обвинуваченого ОСОБА_6 не свідчать про його щире каяття, натомість є намаганням уникнути більш суворого покарання.

Щире каяття характеризується суб`єктивним ставлення особи до вчиненого нею злочину і означає, що особа визнає вину за усіма пунктами висунутого проти неї обвинувачення, щиро жалкує про вчинене негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, яка склалася, співчуває потерпілому, демонструє готовність понести заслужене покарання.

Як встановив апеляційний суд, ОСОБА_6 змінював свої показання, не визнавав усіх обставин кримінального правопорушення, чим перешкоджав суду встановити істину у справі з метою забезпечити уникнення кримінальної відповідальності ОСОБА_7 ; - ОСОБА_6 не висловив осуду своєї поведінки, не просив вибачення в потерпілої, не висловив співчуття, не вжив жодних заходів для того, щоб спокутувати свою вину, при цьому після вчинення кримінальних правопорушень залишив місце події та переховувався, був викритий органом досудового розслідування, що свідчить про відсутність щирого каяття.

Крім того, як вірно зазначив апеляційний суд, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , будучи молодими та фізично здоровими міцними чоловіками, керуючись низькими корисливими мотивами, безжалісно та цинічно, умисно, холоднокровно позбавили життя двох людей похилого віку, яким на той час було 80 і 83 роки, які не здатні були чинити їм опору і не становили для них будь-якої загрози, що вказує на те, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 втратили будь-які моральні запобіжники при обранні моделі поведінки.

Не залишився поза увагою апеляційного суду і факт нелюдської поведінки та особливої агресивності обвинуваченого ОСОБА_6 , який уже після нанесеного удару ОСОБА_11 , вбачаючи, що він ще подає ознаки життя та фактично перебуває в агонії, умисно наніс йому один удар обуховою частиною сокири по голові, таким чином «добивши» потерпілого за відсутності будь-якої загрози від нього.

Аналогічно, агресивно та холоднокровно ОСОБА_7 заподіяв удар обуховою частиною сокири по голові ОСОБА_12 , яка від поштовху ОСОБА_6 уже лежала на землі, перебуваючи у безпорадному стані.

Після вказаних дій обвинувачені заволоділи майном потерпілих, яке мало незначну цінність, чим поставили конституційне право на життя двох людей нижче своїх корисливих бажань, що потребує виключної та найжорсткішої реакції держави на даний злочин.

З-поміж іншого суд апеляційної інстанції наголосив, що події відбулися у липні 2022 року, в умовах, коли повномасштабне вторгнення рф в Україну набирало обертів, а молоді, фізично здорові та міцні чоловіки, виконуючи свій конституційний обов`язок, масово ставали на захист незалежності і територіальної цілісності держави. Натомість, обвинувачені не лише свідомо знехтували життями двох людей - найвищою соціальною цінністю, а й продемонстрували повну втрату моральних орієнтирів та відстороненість від реалій і цінностей, які в цей час стали визначальними для українського суспільства.

Отже, зазначені вище обставини у їх сукупності апеляційний суд визнав такими, які свідчать про те, що ОСОБА_6 становить постійну і серйозну загрозу для суспільства, це саме той виключний випадок, визначений ч. 1 ст. 64 КК, коли виправлення засудженого в іншому порядку неможливе, а менш суворе покарання, окрім як довічне позбавлення волі, не здатне забезпечити захист суспільства і справедливість.

Таким чином, узявши до уваги принцип правової справедливості, який є однією із ключових засад системи права та посідає особливе місце у кримінальному праві, де однією із складових цього принципу є співрозмірність вчиненого особою злочинного діяння та призначеного за нього покарання, урахувавши всі обставини, які за законом мають правове значення, зокрема обставини вчинених злочинів, їх тяжкість та наслідки - смерть двох осіб похилого віку, особу обвинуваченого, позицію представника потерпілих, прокурора, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що призначене місцевим судом ОСОБА_6 остаточне покарання за своїм розміром є явно несправедливим через м`якість, і для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення нових злочинів застосування до нього позбавлення волі на певний строк буде недостатнім, а тому вважав за необхідне призначити йому за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, пунктами 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 357, ч. 5 ст. 361, ч. 2 ст. 15 - ч. 4 ст. 185 КК із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, окрім житла, та позбавленням права обіймати посади та займатися діяльністю, пов`язаною з наданням, ремонтом та обслуговуванням інформаційних та комутаційних мереж та їх систем строком на 3 роки.

Колегія суддів уважає, що призначене ОСОБА_6 покарання є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів. Воно відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним статтями 50, 64, 65 КК, а вирок суду апеляційної інстанції відповідає вимогам статей 370, 420 КПК.

Порушень норм матеріального чи процесуального права, які би були безумовними підставами для зміни або скасування судового рішення під час перевірки матеріалів кримінального провадження суд касаційної інстанції не встановив.

У касаційних скаргах містяться також інші аргументи, які не потребують детального аналізу Суду та не мають будь-якого вирішального значення в цьому провадженні.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення касаційних скарг засудженого ОСОБА_6 та захисників - адвокатів ОСОБА_8 і ОСОБА_9 .

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд

ухвалив:

Вирок Чернівецького апеляційного суду від 28 липня 2025 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційні скарги засудженого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 , та захисника засудженого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_9 - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3